title: Cauza T-263/15: Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia („Ajutoare de stat — Infrastructură aeroportuară — Finanțare publică acordată de municipalitățile Gdynia și Kosakowo pentru aeroportul Gdynia Kosakowo — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea sa — Retragerea unei decizii — Lipsa redeschiderii procedurii oficiale de investigare — Modificarea regimului juridic — Drepturile procedurale ale părților interesate — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură”)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/30

         Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – Gmina Miasto Gdynia și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Comisia
   (Cauza T-263/15) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Infrastructură aeroportuară - Finanțare publică acordată de municipalitățile Gdynia și Kosakowo pentru aeroportul Gdynia Kosakowo - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și prin care se dispune recuperarea sa - Retragerea unei decizii - Lipsa redeschiderii procedurii oficiale de investigare - Modificarea regimului juridic - Drepturile procedurale ale părților interesate - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură”))
   (2018/C 005/39)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamante: Gmina Miasto Gdynia (Gdynia, Polonia) (reprezentanți: T. Koncewicz, K. Gruszecka-Spychała și M. Le Berre, avocați) și Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (Gdynia) (reprezentant: P. K. Rosiak, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și S. Noë, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantelor: Republica Polonia (reprezentanți: B. Majczyna, M. Rzotkiewicz și E. Gromnicka, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea articolelor 2-5 din Decizia (UE) 2015/1586 a Comisiei din 26 februarie 2015 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia Kosakowo (JO 2015, L 250, p. 165)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolele 2-5 din Decizia (UE) 2015/1586 a Comisiei din 26 februarie 2015 privind măsura SA.35388 (13/C) (ex 13/NN și ex 12/N) – Polonia – Înființarea aeroportului Gdynia Kosakowo.

               2)

               Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Gmina Miasto Gdynia și de Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o.

               3)

               Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 254, 3.8.2015.


title: Cauza C-306/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto – Portugalia) – António Fernando Maio Marques da Rosa/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA (Trimitere preliminară — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Directiva 2003/88/CE — Articolul 5 — Repaus săptămânal — Reglementare națională care prevede cel puțin o zi de repaus într-o perioadă de șapte zile — Perioade de mai mult de șase zile consecutive de muncă)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação do Porto – Portugalia) – António Fernando Maio Marques da Rosa/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA
   (Cauza C-306/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Directiva 2003/88/CE - Articolul 5 - Repaus săptămânal - Reglementare națională care prevede cel puțin o zi de repaus într-o perioadă de șapte zile - Perioade de mai mult de șase zile consecutive de muncă))
   (2018/C 005/13)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação do Porto

      Părțile din procedura principală

      Recurent: António Fernando Maio Marques da Rosa

      Intimată: Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA

      Dispozitivul

   Articolul 5 din Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 2000, precum și articolul 5 primul paragraf din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretate în sensul că nu impun ca perioada minimă de repaus neîntrerupt de 24 de ore la care un lucrător are dreptul să fie acordată cel târziu în ziua următoare unei perioade de șase zile consecutive de muncă, ci impun ca aceasta să fie acordată înăuntrul fiecărei perioade de șapte zile.

      (1)  JO C 326, 5.9.2016.


title: Cauza T-668/15: Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2017 – Jema Energy/Întreprinderea comună Fusion for Energy („Contracte de achiziții publice de bunuri — Procedură de cerere de ofertă — Furnizarea unui sistem accelerat de conversie a alimentării electrice — Respingerea ofertei unui ofertant — Transparență — Securitate juridică — Egalitate de tratament — Proporționalitate”)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/31

         Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2017 – Jema Energy/Întreprinderea comună Fusion for Energy
   (Cauza T-668/15) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de bunuri - Procedură de cerere de ofertă - Furnizarea unui sistem accelerat de conversie a alimentării electrice - Respingerea ofertei unui ofertant - Transparență - Securitate juridică - Egalitate de tratament - Proporționalitate”))
   (2018/C 005/40)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Jema Energy, SA (Lasarte-Oria, Spania) (reprezentant: N. Rey Rey, avocat)

      Pârâtă: Întreprinderea comună europeană pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune (reprezentanți: R. Hanak, G. Poszler și S. Bernal Blanco, agenți, asistați de P. Wytinck și B. Hoorelbeke, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită, printre altele, anularea deciziei Întreprinderii comune europene pentru ITER și pentru dezvoltarea energiei de fuziune din 21 septembrie 2015, luată în cadrul procedurii de cerere de ofertă F4E-OPE-278, prin care se respinge oferta reclamantei pentru lotul nr. 1 privind sistemul accelerat de conversie a alimentării electrice (AGPS-CS).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Jema Energy, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza T-739/17: Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2017 – Euracoal și alții/Comisia

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/50

         Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2017 – Euracoal și alții/Comisia
   (Cauza T-739/17)
   (2018/C 005/68)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (Woluwe-Saint-Pierre, Belgia), Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein e.V. (Köln, Germania), Lausitz Energie Kraftwerke AG (Cottbus, Germania), Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Zeitz, Germania), eins energie in sachsen GmbH & Co. KG (Chemnitz, Germania) (reprezentanți: W. Spieth și N. Hellermann, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/1442 a Comisiei din 31 iulie 2017 de stabilire a concluziilor privind cele mai bune tehnici disponibile (BAT) pentru instalațiile de ardere de dimensiuni mari, în temeiul Directivei 2010/75/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2017, L 212, p. 1), în măsura în care adoptă și stabilește valorile limită de emisii asociate celor mai bune tehnici disponibile (BAT-AEL) pentru emisiile de NOX (articolul 1, punctul 2.1.3 din anexă, tabelul 3) și pentru emisiile de mercur (articolul 1, punctul 2.1.6 din anexă, tabelul 7) rezultate din arderea huilei și/sau a lignitului;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în tot a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/1442 și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, a normelor de drept de rang superior și a limitelor competențelor, în contextul votului exprimat în cadrul comitetului prevăzut la articolul 75
               Prin introducerea în afara termenului prevăzut a unei modificări la proiectul de decizie și prin recurgerea la un vot imediat, Comisia nu a respectat termenele obligatorii prevăzute la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 (2) și, prin urmare, a încălcat obligația care îi revine, în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Regulamentul nr. 182/2011, de a acționa în mod obiectiv în scopul obținerii celei mai mari susțineri posibile în cadrul comitetului. În același timp, Comisia nu a oferit reprezentanților statelor membre posibilitatea exprimării unei poziții adecvate cu privire la proiectul modificat de decizie, încălcând astfel articolul 291 alineatul (3) TFUE, potrivit căruia este necesară garantarea unui control efectiv al statelor membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie. În plus, prin comportamentul său vădit motivat de considerații tactice, Comisia a abuzat și a exercitat în mod eronat rolul său de președinte al comitetului.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, a normelor de drept de rang superior și a limitelor competențelor, prin elaborarea unui act afectat de vicii de procedură în cadrul așa-numitului proces Sevilla
               Potrivit dispozițiilor Directivei 2010/75/UE și a Deciziei de punere în aplicare 2012/119/UE (3) a Comisiei (Normele privind orientările BAT), concluziile privind BAT trebuie să se întemeieze exclusiv pe criterii tehnice. Elaborarea concluziilor trebuie să respecte un principiu al tehnicității, cu alte cuvinte la adoptarea acestora nu trebuie să prevaleze considerații de origine politică. În speță, aceste cerințe nu au fost respectate.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor de drept de rang superior și a limitelor competențelor, în ceea ce privește conținutul concluziilor privind BAT atacate
               Concluziile de fond, în special valorile limită ale emisiilor asociate celor mai bune tehnici disponibile pentru NOX și pentru mercur încalcă în mod fundamental principiul disponibilității tehnico-economice ce rezultă în mod direct din Directiva 201/75/UE, impunând astfel o sarcină disproporționată operatorilor instalațiilor vizați de aceste reguli.
               Din această împrejurare rezultă în mod inevitabil impresia că adoptarea regulilor atacate este întemeiată pe considerații politice care sunt interzise în cadrul elaborării concluziilor privind BAT. Procedând astfel, Comisia a abuzat de poziția sa și și-a depășit competențele.

      (1)  Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (JO 2010, L 224, p. 17, rectificare în JO 2012, L 158, p. 25).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO 2011, L 55, p. 3).

      (3)  Decizia de punere în aplicare a Comisiei din 10 februarie 2012 de stabilire a normelor privind orientările referitoare la colectarea datelor, precum și la întocmirea documentelor de referință BAT și la asigurarea calității acestora prevăzute în Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind emisiile industriale [notificată cu numărul C(2012) 613] (JO 2012, L 63, p. 1).


title: Cauza T-723/16: Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2017 – Mapei/EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative RE-CONzerø — Marca Uniunii Europene verbală anterioară ZERO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]” — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”]

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/39

         Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2017 – Mapei/EUIPO – Steenfabrieken Vandersanden (RE-CONzerø)
   (Cauza T-723/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative RE-CONzerø - Marca Uniunii Europene verbală anterioară ZERO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]” - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009 (devenit articolul 94 din Regulamentul 2017/1001)”])
   (2018/C 005/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamantă: Mapei SpA (Milano, Italia) (reprezentanţi: F. Caricato, ulterior M. Fazzini, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Steenfabrieken Vandersanden NV (Bilzen, Belgia) (reprezentanţi: J. Muyldermans și P. Maeyaert, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 21 iulie 2016 (cauza R 2374/2015-1) privind o procedură de opoziție între Steenfabrieken Vandersanden și Mapei

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Mapei SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 462, 12.12.2016.


title: Cauza T-307/15: Ordonanța Tribunalului din 23 octombrie 2017 – 1&1 Telecom/Comisia

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/51

         Ordonanța Tribunalului din 23 octombrie 2017 – 1&1 Telecom/Comisia
   (Cauza T-307/15) (1)

   (2018/C 005/69)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia extinse a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauza T-595/16: Ordonanța Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – HO/SEAE

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/52

         Ordonanța Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – HO/SEAE
   (Cauza T-595/16) (1)

   (2018/C 005/70)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene cu numărul F-25/16 și înaintată Tribunalului Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza T-129/16: Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2017 – Claranet Europe/EUIPO – Claro (claranet) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative claranet — Marca Benelux verbală anterioară CLARO — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/31

         Hotărârea Tribunalului din 14 noiembrie 2017 – Claranet Europe/EUIPO – Claro (claranet)
   (Cauza T-129/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative claranet - Marca Benelux verbală anterioară CLARO - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2018/C 005/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Claranet Europe Ltd (St Helier, Jersey) (reprezentanţi: G. Crown, D. Farnsworth și O. Fairhurst, solicitors, și A. Bryson, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Claro SA (São Paulo, Brazilia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 ianuarie 2016 (cauza R 803/2015-4) privind o procedură de opoziţie între Claro şi Claranet Europe

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Claranet Europe Ltd la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum şi a cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (1)  JO C 175, 17.5.2016.


title: Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial în cauza C-448/17 (JO C 382, 13.11.2017)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/53

         Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial în cauza C-448/17
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 382din 13 noiembrie 2017
      )
   (2018/C 005/71)
   Textul comunicării din JO în cauza C-448/17 EOS KSI Slovensko s.r.o./Ján Danko, Margita Jalčová trebuie înlocuit cu următorul text:

         „Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský súd v Prešove (Slovacia) la 25 iulie 2017 – EOS KSI Slovensko s.r.o./Ján Danko, Margita Danková
         (Cauza C-448/17)
         (2017/C 382/35)
         Limba de procedură: slovaca

            Instanța de trimitere

         Krajský súd v Prešove

            Părțile din procedura principală

            Apelantă: EOS KSI Slovensko s.r.o.

            Intimați: Ján Danko, Margita Danková

            Întrebările preliminare

                     1)

                     Având în vedere Hotărârea în cauza Pohotovosť (C-470/12) și considerațiile exprimate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene inclusiv la punctul 46 din motivarea acesteia – este contrară principiului echivalenței dreptului Uniunii o reglementare juridică ce, în cadrul echivalenței intereselor protejate de lege și al protecției drepturilor consumatorilor împotriva clauzelor contractuale abuzive, nu permite, fără acordul consumatorului pârât, unei persoane juridice care are ca obiect de activitate protecția colectivă a consumatorilor împotriva clauzelor contractuale abuzive și care are drept scop atingerea obiectivului prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1), astfel cum a fost preluat în articolul 53a alineatele 1 și 3 din Codul civil, să participe în calitate de altă parte (intervenient) la procedura judiciară încă de la începutul acesteia și să utilizeze eficient, în beneficiul consumatorului, mijloacele de acțiune și de apărare în justiție, cu scopul de a asigura, în cadrul procedurii respective, protecția împotriva utilizării sistematice a unor clauze contractuale abuzive, în timp ce în alte cazuri, spre deosebire de o asociație pentru protecția consumatorilor, o altă parte (intervenient) care intervine într-o procedură judiciară în susținerea pârâtului și care are un interes în definirea dreptului material (patrimonial) care face obiectul procedurii nu are nevoie în niciun mod de acordul pârâtului în susținerea căruia intervine pentru a participa la procedura judiciară încă de la începutul acesteia și pentru utilizarea eficientă a mijloacelor de apărare și de acțiune în justiție în beneficiul pârâtului?

                     2)

                     Având în vedere inclusiv concluziile Curții de Justiție din Hotărârile pronunțate în cauzele C-26/13 și C-96/14, expresia «exprimate în mod clar și inteligibil» de la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretată în sensul că o clauză contractuală poate fi considerată formulată în mod neclar și neinteligibil – cu consecința juridică de a fi supusă [din oficiu] examinării jurisdicționale privind caracterul său abuziv – inclusiv în cazul în care instituția juridică (instrumentul) pe care o reglementează este complicată în sine, consecințele sale juridice sunt greu de prevăzut pentru consumatorul mediu și pentru înțelegerea acesteia este în general necesară o consultanță juridică profesională ale cărei costuri nu sunt proporționale cu valoarea prestației pe care consumatorul o primește în temeiul contractului?

                     3)

                     În cazul în care o instanță decide cu privire la drepturile care decurg dintr-un contract încheiat cu un consumator, invocate împotriva unui consumator care are calitatea de pârât, numai pe baza declarațiilor reclamantului, prin intermediul unei somații de plată emise în cadrul unei proceduri simplificate, iar în procedură nu se aplică în niciun mod dispoziția de la articolul 172 alineatul 9 din Codul de procedură civilă, care exclude emiterea unei somații de plată în cazul existenței unor clauze contractuale abuzive într-un contract încheiat cu un consumator, este contrară dreptului Uniunii o reglementare a unui stat membru care, având în vedere termenul scurt prevăzut pentru formularea opoziției și eventuala imposibilitate de localizare a consumatorului sau lipsă de acțiune din partea acestuia, nu permite unei asociații de protecție a consumatorilor, calificată și autorizată să urmărească obiectivul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE, astfel cum a fost transpus la articolul 53a alineatele 1 și 2 din Codul civil, să pună în aplicare în mod eficient, fără consimțământul consumatorului (în lipsa dezacordului expres al consumatorului), singura posibilitate de protecție a consumatorului, sub forma unei opoziții la somația de plată, în cazul nerespectării de către instanță a obligației prevăzute la articolul 172 alineatul 9 din Codul de procedură civilă?

                     4)

                     Pentru a răspunde la a doua și la a treia întrebare, poate fi considerată relevantă împrejurarea că ordinea juridică nu îi recunoaște consumatorului dreptul la asistență juridică obligatorie și că ignoranța sa în materie, în lipsa unui avocat care să îl reprezinte, implică un risc semnificativ ca acesta să nu perceapă caracterul abuziv al unor clauze contractuale și nici măcar să nu acționeze astfel încât să facă posibilă intervenția în favoarea sa, în procedura jurisdicțională, a unei asociații pentru protecția consumatorilor, calificată și autorizată să urmărească obiectivul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE, astfel cum a fost transpus la articolul 53a alineatele 1 și 2 din Codul civil?

                     5)

                     Este contrară dreptului Uniunii și cerinței privind evaluarea tuturor circumstanțelor cauzei, potrivit articolului 4 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE, o reglementare precum cea privind procedura simplificată pentru emiterea unei somații de plată (articolul 172 alineatul 1 și următoarele din Codul de procedură civilă), care permite (1) să se recunoască vânzătorului sau furnizorului, cu efectele unei hotărâri judecătoreşti, dreptul la o prestație pecuniară (2) în cadrul unei proceduri simplificate, (3) în fața unui funcționar administrativ al organului jurisdicțional, (4) exclusiv pe baza declarațiilor vânzătorului sau furnizorului, (5) fără a se administra probe și într-o situație în care (6) consumatorul nu este reprezentat de un avocat, (7) iar apărarea sa nu poate fi asumată în mod eficient, fără consimțământul său, de o asociație pentru protecția consumatorilor, calificată și autorizată să urmărească obiectivul prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE, astfel cum a fost transpus la articolul 53a alineatele 1 și 2 din Codul civil?”

      (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza T-767/16: Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2017 – Nanogate/EUIPO (metals) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative metals — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/39

         Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2017 – Nanogate/EUIPO (metals)
   (Cauza T-767/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative metals - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2018/C 005/53)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nanogate AG (Quierschied, Germania) (reprezentant: A. Theis, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Fischer și D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 august 2016 (cauza R 2361/2015-5), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ metals ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Nanogate AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 475, 19.12.2016.


title: Cauza T-802/16: Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – Endoceutics/EUIPO – Merck (FEMIBION) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene verbală FEMIBION — Decădere parțială din drepturi — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Dovada utilizării serioase a mărcii — Calificarea produselor pentru care s-a demonstrat utilizarea serioasă”]

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/40

         Hotărârea Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – Endoceutics/EUIPO – Merck (FEMIBION)
   (Cauza T-802/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene verbală FEMIBION - Decădere parțială din drepturi - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Dovada utilizării serioase a mărcii - Calificarea produselor pentru care s-a demonstrat utilizarea serioasă”])
   (2018/C 005/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Endoceutics, Inc. (Quebec, Canada) (reprezentant: M. Wahlin, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Vuijst și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Merck KGaA (Darmstadt, Germania) (reprezentanți: M. Best, U. Pfleghar și S. Schäffner, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 iulie 2016 (cauza R 1608/2015-1) privind o procedură de decădere între Endoceutics și Merck

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 14 iulie 2016 (cauza R 1608/2015-1) în măsura în care aceasta a menținut înregistrarea mărcii Uniunii Europene pentru „produse farmaceutice pentru întărirea sistemului imunitar, pentru menopauză, pentru menstruație, pentru tratamentul și gestionarea sarcinii, pentru prevenirea, tratamentul și gestionarea stresului, pentru prevenirea, tratamentul și gestionarea dezechilibrelor sau deficiențelor nutriționale legate de stres”.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Merck KGaA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Endoceutics Inc. în procedura în fața Tribunalului, precum și cheltuielile efectuate de Endoceutics în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

               4)

               Endoceutics suportă jumătate din cheltuielile de judecată.

               5)

               EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza T-271/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Pempe/EUIPO – Marshall Amplification (THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS) {„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS — Mărcile Uniunii Europene verbală şi figurativă anterioare MARSHALL şi Marshall AMPLIFICATION — Articolul 42 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Admisibilitatea cererii privind dovedirea utilizării serioase a mărcilor anterioare — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”}

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/32

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Pempe/EUIPO – Marshall Amplification (THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS)
   (Cauza T-271/16) (1)

   ({„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS - Mărcile Uniunii Europene verbală şi figurativă anterioare MARSHALL şi Marshall AMPLIFICATION - Articolul 42 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Admisibilitatea cererii privind dovedirea utilizării serioase a mărcilor anterioare - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”})
   (2018/C 005/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Yusuf Pempe (Créteil, Franța) (reprezentant: A. Vivès-Albertini, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Marshall Amplification plc (Milton Keynes, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 martie 2016 (cauza R 376/2015-5) privind o procedură de opoziție între Marshall Amplification şi M. Pempe.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Yusuf Pempe la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza T-511/14: Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2017 – Novartis Europharm/Comisia („Medicamente de uz uman — Autorizație de introducere pe piață a medicamentului Zoledronic acid Teva Generics — acid zoledronic — Perioadă de protecție a medicamentului Aclasta care conține substanța activă acid zoledronic — Revocarea actului atacat — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               8.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 5/42

         Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2017 – Novartis Europharm/Comisia
   (Cauza T-511/14) (1)

   ((„Medicamente de uz uman - Autorizație de introducere pe piață a medicamentului Zoledronic acid Teva Generics - acid zoledronic - Perioadă de protecție a medicamentului Aclasta care conține substanța activă acid zoledronic - Revocarea actului atacat - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2018/C 005/56)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Regatul Unit) (reprezentant: C. Schoonderbeek, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Sipos și M. Wilderspin, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare C(2014)2155 final a Comisiei din 27 martie 2014 privind autorizația de introducere pe piață pentru „Zoledronic acid Teva Generics – acid zoledronic”, medicament de uz uman, acordată Teva Generics BV, în temeiul articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO 2004, L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea cu privire la acțiune.

               2)

               Nu mai este necesară pronunțarea cu privire la cererea de intervenție formulată de Teva BV.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza C-132/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Peugeot Deutschland GmbH/Deutsche Umwelthilfe eV (Trimitere preliminară — Libera prestare a serviciilor — Directiva 2010/13/UE — Definiții — Noțiunea „serviciu mass-media audiovizual” — Domeniu de aplicare — Canal video promoțional pentru modele de autoturisme noi disponibil pe YouTube)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/10

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 21 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Peugeot Deutschland GmbH/Deutsche Umwelthilfe eV
   (Cauza C-132/17) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Directiva 2010/13/UE - Definiții - Noțiunea „serviciu mass-media audiovizual” - Domeniu de aplicare - Canal video promoțional pentru modele de autoturisme noi disponibil pe YouTube))
   (2018/C 134/13)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Peugeot Deutschland GmbH

      Pârâtă: Deutsche Umwelthilfe eV

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) trebuie interpretat în sensul că definiția noțiunii „serviciu mass-media audiovizual” nu include nici un canal video precum cel în discuție în litigiul principal, pe care utilizatorii de internet pot consulta materiale video promoționale de scurtă durată pentru modele de autoturisme noi, și nici doar unul dintre aceste materiale video luat în considerare separat.

      (1)  JO C 213, 3.7.2017


201806080341931382018/C 221/293542015TC22120180625RO01ROINFO_JUDICIAL20180419242521Cauza T-354/15: Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2018 – Allergopharma/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Schemă de ajutoare privind scutirea de la rabaturile obligatorii pentru anumite produse farmaceutice — Decizie prin care schema de ajutoare este declarată compatibilă cu piața internă — Lipsa afectării individuale — Act care presupune măsuri de executare — Inadmisibilitate”)
 ---documentbreak--- C2212018RO2410120180419RO0029241252Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2018 – Allergopharma/Comisia
   (Cauza T-354/15) (
         1
      )
   „(„Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Schemă de ajutoare privind scutirea de la rabaturile obligatorii pentru anumite produse farmaceutice — Decizie prin care schema de ajutoare este declarată compatibilă cu piața internă — Lipsa afectării individuale — Act care presupune măsuri de executare — Inadmisibilitate”)”2018/C 221/29Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Allergopharma GmbH & Co. KG (Reinbek, Germania) (reprezentanți: T. Müller-Ibold și F.-C. Laprévote, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și T. Maxian Rusche, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Bencard Allergie GmbH (München, Germania) (reprezentant: J. Fiegler, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (UE) 2015/1300 a Comisiei din 27 martie 2015 privind schema de ajutoare – ajutor acordat unor întreprinderi farmaceutice germane aflate în dificultate financiară prin scutirea de la rabaturi obligatorii SA.34881 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2012/CP) – pusă în aplicare de Germania (JO 2015, L 199, p. 27)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

            2)

            Allergopharma GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

            3)

            Bencard Allergie GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 328, 5.10.2015.


201806080111931412018/C 221/392512018TC22120180625RO01ROINFO_JUDICIAL20180423333311Cauza T-251/18: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2018 – IFSUA/Consiliul
 ---documentbreak--- C2212018RO3310120180423RO0039331331Acțiune introdusă la 23 aprilie 2018 – IFSUA/Consiliul
   (Cauza T-251/18)2018/C 221/39Limba de procedură: spaniola
      Părțile

      Reclamantă: International Forum for Sustainable Underwater Activities (IFSUA) (Barcelona, Spania) (reprezentant: T. Gui Mori, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   În temeiul dispozițiilor articolului 263 al patrulea paragraf in fine TFUE, reclamanta, vizată în mod direct, solicită Tribunalului anularea, pe baza caracterului în mod clar separabil al acestor dispoziții, a articolului 2 alineatul (2) și a articolului 9 alineatele (4) și (5) din Regulamentul (UE) al Consiliului din 23 ianuarie 2018 (JO din 31 ianuarie 2018), în calitate de „act normativ” de executare a unor măsuri restrictive și a TAC-ului pescuitului recreativ.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Regulamentului (UE) 2018/120 (
         1
      ) al Consiliului, al cărui anulare în parte se solicită.
   În această privință, reclamanta precizează că se solicită anularea dispozițiilor sus-menționate în măsura în care aplicarea lor diferitor modalități de pescuit recreativ, activități care nu fac parte din politica comună în domeniul pescuitului, implică o interdicție totală pentru pescuitul bibanului-de-mare european (Dicentrarchus labrax), îndreptată numai împotriva pescarilor submarini, periclitând astfel supraviețuirea activității, a sportului însuși și a industriei de sector.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (5), a articolului 3 alineatul (1) litera (d), a articolului 4 alineatul (2) litera (d) și a articolului 6 literele (d) și (e) TFUE, întrucât dispozițiile atacate constituie măsuri prohibitive privind în mod direct pescuitul recreativ și sportiv submarin al bibanului-de-mare, fără ca Consiliul să dispună de competențele – chiar și partajate – în acest sens.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea, de către articolul 2 alineatul (2) și articolul 9 alineatele (4) și (5) din Regulamentul (UE) 2018/120, a principiilor securității juridice și încrederii legitime, prin îndepărtarea clară de la cadrul competențelor atribuite și de la dezvoltarea sa istorică.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea, de către articolul 2 alineatul (2) și articolul 9 alineatele (4) și (5) din Regulamentul (UE) 2018/120, a principiilor egalității și nediscriminării prevăzute în articolele 20 și 21 din Cartea drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din cauza aplicării, în cadrul aceluiași act de executare care reglementează posibilitățile de pescuit pentru bibanul-de-mare și cu criterii disparate, a unor dispoziții privind pescuitul atât comercial, cât și cel recreativ. Ambele categorii nu ar fi strict comparabile ca destinatare ale aceluiași ansamblu de măsuri.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea, de către articolul 2 alineatul (2) și articolul 9 alineatele (4) și (5) din Regulamentul (UE) 2018/120, a principiului proporționalității la aplicarea articolului 43 alineatul (3) TFUE. În acest sens, se susține că, în regulamentul care face obiectul prezentului litigiu, stabilirea posibilităților de pescuit pentru bibanul-de-mare, atât pentru pescuitul comercial, cât și cel recreativ, răspunde obiectivului reducerii în mod semnificativ a mortalității populației septentrionale pentru a face posibilă o mică sporire a biomasei, iar acest obiectiv se poate atinge printr-o măsură mai puțin restrictivă decât cea care constă într-o interdicție radicală a pescuitului subacvatic al bibanului-de-mare. În cadrul acestui motiv, reclamanta invocă de asemenea încălcarea articolelor 12, 16, 37 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (
         1
      )	Regulamentul (UE) 2018/120 al Consiliului din 23 ianuarie 2018 de stabilire, pentru anul 2018, a posibilităților de pescuit pentru anumite stocuri de pește și grupuri de stocuri de pește, aplicabile în apele Uniunii și, pentru navele de pescuit ale Uniunii, în anumite ape din afara acesteia, și de modificare a Regulamentului (UE) 2017/127 (JO 2018, L 27, p. 1).


201806080271931312018/C 221/312342017TC22120180625RO01ROINFO_JUDICIAL20180503252622Cauza T-234/17: Ordonanța Tribunalului din 3 mai 2018 – Siberian Vodka/EUIPO – Schwarze und Schlichte (DIAMOND ICE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca verbală DIAMOND ICE — Marca Uniunii Europene verbală anterioară DIAMOND CUT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Acțiune vădit nefondată”]
 ---documentbreak--- C2212018RO2520120180503RO0031252262Ordonanța Tribunalului din 3 mai 2018 – Siberian Vodka/EUIPO – Schwarze und Schlichte (DIAMOND ICE)
   (Cauza T-234/17) (
         1
      )
   „[„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca verbală DIAMOND ICE — Marca Uniunii Europene verbală anterioară DIAMOND CUT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Acțiune vădit nefondată”]”2018/C 221/31Limba de procedură: germana
      Părțile

      Reclamantă: Siberian Vodka AG (Herisau, Elveția) (reprezentant: O. Bischof, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Schwarze und Schlichte Markenvertrieb GmbH & Co. KG (Oelde, Germania) (reprezentant: A. Zafar, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 februarie 2017 (cauza R 1171/2016-4) privind o procedură de opoziție între Schwarze und Schlichte Markenvertrieb și Siberian Vodka

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă Siberian Vodka AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 195, 19.6.2017.


201806150331954932018/C 231/03822016CJC23120180702RO01ROINFO_JUDICIAL201805083421Cauza C-82/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgia) – K.A. și alții/Belgische Staat (Trimitere preliminară — Control la frontiere, azil, imigrație — Articolul 20 TFUE — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 7 și 24 — Directiva 2008/115/CE — Articolele 5 și 11 — Resortisant al unei țări terțe care face obiectul unei interdicții de intrare pe teritoriu — Cerere de ședere în scopul reîntregirii familiei cu un cetățean al Uniunii Europene care nu și-a exercitat niciodată libertatea de circulație — Refuz de a examina cererea)
 ---documentbreak--- C2312018RO310120180508RO00033142Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgia) – K.A. și alții/Belgische Staat
   (Cauza C-82/16) (
         1
      )
   „(Trimitere preliminară — Control la frontiere, azil, imigrație — Articolul 20 TFUE — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 7 și 24 — Directiva 2008/115/CE — Articolele 5 și 11 — Resortisant al unei țări terțe care face obiectul unei interdicții de intrare pe teritoriu — Cerere de ședere în scopul reîntregirii familiei cu un cetățean al Uniunii Europene care nu și-a exercitat niciodată libertatea de circulație — Refuz de a examina cererea)”2018/C 231/03Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: K.A., M.Z., M.J., N. N. N., O.I.O., R.I., B.A.

      Pârât: Belgische Staat

      Dispozitivul

            1)

            Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, în special articolele 5 și 11 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei practici a unui stat membru care constă în neluarea în considerare a unei cereri de ședere în scopul reîntregirii familiei, introdusă pe teritoriul său de un resortisant al unei țări terțe, membru de familie al unui cetățean al Uniunii care deține cetățenia acestui stat membru și care nu și-a exercitat niciodată libertatea de circulație, pentru simplul motiv că acest resortisant al unei țări terțe face obiectul unei interdicții de intrare pe teritoriul menționat.

            2)

            Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că:

                     —

                     se opune unei practici a unui stat membru care constă în neluarea în considerare a unei asemenea cereri pentru acest simplu motiv, fără să se fi examinat dacă există o relație de dependență între acest cetățean al Uniunii și acest resortisant al unei țări terțe de o asemenea natură încât, în caz de refuz al acordării unui drept de ședere derivat acestuia din urmă, cetățeanul respectiv al Uniunii ar fi, în fapt, constrâns să părăsească teritoriul Uniunii considerat în ansamblu și ar fi astfel privat de beneficiul efectiv al substanței drepturilor conferite de statutul său;

                     —

                     atunci când cetățeanul Uniunii este major, o relație de dependență, de natură să justifice acordarea, în favoarea resortisantului unei țări terțe interesat, a unui drept de ședere derivat în temeiul acestui articol, nu poate fi concepută decât în cazuri excepționale în care, având în vedere ansamblul împrejurărilor pertinente, persoana respectivă nu ar putea, în niciun mod, să fie separată de membrul său de familie de care depinde;

                     —

                     atunci când cetățeanul Uniunii este minor, aprecierea existenței unei astfel de relații de dependență trebuie să fie întemeiată pe luarea în considerare, în interesul superior al copilului, a tuturor împrejurărilor speței, în special a vârstei sale, a dezvoltării sale fizice și emoționale, a gradului relației sale afective cu fiecare dintre părinții săi, precum și a riscului pe care separarea de părintele resortisant al unei țări terțe l-ar genera pentru echilibrul său; existența unei legături familiale cu acest resortisant, indiferent dacă este de natură biologică sau juridică, nu este suficientă, iar locuirea împreună cu acesta din urmă nu este necesară în scopul de a dovedi o asemenea relație de dependență;

                     —

                     este irelevant că relația de dependență invocată de resortisantul unei țări terțe în susținerea cererii sale de ședere în scopul reîntregirii familiei a luat naștere după adoptarea împotriva sa a unei decizii privind interdicția de intrare pe teritoriu;

                     —

                     este irelevant că decizia privind interdicția de intrare pe teritoriu care îl vizează pe resortisantul unei țări terțe a rămas definitivă la momentul în care acesta a introdus cererea sa de ședere în scopul reîntregirii familiei și

                     —

                     este irelevant că decizia privind interdicția de intrare care îl vizează pe resortisantul unei țări terțe care a introdus o cerere de ședere în scopul reîntregirii familiei este justificată de nerespectarea unei obligații de returnare; atunci când motive de ordine publică au justificat o astfel de decizie, acestea din urmă nu pot conduce la refuzul de a acorda acestui resortisant al unei țări terțe un drept de ședere derivat în temeiul acestui articol decât dacă reiese dintr-o apreciere concretă a ansamblului împrejurărilor speței, în lumina principiului proporționalității, a interesului superior al copilului sau al eventualilor copii în cauză și a drepturilor fundamentale, că persoana interesată reprezintă o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa ordinii publice.

            3)

            Articolul 5 din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că se opune unei practici naționale în temeiul căreia o decizie de returnare este adoptată împotriva unui resortisant al unei țări terțe care a făcut deja obiectul unei decizii de returnare, însoțită de o interdicție de intrare, încă în vigoare, fără a fi luate în considerare elementele vieții sale de familie și mai ales interesul copilului său minor, menționate într-o cerere de ședere în scopul reîntregirii familiei introdusă după adoptarea unei asemenea interdicții de intrare, cu excepția cazului în care astfel de elemente ar fi putut fi invocate anterior de persoana interesată.

      (
         1
      )	JO C 145, 25.4.2016.


201806150301954912018/C 231/081682018CJC23120180702RO01ROINFO_JUDICIAL201803057822Cauza C-168/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 5 martie 2018 – Pensions-Sicherungs-Verein VVaG/Günther Bauer
 ---documentbreak--- C2312018RO720120180305RO00087282Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 5 martie 2018 – Pensions-Sicherungs-Verein VVaG/Günther Bauer
   (Cauza C-168/18)2018/C 231/08Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Pensions-Sicherungs-Verein VVaG

      Intimat: Günther Bauer

      Întrebările preliminare

            1.

            Articolul 8 din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului (
                  1
               ) se aplică atunci când prestațiile de pensie ocupațională sunt plătite de un organism de asigurări sociale la nivel de grup de întreprinderi, supus supravegherii de către autoritatea publică de supraveghere financiară, care, cu acordul acestei autorități, a redus în mod întemeiat, din motive financiare, cuantumul prestațiilor acordate, iar potrivit legislației naționale, deși angajatorul trebuie să garanteze foștii salariați pentru reduceri, totuși, din cauza stării de insolvență, acesta nu poate să își îndeplinească obligația de a compensa reducerea cuantumului prestațiilor?

            2.

            În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
            În ce împrejurări se poate considera că pierderile suferite de fostul salariat din cauza stării de insolvență a angajatorului, în ceea ce privește prestațiile de pensie ocupațională, sunt vădit disproporționate și obligă astfel statele membre să garanteze o protecție minimă în astfel de situații, deși fostul salariat primește cel puțin jumătate din cuantumul prestațiilor rezultate din drepturile de pensie dobândite?

            3.

            În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
            Articolul 8 din Directiva 2008/94/CE are efect direct și conferă unui particular drepturi pe care acesta le poate invoca în fața unei instanțe naționale împotriva unui stat membru, atunci când statul membru respectiv nu a transpus această directivă în dreptul național sau a transpus-o în mod incorect?

            4.

            În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare:
            Se consideră că un organism de drept privat, desemnat de un stat membru – în mod obligatoriu pentru angajatori – ca instituție de garantare a pensiilor ocupaționale în caz de insolvență, supus supravegherii de către autoritatea publică de supraveghere financiară, care, în temeiul dispozițiilor de drept public, colectează de la angajatori contribuțiile necesare pentru garantare în caz de insolvență și care poate crea condițiile executării silite în mod identic cu o autoritate publică, printr-un act administrativ, este un organism public al statului membru respectiv?

      (
         1
      )	JO 2008, L 283, p. 36.


201808030412050342018/C 294/273542018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180530202121Cauza C-354/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bacău (România) la data de 30 mai 2018 – Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu / SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl
 ---documentbreak--- C2942018RO2010120180530RO0027201212Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bacău (România) la data de 30 mai 2018 – Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu / SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl
   (Cauza C-354/18)2018/C 294/27Limba de procedură: română
      Instanţa de trimitere

   Tribunalul Bacău

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamanţi: Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu

      Pârâtă: SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl

      Întrebările preliminare

            1)

            Dacă suma de 400 euro prevăzută de articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 261/2004 (
                  1
               ) urmăreşte compensarea în principal a daunelor materiale, urmând ca cele morale să fie analizate din perspectiva articolului 12 sau prin articolul 7 alineatul (1) litera b) se acoperă în principal daunele morale, cele materiale fiind supuse dispoziţiilor articolului 12?

            2)

            Dacă suma reprezentând salariu nerealizat, ce depăşeşte suma de 400 euro stabilită de articolul 7 alineatul (1) litera (b), se circumscrie noţiunii de compensaţie suplimentară prevăzută de articolul 12?

            3)

            Potrivit articolului 12 teza a doua, „Compensaţia acordată în conformitate cu prezentul regulament poate fi scăzută din această compensaţie”. Acest articol din Regulament trebuie interpretat în sensul că lasă la latitudinea instanţei naţionale scăderea sumei acordate în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din compensaţia suplimentară sau că această scădere este obligatorie?

            4)

            În cazul în care scăderea sumei nu este obligatorie care sunt elementele pe baza cărora instanţa naţională decide dacă să scadă suma prevăzută de articolului 7 alineatul (1) litera (b) din compensaţia suplimentară?

            5)

            Dacă prejudiciul cauzat ca urmare a neplăţii salariului ca urmare a imposibilităţii prezentării angajatului la muncă în urma sosirii cu întârziere la destinaţie, ca urmare a redirecţionării, trebuie analizat din perspectiva îndeplinirii obligaţiilor prevăzute de articolul 8 sau al articolului 12 raportat la articolul 4?

            6)

            Dacă îndeplinirea obligaţiei operatorului aerian de a acorda asistenţă în baza articolului 4 alineatul (3) și a articolului 8 din Regulamentul nr. 261/2004 implică prezentarea către pasager de informaţii complete cu privire la toate opţiunile acestuia astfel cum sunt prevăzute de articolul 8 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) din Regulament?

            7)

            În condiţiile articolului 8 din Regulamentul 261/2004, cui revine sarcina de a proba că redirecţionarea s-a făcut cât mai repede posibil?

            8)

            Impune Regulamentul obligaţii pasagerilor de a efectua căutări pentru identificarea altor curse către destinaţie şi de a-i solicita companiei găsirea de locuri în cadrul acestor curse, sau compania aeriană este obligată din oficiu să caute cea mai avantajoasă opţiune pentru pasager de a-l transporta pe acesta la destinaţie?

            9)

            Prezintă relevanţă în determinarea daunelor suferite de către pasageri, faptul că aceştia au fost de acord cu propunerea companiei aeriene de a le oferi un zbor la data de 11.09.2016, deşi puteau presupune că nu vor fi plătiţi pentru perioada cât vor lipsi de la serviciu?

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) Nr. 261/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare şi de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare şi anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor şi de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004 L 46, p. 1, Ediţie specială 07/vol. 12, p. 218).


201808030602050782018/C 294/58982017TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180530444411Cauza T-98/17: Hotărârea Tribunalului din 30 mai 2018 – RT/Parlamentul [„Funcție publică – Funcționari – Concediu de boală – Articolul 59 alineatul (1) din Statut – Norme interne privind examinările medicale în legătură cu absența de la locul de muncă din motive medicale și examinările medicale periodice ale persoanelor care solicită prestații de invaliditate – Certificat medical – Lipsa semnăturii și a ștampilei medicului – Consultație medicală la distanță prin intermediul internetului – Refuz de primire”]
 ---documentbreak--- C2942018RO4410120180530RO0058441441Hotărârea Tribunalului din 30 mai 2018 – RT/Parlamentul
   (Cauza T-98/17) (
         1
      )
   „[„Funcție publică — Funcționari — Concediu de boală — Articolul 59 alineatul (1) din Statut — Norme interne privind examinările medicale în legătură cu absența de la locul de muncă din motive medicale și examinările medicale periodice ale persoanelor care solicită prestații de invaliditate — Certificat medical — Lipsa semnăturii și a ștampilei medicului — Consultație medicală la distanță prin intermediul internetului — Refuz de primire”]”2018/C 294/58Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamant: RT (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârâtă: Parlamentul European (reprezentanți: J. Steele și E. Taneva, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, având ca obiect anularea deciziei Parlamentului din 30 iunie 2016 de respingere ca inadmisibil ca certificat medical prin care se prescrie un concediu medical a unui document prezentat de reclamant la 27 iunie 2016.

      Dispozitivul

            1)

            Anulează decizia Parlamentului European din 30 iunie 2016 de respingere ca inadmisibil ca certificat medical prin care se prescrie un concediu medical a unui document prezentat de RT la 27 iunie 2016.

            2)

            Parlamentul este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 129, 24.4.2017.


201808030502050222018/C 294/413832018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180611303011Cauza C-383/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Polonia) la 11 iunie 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielczej Kasie Oszczędnościowo – Kredytowej im. Franciszka Stefczyka cu sediul în Gdynia, Santander Consumer Bank S.A. cu sediul în Wrocław, mBank S.A. cu sediul în Varșovia
 ---documentbreak--- C2942018RO3010120180611RO0041301301Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Polonia) la 11 iunie 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielczej Kasie Oszczędnościowo – Kredytowej im. Franciszka Stefczyka cu sediul în Gdynia, Santander Consumer Bank S.A. cu sediul în Wrocław, mBank S.A. cu sediul în Varșovia
   (Cauza C-383/18)2018/C 294/41Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy Lublin-Est din Lublin cu sediul în Świdnik

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lexitor Sp. z o.o.

      Pârâte: Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka cu sediul în Gdynia, Santander Consumer Bank S.A. cu sediul în Wrocław, mBank S.A. cu sediul în Varșovia

      Întrebarea preliminară

   Articolul 16 alineatul (1) coroborat cu articolul 3 litera (g) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (
         1
      ) trebuie interpretat în sensul în care consumatorul, în situația realizării unei rambursări anticipate a sumelor datorate în temeiul unui contract de credit, are dreptul la o reducere a costului total al creditului, inclusiv cu costurile a căror valoare nu depinde de durata acestui contract de credit?
   (
         1
      )	JO L 133, p. 660.


201808030682050932018/C 294/754122018TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180702606121Cauza T-412/18: Acțiune introdusă la 2 iulie 2018 – mobile.de/EUIPO – Droujestvo S Ogranichena Otgovornost „Rezon” (mobile.ro)
 ---documentbreak--- C2942018RO6010120180702RO0075601612Acțiune introdusă la 2 iulie 2018 – mobile.de/EUIPO – Droujestvo S Ogranichena Otgovornost „Rezon” (mobile.ro)
   (Cauza T-412/18)2018/C 294/75Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
      Părțile

      Reclamantă: mobile.de GmbH (Dreilinden, Germania) (reprezentant: T. Lührig, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Droujestvo S Ogranichena Otgovornost „Rezon” (Sofia, Bulgaria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă mobile.ro – marca Uniunii Europene nr. 8 838 542

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 29 martie 2018 în cauza R 111/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

            —

            încălcarea articolului 18 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 19 alineatul (2) și a articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) nr. 2018/625 al Comisiei coroborate cu articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

            —

            încălcarea articolului 4 alineatul (3) TUE coroborat cu principiul juridic dedus din articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și a articolului61 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


201808030382049942018/C 294/423852018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180611303122Cauza C-385/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 iunie 2018 – Arriva Italia Srl și alții/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
 ---documentbreak--- C2942018RO3020120180611RO0042302312Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 iunie 2018 – Arriva Italia Srl și alții/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
   (Cauza C-385/18)2018/C 294/42Limba de procedură: italiana
      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Arriva Italia Srl, Ferrotramviairia SpA, Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi (CO.TRA.P)

      Pârât: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

      Întrebările preliminare

   În împrejurările de fapt și de drept din procedura principală, o măsură constând în alocarea în temeiul legii a sumei de 70 de milioane de euro în favoarea unui operator din sectorul transportului feroviar, în condițiile prevăzute de Legea nr. 208 din 28 decembrie 2015 (articolul 1 alineatul 867), astfel cum a fost modificată prin Decretul-lege nr. 50 din 24 aprilie 2017, și în transferul subsecvent al sumei menționate către alt operator economic, fără procedură de cerere de ofertă și pentru o contraprestație egală cu zero, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?
   În cazul unui răspuns afirmativ, este necesar să se stabilească dacă ajutorul în discuție este totuși compatibil cu dreptul Uniunii Europene și care sunt consecințele neefectuării notificării potrivit articolului 10[8] alineatul (3) TFUE?


201808030542050252018/C 294/283552018CJC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180531212221Cauza C-355/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Barbara Rust-Hackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
 ---documentbreak--- C2942018RO2110120180531RO0028211222Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 31 mai 2018 – Barbara Rust-Hackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich
   (Cauza C-355/18)2018/C 294/28Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landesgericht Salzburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Barbara Rust-Hackner

      Pârâtă: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619/CEE (A doua directivă privind asigurarea de viață) (
                  1
               ), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (
                  2
               ), coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96/CEE trebuie interpretat în sensul că informarea privind posibilitatea renunțării trebuie să conțină și o mențiune cu privire la faptul că nu este necesar ca renunțarea să fie făcută într-o formă anume?

            2)

            Asiguratul poate, ca urmare a unei informări deficitare privind dreptul de anulare, să notifice renunțarea și după ce contractul de asigurare de viață a fost reziliat ca urmare a denunțării (și a răscumpărării) de către asigurat?

      (
         1
      )	A doua Directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO 1990, L 330, p. 50).
   (
         2
      )	Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață) (JO 1992, L 360, p. 1).


201808030612050802018/C 294/592182017TC29420180820RO01ROINFO_JUDICIAL20180629454511Cauza T-218/17: Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2018 – HF/Parlamentul [„Funcţie publică – Agenţi contractuali – Articolul 24 din statut – Cerere de asistenţă – Articolul 12a din statut – Hărţuire morală – Comitet consultativ cu privire la hărţuire şi prevenirea sa la locul de muncă – Decizie de respingere a cererii de asistenţă – Dreptul de a fi ascultat – Principiul contradictorialităţii – Refuzul comunicării avizului comitetului consultativ şi a proceselor-verbale de audiere a martorilor – Durata procedurii administrative – Termen rezonabil”]
 ---documentbreak--- C2942018RO4510120180629RO0059451451Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 2018 – HF/Parlamentul
   (Cauza T-218/17) (
         1
      )
   „[„Funcţie publică — Agenţi contractuali — Articolul 24 din statut — Cerere de asistenţă — Articolul 12a din statut — Hărţuire morală — Comitet consultativ cu privire la hărţuire şi prevenirea sa la locul de muncă — Decizie de respingere a cererii de asistenţă — Dreptul de a fi ascultat — Principiul contradictorialităţii — Refuzul comunicării avizului comitetului consultativ şi a proceselor-verbale de audiere a martorilor — Durata procedurii administrative — Termen rezonabil”]”2018/C 294/59Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamant: HF (reprezentant: A. Tymen, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și M. Ecker, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect, pe de o parte, anularea Deciziei din 3 iunie 2016 a Parlamentului prin care Autoritatea împuternicită să încheie contractele de angajare a acestei instituţii a respins cererea de asistenţă formulată de reclamant la data de 11 decembrie 2014 şi, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care pretinde că l-ar fi suferit din cauza inegalităţilor săvârşite de această autoritate în prelucrarea cererii de asistenţă.

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acţiunea.

            2)

            Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată şi este condamnat la plata a un sfert din cheltuielile efectuate de HF.

            3)

            HF suportă trei pătrimi din propriile cheltuieli de judecată.

      (
         1
      )	JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-14/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)/Iveco Orecchia SpA (Trimitere preliminară – Achiziții publice – Directiva 2004/17/CE – Articolul 34 – Furnizare de piese de schimb pentru autobuze și troleibuze – Cerințe tehnice – Produse echivalente – Posibilitate de a face dovada echivalenței după atribuirea contractului)

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)/Iveco Orecchia SpA
      (Cauza C-14/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Achiziții publice - Directiva 2004/17/CE - Articolul 34 - Furnizare de piese de schimb pentru autobuze și troleibuze - Cerințe tehnice - Produse echivalente - Posibilitate de a face dovada echivalenței după atribuirea contractului))
      (2018/C 319/05)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)

         Intimată: Iveco Orecchia SpA

         Dispozitivul

      Articolul 34 alineatul (8) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale trebuie interpretat în sensul că, atunci când cerințele tehnice care figurează în documentele contractului se referă la o marcă, la o origine sau la o producție determinată, entitatea contractantă trebuie să impună ca ofertantul, chiar în cadrul ofertei sale, să facă dovada echivalenței produselor pe care le propune în raport cu cele definite în cerințele tehnice menționate.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-372/18: Acțiune introdusă la 20 iunie 2018 – Colombani/SEAE

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/16

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2018 – Colombani/SEAE
      (Cauza T-372/18)
      (2018/C 319/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-Marc Colombani (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei directorului general al bugetului și al administrației SEAE din 9 noiembrie 2017 (ADMIN(2017)21) privind stabilirea listei funcționarilor promovați în cadrul exercițiului de promovare 2017, în măsura în care aceasta nu menționează numele reclamantului;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe o excepție de nelegalitate a dispozițiilor generale de executare aplicate de SEAE procedurii de promovare.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe o greșeală de serviciu, pe nerespectarea procedurii prealabile adoptării listei persoanelor propuse spre promovare și pe o inegalitate de tratament.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că dispozițiile generale de executare ale SEAE încalcă articolul 45 din statut.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a meritelor reclamantului și pe o inegalitate de tratament în aprecierea criteriului privind vechimea.


title: Cauza C-15/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp./Rajavartiolaitos [Trimitere preliminară – Convenția de la Montego Bay – Articolul 220 alineatul (6) – Competența statului de coastă – Competența Curții de a interpreta prevederile dreptului internațional – Directiva 2005/35/CE – Poluare cauzată de nave – Articolul 7 alineatul (2) – Convenția Marpol 73/78 – Deversare de hidrocarburi în zona economică exclusivă de către o navă străină aflată în tranzit – Împrejurările în care un stat de coastă poate să intenteze o acțiune împotriva unei nave străine – Libertatea de navigație – Protecția mediului marin – Prejudicii grave sau risc de a cauza prejudicii grave litoralului, intereselor conexe sau oricăror resurse ale mării teritoriale sau ale zonei economice exclusive – Probe obiective clare]

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp./Rajavartiolaitos
      (Cauza C-15/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Convenția de la Montego Bay - Articolul 220 alineatul (6) - Competența statului de coastă - Competența Curții de a interpreta prevederile dreptului internațional - Directiva 2005/35/CE - Poluare cauzată de nave - Articolul 7 alineatul (2) - Convenția Marpol 73/78 - Deversare de hidrocarburi în zona economică exclusivă de către o navă străină aflată în tranzit - Împrejurările în care un stat de coastă poate să intenteze o acțiune împotriva unei nave străine - Libertatea de navigație - Protecția mediului marin - Prejudicii grave sau risc de a cauza prejudicii grave litoralului, intereselor conexe sau oricăror resurse ale mării teritoriale sau ale zonei economice exclusive - Probe obiective clare])
      (2018/C 319/06)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp.

         Intimată: Rajavartiolaitos

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 220 alineatul (6) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, semnată la Montego Bay la 10 decembrie 1982, și articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni, inclusiv sancțiuni penale, pentru infracțiunile de poluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009, trebuie să fie interpretate în sensul că expresia „probe obiective clare”, în sensul acestor dispoziții, se referă nu numai la săvârșirea unei încălcări, ci și la dovada consecințelor acestei încălcări.

                  2)

                  Expresia „litoralului sau intereselor conexe”, care figurează la articolul 220 alineatul (6) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, trebuie să fie interpretată în sensul că, în principiu, are aceeași semnificație ca expresia „zona de coastă sau […] interesele conexe”, prevăzută la articolul I alineatul (1) și la articolul II alineatul (4) din Convenția internațională privind intervenția în largul mării în cazurile de accidente însoțite de poluarea cu petrol, încheiată la Bruxelles la 29 noiembrie 1969, acest articol 220 alineatul (6) aplicându-se de asemenea resurselor neregenerabile ale mării teritoriale ale statului de coastă și oricăror resurse ale zonei economice exclusive a acestuia.

                  3)

                  Articolul 220 alineatul (6) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, trebuie să fie interpretate în sensul că resursele mării teritoriale sau ale zonei economice exclusive a unui stat de coastă, în sensul acestor dispoziții, vizează speciile exploatate, dar și speciile vii asociate cu speciile exploatate sau dependente de acestea, cum ar fi speciile de animale și de plante cu care se hrănesc speciile exploatate.

                  4)

                  Nu trebuie, în principiu, să se țină seama de noțiunea „poluare gravă”, prevăzută la articolul 220 alineatul (5) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, cu ocazia aplicării articolului 220 alineatul (6) din această convenție și a articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, și în special cu ocazia aprecierii consecințelor unei încălcări, astfel cum sunt definite în dispozițiile respective.

                  5)

                  Pentru a se aprecia consecințele unei încălcări, astfel cum sunt definite la articolul 220 alineatul (6) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, trebuie să se ia în considerare toate indiciile care permit să se demonstreze că a fost cauzat sau riscă să fie cauzat un prejudiciu bunurilor și intereselor conexe ale statului de coastă, precum și să se evalueze gravitatea prejudiciului cauzat sau care riscă să fie cauzat acestor bunuri sau acestor interese, ținându-se seama printre altele:

                              —

                              de caracterul cumulativ al atingerii aduse mai multor sau chiar tuturor acestor bunuri și tuturor acestor interese conexe, precum și de diferențele de vulnerabilitate a statului de coastă în ceea ce privește atingerile aduse diverselor bunuri și interese conexe;

                              —

                              de consecințele negative previzibile ale deversărilor asupra bunurilor și a intereselor conexe menționate nu numai pe baza dovezilor științifice disponibile, ci și pe baza naturii substanței sau a substanțelor nocive pe care le conțin deversările în discuție, precum și a volumului, a sensului, a vitezei și a duratei de propagare a deversărilor menționate.

                  6)

                  Caracteristicile geografice și ecologice speciale și vulnerabilitatea zonei Mării Baltice influențează condițiile de aplicare a articolului 220 alineatul (6) din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și a articolului 7 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, în ceea ce privește definirea și calificarea încălcării, precum și – însă în mod neautomat – în ceea ce privește aprecierea întinderii prejudiciului pe care l-a cauzat această încălcare bunurilor și intereselor conexe ale statului de coastă.

                  7)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2005/35, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/123, trebuie să fie interpretat în sensul că nu permite statelor membre să impună măsuri mai stricte, conforme cu dreptul internațional, decât cele enunțate la articolul 7 alineatul (2) din această directivă atunci când acesta este aplicabil, statele de coastă fiind însă abilitate să ia alte măsuri echivalente cu cele prevăzute la articolul 220 alineatul (6) menționat.

         (1)  JO C 86, 20.3.2017.


title: Cauza T-238/18: Ordonanța Tribunalului din 4 iulie 2018 – Netflix International și Netflix/Comisia

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/27

      Ordonanța Tribunalului din 4 iulie 2018 – Netflix International și Netflix/Comisia
      (Cauza T-238/18) (1)

      (2018/C 319/36)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Tribunalului a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 231, 2.7.2018.


title: Cauza C-25/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Tietosuojavaltuutettu [Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46/CE – Domeniul de aplicare al directivei menționate – Articolul 3 – Colectare de date cu caracter personal de către membrii unei comunități religioase în cadrul activității lor de predicare din casă în casă – Articolul 2 litera (c) – Noțiunea „sistem de evidență a datelor cu caracter personal” – Articolul 2 litera (d) – Noțiunea „operator” – Articolul 10 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 10 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Tietosuojavaltuutettu
      (Cauza C-25/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Directiva 95/46/CE - Domeniul de aplicare al directivei menționate - Articolul 3 - Colectare de date cu caracter personal de către membrii unei comunități religioase în cadrul activității lor de predicare din casă în casă - Articolul 2 litera (c) - Noțiunea „sistem de evidență a datelor cu caracter personal” - Articolul 2 litera (d) - Noțiunea „operator” - Articolul 10 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene])
      (2018/C 319/07)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

      Tietosuojavaltuutettu

         cu participarea: Jehovan todistajat – uskonnollinen yhdyskunta

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, citit în lumina articolului 10 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că colectarea de date cu caracter personal efectuată de membrii unei comunități religioase în cadrul unei activități de predicare din casă în casă și prelucrarea ulterioară a acestor date nu constituie nici prelucrare de date cu caracter personal efectuată în scopul exercitării unor activități prevăzute la articolul 3 alineatul (2) prima liniuță din această directivă, nici prelucrare de date cu caracter personal efectuată de persoane fizice în scopul exercitării unei activități exclusiv personale sau domestice, în sensul articolului 3 alineatul (2) a doua liniuță din directiva menționată.

                  2)

                  Articolul 2 litera (c) din Directiva 95/46 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „sistem de evidență”, prevăzută de această dispoziție, acoperă o serie de date cu caracter personal colectate în cadrul unei activități de predicare din casă în casă, care include numele și adresele, precum și alte informații referitoare la persoanele abordate, din moment ce aceste date sunt structurate potrivit unor criterii determinate care permit în practică recuperarea lor cu ușurință în scopul unei utilizări ulterioare. Pentru ca o astfel de serie de date să intre în sfera acestei noțiuni, nu este necesar ca ea să cuprindă fișe, liste specifice sau alte sisteme de căutare.

                  3)

                  Articolul 2 litera (d) din Directiva 95/46, citit în lumina articolului 10 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, trebuie interpretat în sensul că permite ca o comunitate religioasă să fie considerată operator, împreună cu membrii săi predicatori, în ceea ce privește prelucrarea unor date cu caracter personal efectuată de aceștia din urmă în cadrul unei activități de predicare din casă în casă organizate, coordonate și încurajate de această comunitate, fără să fie necesar ca respectiva comunitate să aibă acces la date și fără să fie necesar să se fi stabilit că ea a dat membrilor săi orientări scrise sau instrucțiuni referitoare la o astfel de prelucrare.

         (1)  JO C 86, 20.3.2017.


title: Cauza T-904/16: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – Labiri/CESE și Comitetul Regiunilor („Funcție publică – Funcționari – Hărțuire morală – Soluționare amiabilă – Executarea acordului – [confidențial] – Abuz de putere – Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/48

      Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – Labiri/CESE și Comitetul Regiunilor
      (Cauza T-904/16) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Hărțuire morală - Soluționare amiabilă - Executarea acordului - [confidențial] - Abuz de putere - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”))
      (2018/C 328/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Vassiliki Labiri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. -N. Louis și N. de Montigny, avocați)

         Pârâți: Comitetul Ecomic și Social European (reprezentanți: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka și L. Camarena Januzec, agenți, asistați de M. Troncoso Ferrer și F. M. Hislaire, avocați) și Comitetul Regiunilor (reprezentanți: S. Bachotet și M. Antonini, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei din 11 mai 2016 a secretarului general al Comitetului Regiunilor, în acord cu CESE, [confidențial], în executarea soluționării amiabile în cauza F-33/15.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  O obligă pe doamna Vassiliki Labiri la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza C-135/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main – Germania) – Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH/ Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Schemă în sprijinul surselor de energie regenerabile și al utilizatorilor mari consumatori de energie – Decizia (UE) 2015/1585 – Validitate în raport cu articolul 107 TFUE – Admisibilitate – Neintroducerea unei acțiuni în anulare de reclamantele din litigiul principal)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main – Germania) – Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH/ Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-135/16) (1)

      ((Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Schemă în sprijinul surselor de energie regenerabile și al utilizatorilor mari consumatori de energie - Decizia (UE) 2015/1585 - Validitate în raport cu articolul 107 TFUE - Admisibilitate - Neintroducerea unei acțiuni în anulare de reclamantele din litigiul principal))
      (2018/C 328/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Tribunalul Administrativ din Frankfurt am Main, Germania) prin decizia din 23 februarie 2016 este inadmisibilă.

         (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-388/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 iunie 2018 – Finanzamt A/B

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 iunie 2018 – Finanzamt A/B
      (Cauza C-388/18)
      (2018/C 328/35)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și intimat: B

         Pârât și recurent: Finanzamt A

         Întrebarea preliminară

      În cazurile de aplicare a regimului marjei, în sensul articolului 311 și următoarele din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), dispoziția din articolul 288 primul paragraf punctul 1 din Directiva 2006/112/CE trebuie interpretată în sensul că, în cazul unei livrări de bunuri potrivit articolului 314 din Directiva 2006/112/CE, pentru stabilirea cifrei de afaceri de referință, în conformitate cu articolul 315 din Directiva 2006/112/CE, se ia în considerare diferența dintre prețul de vânzare solicitat și prețul de cumpărare (marja de profit)?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-205/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iulie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale – Directiva 91/271/CEE – Articolele 3 și 4 – Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor – Neexecutare – Articolul 260 alineatul (2) TFUE – Sancțiuni financiare – Penalități cu titlu cominatoriu și sumă forfetară)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/17

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 iulie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-205/17) (1)

      ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale - Directiva 91/271/CEE - Articolele 3 și 4 - Hotărâre a Curții prin care se constată o neîndeplinire a obligațiilor - Neexecutare - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Sancțiuni financiare - Penalități cu titlu cominatoriu și sumă forfetară))
      (2018/C 328/20)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și E. Sanfrutos Cano, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Gavela Llopis, agent)

         Dispozitivul

                  1.

                  Prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pe care le presupune executarea Hotărârii din 14 aprilie 2011, Comisia/Spania (C-343/10, nepublicată, EU:C:2011:260), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  În cazul în care neîndeplinirea obligațiilor constatată la punctul 1 persistă în ziua pronunțării prezentei hotărâri, obligă Regatul Spaniei la plata către Comisia Europeană a unei penalități cu titlu cominatoriu de 10 950 000 de euro pe semestru de întârziere în punerea în aplicare a măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii din 14 aprilie 2011, Comisia/Spania (C-343/10, nepublicată, EU:C:2011:260), începând cu data pronunțării prezentei hotărâri până la executarea completă a Hotărârii din 14 aprilie 2011, Comisia/Spania (C-343/10, nepublicată, EU:C:2011:260), cuantumul efectiv urmând să fie calculat la sfârșitul fiecărei perioade de șase luni prin reducerea cuantumului total aferent fiecăreia dintre aceste perioade cu un procent corespunzător proporției reprezentate de numărul de echivalent-locuitori al aglomerărilor ale căror sisteme de colectare și/sau de tratare a apelor urbane reziduale au fost puse în acord cu Hotărârea din 14 aprilie 2011, Comisia/Spania (C-343/10, nepublicată, EU:C:2011:260), la finalul perioadei avute în vedere, în raport cu numărul de echivalent-locuitori al aglomerărilor care nu dispun de astfel de sisteme în ziua pronunțării prezentei hotărâri.

                  3.

                  Obligă Regatul Spaniei la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare în cuantum de 12 milioane de euro.

                  4.

                  Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 195, 19.06.2017.