title: Acțiunea UE privind extracția și explorarea petrolului în Europa Rezoluția Parlamentului European din 7 octombrie 2010 referitoare la acțiunea UE în domeniul prospectării și extracției petrolului în Europa

text:
               20.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               CE 371/10

         Joi, 7 octombrie 2010Acțiunea UE privind extracția și explorarea petrolului în Europa
   P7_TA(2010)0352
   Rezoluția Parlamentului European din 7 octombrie 2010 referitoare la acțiunea UE în domeniul prospectării și extracției petrolului în Europa
   2011/C 371 E/03

      Parlamentul European,
   având în vedere articolele 11 și 191 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Convenția ONU privind diversitatea biologică,
   având în vedere rețeaua Natura 2000, înființată prin Directiva nr. 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (directiva „Habitate”) (1), precum și Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (directiva: „Strategia pentru mediul marin”) (2), care reprezintă principalele mijloace de protecție a biodiversității marine europene,
   având în vedere obiectivele și cerințele pentru atingerea unei bune stări ecologice favorabile în apele europene de coastă și marine, astfel cum sunt stabilite în Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (Directiva-cadru privind apa (3) și în Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin,
   având în vedere Planul de acțiune al UE privind biodiversitatea (4),
   având în vedere deversarea de petrol de la platforma petrolieră Deepwater Horizon în Golful Mexic,
   având în vedere platformele petroliere din apele UE,
   având în vedere întrebările din data de 7 septembrie 2010 adresate Consiliului și Comisiei privind implicațiile deversării de petrol de la platforma petrolieră Deepwater Horizon, pentru UE și pentru acțiunea UE în domeniul prospectării și extracției petrolului în UE (O-0122/2010 – B7-0470/2010, O-0123/2010 – B7-0551/2010),
   având în vedere articolul 115 alineatul (5) și articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,

               A.

               întrucât, având în vedere deversarea de petrol de la platforma petrolieră Deepwater Horizon în Golful Mexic, este imperativ ca UE și statele membre ale acesteia să examineze fără întârziere toate aspectele legate de prospectarea și extracția petrolului în Uniunea Europeană și să ia ulterior toate măsurile necesare pentru a se asigura că în apele UE nu va avea loc o asemenea catastrofă ecologică;

               B.

               întrucât cele mai înalte niveluri de precauție, de protecție a mediului și de siguranță și securitate a operațiunilor petroliere în Europa reprezintă principii de importanță primordială, care trebuie să stea la baza acțiunilor UE în acest domeniu;

               C.

               întrucât cea mai mare parte a operațiunilor de prospectare și extracție a petrolului au loc în Marea Nordului;

               D.

               întrucât apele UE au frontiere și cu țări care nu fac parte din Uniunea Europeană, pentru care legislația UE nu prevede obligația respectării dispozițiilor relevante care reglementează răspunderea și repararea daunelor;

               E.

               întrucât în prezent se depun eforturi pentru extinderea activităților de foraj petrolier și de explorare în zone mai adânci și mai îndepărtate ale mării, ceea ce presupune riscuri mai mari în ceea ce privește operațiunile de gestionare și monitorizare,

               1.

               își exprimă solidaritatea cu victimele catastrofei în care a fost implicată platforma petrolieră Deepwater Horizon și solicită ca UE să ofere consiliere și sprijin tehnic ca răspuns la acest dezastru;

               2.

               recunoaște contribuția semnificativă pe care producția offshore de petrol și gaze din Europa poate continua să o aducă la siguranța aprovizionării în UE și la bilanțul pozitiv al acestui sector industrial în Europa în materie de siguranță;

               3.

               recunoaște necesitatea urgentă de a adopta un sistem comun european transfrontalier de prevenire și reacție în cazul deversărilor de petrol;

               4.

               solicită insistent Comisiei să prezinte un raport la sfârșitul anului, în care să evalueze nivelul poluării mediului și starea biologică a Golfului Mexic;

               5.

               solicită Comisiei să monitorizeze îndeaproape rezultatele anchetei desfășurate de autoritățile SUA privind factorii umani, naturali și tehnologici care au cauzat dezastrul din Golful Mexic, astfel încât să ajungă la concluziile necesare pentru a preveni astfel de evenimente pe platformele petroliere offshore din apele maritime și de coastă ale UE;

               6.

               invită Comisia să elaboreze politici riguroase aplicabile la nivelul UE în domeniul prevenirii accidentelor pentru platformele petroliere și să extindă domeniul de aplicare al Directivei SEVESO II (5) la platformele petroliere;

               7.

               solicită Comisiei, în special, să revizuiască capacitatea UE de reacție rapidă la accidentele care implică instalații petroliere offshore și să elaboreze un plan de acțiune european în cooperare cu statele membre; ia act de faptul că, dată fiind fragilitatea regiunii arctice, precum și importanța acesteia în atenuarea schimbărilor climatice, trebuie ca acesteia să i se acorde o atenție deosebită; mai mult, consideră că trebuie avută în vedere și zona Mării Mediterane, a Mării Baltice și cea a Mării Nordului;

               8.

               salută simularea de criză efectuată de Comisie pe platformele petroliere din apele UE; îi solicită acesteia să identifice deficiențele și neajunsurile cadrului de reglementare la nivelul UE și să pună rezultatele analizei la dispoziția Parlamentului cât mai curând posibil;

               9.

               solicită Comisiei, în special, să revizuiască legislația în vigoare în temeiul căreia deținătorii de licențe de exploatare offshore a petrolului pot închiria instalațiile unor părți terțe, astfel încât răspunderea pentru victimele omenești și pentru daunele aduse mediului în urma accidentelor și dezastrelor care au loc pe platformele petroliere offshore să poată fi stabilită cu mai multă ușurință în cadrul procedurilor civile ulterioare;

               10.

               îndeamnă Comisia ca, după revizuirea cadrului de reglementare, să prezinte Parlamentului, cât mai curând posibil, propunerile legislative pe care le consideră necesare pentru a aborda deficiențele – de exemplu, în Directiva privind răspunderea pentru mediul înconjurător (6), Directiva SEVESO II și alte texte legislative europene – identificate în cadrul regimului de reglementare aplicabil prospectării și extracției petrolului și celorlalte forme de exploatare a solului marin în UE;

               11.

               consideră că legislația în vigoare în materie de răspundere pentru mediu conține o serie de deficiențe importante și, prin urmare, solicită Comisiei să aibă în vedere revizuirea conținutului și extinderea domeniului de aplicare a legislației în vigoare a UE (inclusiv a Directivei privind răspunderea pentru mediul înconjurător și a Directivei SEVESO II, precum și a măsurilor care cuprind pachetul Erika și cel de-al treilea pachet privind siguranța maritimă) și/sau introducerea oricăror dispoziții legislative noi care ar putea fi necesare pentru a se ține seama de riscurile inerente exploatării offshore, precum și consolidarea normelor care reglementează răspunderea în caz de accidente în sectorul petrolier;

               12.

               ia act de absența unui fond de compensare în cazul dezastrelor petroliere și solicită Comisiei să includă dispoziții de garantare financiară cu caracter obligatoriu în cadrul Directivei privind răspunderea pentru mediul înconjurător;

               13.

               invită Comisia să scadă pragul de prejudiciu din Directiva privind răspunderea pentru mediul înconjurător și să includă în domeniul de aplicare al acesteia daunele aduse apelor marine;

               14.

               solicită Comisiei, în actuala sa revizuire a Directivei privind evaluarea impactului asupra mediului (7) (Directiva EIA), să se asigure că toate activitățile care afectează solul marin fac obiectul unei evaluări obligatorii, că este garantată calitatea evaluărilor impactului asupra mediului și că, în cazul în care o evaluare a impactului asupra mediului indică faptul că riscurile nu pot fi atenuate într-o măsură satisfăcătoare, nu se permite demararea activităților extrem de riscante, precum forajul în solul marin;

               15.

               în plus, consideră că propunerile legislative trebuie să asigure un cadru legal cuprinzător care:

                           —

                           să împiedice, în măsura în care acest lucru este posibil, producerea de daune mediului marin și de coastă în urma activităților de pe fundul mării care ar putea fi periculoase;

                           —

                           să garanteze că răspunderea îi revine pe deplin poluatorului în cazul oricăror daune cauzate de astfel de activități, inclusiv daune aduse mediului terestru și marin și climei globale;

                           —

                           să asigure protecția biodiversității europene în mediul marin și de coastă;

                           —

                           să se asigure că, înainte de planificarea oricărei activități economice, se realizează o evaluare a impactului asupra mediului de către experți independenți;

               16.

               solicită Comisiei să propună dispoziții legislative pentru a se asigura că pe toate platformele petroliere ale UE și în toate operațiunile de forare realizate de UE și de țări terțe se aplică în mod uniform standarde înalte de siguranță, de la Coasta Atlantică până la Marea Neagră; invită Comisia și statele membre să coopereze cu Organizația Maritimă Internațională (OMI) pentru a consolida normele și standardele internaționale de siguranță și control;

               17.

               îndeamnă Comisia să evalueze instituirea unui sistem eficient de supraveghere, cu scopul de a „monitoriza controlorii” și solicită consolidarea metodelor de verificare și a normelor de siguranță minime obligatorii în UE;

               18.

               invită Comisia să se asigure că în toate statele membre se aplică uniform toate dispozițiile din directiva privind evaluarea impactului asupra mediului (8), directiva privind mările și directiva privind habitatele, referitoare la evaluarea impactului platformelor petroliere asupra mediului;

               19.

               consideră că mandatul Agenției Europene pentru Siguranța Maritimă (EMSA) ar trebui extins de la nave la instalații offshore; solicită ca, în urma atribuirii acestor noi sarcini, bugetul și personalul EMSA să fie ajustate în mod corespunzător;

               20.

               solicită Comisiei să publice un raport anual elaborat în cooperare cu experții independenți și autoritățile statelor membre, în care să se evalueze siguranța și securitatea tehnică a instalațiilor și platformelor petroliere offshore care operează în apele maritime și de coastă ale UE;

               21.

               consideră că este de o importanță deosebită ca Comisia să examineze toate aspectele financiare și legate de răspundere asociate cu prospectările petroliere offshore în UE în vederea introducerii, dacă este cazul, a unei asigurări obligatorii la nivelul UE sau a altor instrumente corespunzătoare, cum ar fi instituirea unui fond european special care să fie alimentat prin contribuții obligatorii din partea operatorilor de instalații offshore; consideră că un astfel de instrument trebuie să țină seama pe deplin de răspunderea acestor operatori, să garanteze că operatorii sunt asigurați corespunzător, precum și să ofere alte garanții financiare pentru a asigura reparația și compensarea în urma daunelor aduse mediului și să furnizeze garanții financiare corespunzătoare, de exemplu, sub forma unor fonduri de reparație și compensare, în cazul în care garanțiile financiare nu sunt suficiente;

               22.

               îndeamnă Comisia, în special, să aibă în vedere un sistem de asigurări obligatorii la nivelul UE care să aibă scopul de a oferi despăgubiri întreprinderilor afectate în cazul unei deversări de petrol;

               23.

               îndeamnă Comisia să examineze modul în care decurge dezasamblarea infrastructurii de extracție existente, cu respectarea strictă a reglementărilor internaționale și naționale în acest domeniu, și să clarifice, dacă este necesar, prin intermediul legislației, responsabilitatea operatorilor de a asigura înlăturarea acesteia în condiții de siguranță și răspunderea pentru orice daune aduse mediului în urma dezasamblării unei instalații sau amplasament de foraj offshore;

               24.

               invită Comisia să introducă un cadru riguros și obligatoriu pentru ca întreprinderile să facă publice practicile sociale și în materie de mediu și guvernanță, precum și să reflecteze asupra unor măsuri prin care investitorii instituționali să se implice mai mult în sensibilizarea societăților cu privire la riscurile de investiții pe care le atrag după sine practicile de mediu necorespunzătoare;

               25.

               ia act de raportul prezentat de către Consiliul executiv britanic pentru sănătate și siguranță cu privire la condițiile de muncă din Marea Nordului, în care se arată că rata vătămărilor grave și cauzatoare de moarte s-a dublat în ultimul an; invită Comisia să investigheze aceste acuzații și să ia măsuri pentru a se asigura un nivel ridicat al sănătății și siguranței persoanelor care lucrează pe platformele de foraj offshore;

               26.

               invită Comisia să joace un rol activ în garantarea faptului că activitățile desfășurate de țările și proiectele de extracție petrolieră terțe respectă în cel mai înalt grad posibil standarde de mediu stricte și să prevadă mecanisme speciale pentru compensarea tuturor daunelor cauzate de către operațiunile petroliere offshore ale țărilor terțe învecinate cu UE;

               27.

               încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, precum guvernelor și parlamentelor statelor membre.

      (1)  JO L 206, 22.7.1992, p. 7.

      (2)  JO L 164, 25.6.2008, p. 19.

      (3)  JO L 327, 22.12.2000, p. 1.

      (4)  SEC(2006)0607 și (2006)0621.

      (5)  Directiva 2003/105/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2003 de modificare a Directivei 96/82/CE a Consiliului privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (JO L 345, 31.12.2003, p. 97).

      (6)  Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (JO L 143, 30.4.2004, p. 56).

      (7)  Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată.

      (8)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, 21.7.2001, p. 30).


title: Hotărârea Curții din 15 iulie 2015 în cauza E-1/15 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat al SEE/AELS – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2010/26/UE a Comisiei de modificare a Directive 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere)

text:
               7.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 3/5

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 15 iulie 2015
   în cauza E-1/15
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat al SEE/AELS – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2010/26/UE a Comisiei de modificare a Directive 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere)
   (2016/C 3/06)
   În cauza E-1/15, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de constatare a faptului că, deoarece nu a adoptat în termenul prevăzut și/sau nu a notificat imediat Autorității AELS de Supraveghere măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 1a a șaptea liniuță din capitolul XXIV al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2010/26/UE a Comisiei din 31 martie 2010 de modificare a Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere), astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta și prin Decizia nr. 76/2013 a Comitetului mixt al SEE din 3 mai 2013, Islanda nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European – Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 15 iulie 2015, o hotărâre cu următorul dispozitiv:
   Curtea:

               1.

               Constată că, deoarece nu a adoptat în termenul prevăzut măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 1a a șaptea liniuță din capitolul XXIV al anexei II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2010/26/UE a Comisiei din 31 martie 2010 de modificare a Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de particule poluante provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile nerutiere), astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la acesta și prin Decizia nr. 76/2013 a Comitetului mixt al SEE din 3 mai 2013, Islanda nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European.

               2.

               Dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-537/12: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2012 — Zafeiropoulos/Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/19

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2012 — Zafeiropoulos/Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop)
   (Cauza T-537/12)
   2013/C 46/36
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Panteleimon Zafeiropoulos (Salonic, Grecia) (reprezentant: M. Kontogiorgos, avocat)

      Pârât: Centrul European pentru Dezvoltarea Formării Profesionale (Cedefop)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea deciziei comitetului de evaluare al Cedefop de respingere a ofertei prezentate de reclamant în cadrul cererii de ofertă cu procedură restrânsă sau accelerată pentru atribuirea contractului „Prestare de servicii medicale în favoarea personalului Cedefop” (anunț de participare 2012/S115-189528) și anularea deciziei de atribuire a contractului (2012/S208-341369 din 27 octombrie 2012) prin care contractul menționat a fost atribuit unui pediatru;

               —

               anularea deciziei de respingere a cererii de confirmare adresată de reclamant pârâtului la data de 19 noiembrie 2012 și obligarea acestuia din urmă să pună la dispoziția Tribunalului și a reclamantului textul complet al tuturor documentelor referitoare la procedura în litigiu, astfel încât să devină posibil controlul jurisdicțional al legitimității deciziei atacate;

               —

               obligarea Cedefop la plata către reclamant a sumei de 100 000 de euro cu titlu de despăgubire a prejudiciului cauzat acestuia de actele organelor Cedefop descrise în acțiune; și

               —

               obligarea Cedefop la plata cheltuielilor de judecată și a tuturor celorlalte cheltuieli efectuate de reclamant în cadrul prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               În primul rând, reclamantul susține că actele Cedefop atacate sunt lipsite de motivare și încalcă dreptul la apărare și dreptul reclamantului de a obține o protecție jurisdicțională efectivă, întrucât conținutul deciziei de atribuire atacate și documentele furnizate ca urmare a cererii reclamantului nu permit să se ajungă la o concluzie certă în ceea ce privește modalitățile de evaluare a ofertelor și, în definitiv, de clasificare a ofertelor și că, în consecință, decizia finală a pârâtului, Cedefop, nu este suficient motivată, în sensul articolului 296 TFUE și al articolului 41 alineatul (2) din Directiva 2004/18/CE (1); pe de altă parte, nu au fost comunicate reclamantului caracteristicile specifice și avantajele comparative ale ofertei alese în raport cu oferta sa. În plus, acesta susține că nu i-au fost comunicate niciodată elementele pe care s-a întemeiat decizia finală a comitetului de evaluare în procedura în litigiu de atribuire a contractului de prestare de servicii medicale în favoarea personalului Cedefop, în pofida cererii sale în acest sens și a unei cereri de confirmare.

               2.

               În al doilea rând, reclamantul afirmă că Cedefop a săvârșit o eroare de apreciere a faptelor și a încălcat principiile obiectivității și imparțialității întrucât evaluările/motivările comitetului de evaluare al Cedefop conținute în raportul individual de evaluare a reclamantului sunt vădit eronate, iar evaluarea specificațiilor tehnice ale ofertelor prezentate este lipsită de obiectivitate.

               3.

               În al treilea rând, reclamantul susține că există o încălcare a unei clauze esențiale a anunțului de participare referitoare la capacitatea tehnică a ofertanților și, în special, că a fost încălcată clauza referitoare la „Capacitatea tehnică” a participanților, întrucât persoanei căreia i s-a atribuit contractul îi lipsește una dintre specializările medicale cerute în anunțul de participare, astfel încât acesta din urmă ar fi trebuit să fie exclus.

               4.

               În al patrulea rând, reclamantul susține că a fost încălcat principiul proporționalității și al obligației de stabilire a criteriilor de atribuire, care fac posibilă evaluarea comparativă obiectivă a ofertelor, întrucât Cedefop, utilizând drept criteriu de atribuire „calitatea interviului” a încălcat principiul menționat și nu a respectat obligația menționată mai sus, deoarece acest criteriu a fost formulat într-un mod atât de confuz încât participanții nu au avut posibilitatea de a defini capacitatea optimă pe care ar fi trebui să o dețină pentru a obține punctajul maxim posibil.

               5.

               În al cincilea rând, reclamantul susține că contractul de prestare de servicii atacat încalcă Statutul funcționarilor Uniunii Europene coroborat cu reglementarea națională în vigoare, în măsura în care, prin acest contract, pârâtul Cedefop, în calitate de entitate de drept public care are peste 50 de angajați, nu și-a îndeplinit obligația de a recurge în mod exclusiv la serviciile unui medic cu specializare în medicina muncii.

               6.

               În al șaselea rând, reclamantul susține că există o încălcare a principiului transparenței întrucât pârâtul Cedefop, omițând să comunice informațiile cerute de reclamant, atât prin cererea sa din 15 octombrie 2012, cât și prin cererea sa de confirmare din 19 noiembrie 2012, a încălcat dispozițiile articolului 100 alineatul (2) din Regulamentul financiar nr. 1605/2002/CE și ale articolului 149 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2342/2002/CE prin lipsa motivării deciziei de respingere, în conformitate cu dispozițiile menționate mai sus.
               În sfârșit, reclamantul afirmă că cererea sa de despăgubire este întemeiată, întrucât este conformă cu articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură, iar în acțiune sunt expuse elementele din care rezultă că sunt îndeplinite condițiile pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Cedefop, astfel cum sunt stabilite la articolul 340 TFUE.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-436/17: Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – ClientEarth și alții/Comisia

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/33

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – ClientEarth și alții/Comisia
   (Cauza T-436/17)
   (2017/C 300/41)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ClientEarth (Londra, Regatul Unit), European Environmental Bureau (EEB) (Bruxelles, Belgia), The International Chemical Secretariat (Gothenburg, Suedia), International POPs Elimination Network (IPEN) (Gothenburg) (reprezentant: A. Jones, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea cererii drept admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea Deciziei Comisiei C(2017) 2914 final din 2 mai 2017 prin care a refuzat revizuirea Deciziei Comisiei C(2016)5644 de autorizare a anumitor utilizări ale sulfocromatului galben de plumb și ale cromatului molibdat sulfat roșu de plumb, adoptată în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO 2006, L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3);

               —

               anularea Deciziei Comisiei C(2016)5644;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantelor și

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri considerate adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Decizia C(2017) 2914 final este afectată de erori vădite de drept și de apreciere în ceea ce privește presupusa conformitate a cererii de autorizare a DCC Maastricht BV în sensul articolului 62 și al articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul REACH.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia C(2017) 2914 final este afectată de erori vădite de drept și de apreciere potrivit articolului 60 alineatul (4) din Regulamentul REACH privind analiza socio-economică.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia C(2017) 2914 final este afectată de erori vădite de drept și de apreciere potrivit articolului 60 alineatul (4) și articolului 60 alienatul (5) din Regulamentul REACH privind analiza alternativelor.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia C(2017) 2914 final este afectată de erori vădite de drept și de apreciere cu privire la aplicarea principiilor generale ale dreptului Uniunii, inclusiv obligația de motivare și principiul precauției, în contextul procedurii de autorizare conform Regulamentului REACH.


title: Cauza C-219/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 16 iunie 2009 — Vitra Patente AG/High Tech Srl

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/23

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 16 iunie 2009 — Vitra Patente AG/High Tech Srl
   (Cauza C-219/09)
   2009/C 205/40
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vitra Patente AG

      Pârâtă: High Tech Srl

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE (1) trebuie interpretate în sensul că — în cadrul aplicării unei legi naționale a unui stat membru pentru a asigura conformitatea ordinii juridice naționale cu directiva respectivă — posibilitatea recunoscută acestui stat membru de a determina în mod autonom întinderea protecției și condițiile în care este acordată poate presupune și excluderea acestei protecții pentru desene și modele industriale care — deși îndeplinesc condițiile pentru protecția prin dreptul de autor — trebuie considerate trecute în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale naționale de transpunere, întrucât nu au fost niciodată înregistrate ca desene și modele industriale sau înregistrarea acestora expirase deja la data respectivă?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE trebuie interpretate în sensul că posibilitatea recunoscută statului membru de a determina în mod autonom întinderea protecției și condițiile în care este acordată poate presupune și excluderea acestei protecții atunci când un terț — fără autorizarea titularului dreptului de autor asupra desenelor și modelelor industriale — deja a produs și a comercializat în statul respectiv produse realizate pe baza acestor desene și modele industriale trecute în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a dispozițiilor legale naționale de transpunere?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima și la cea de a doua întrebare, articolele 17 și 19 din Directiva 98/71/CE trebuie interpretate în sensul că posibilitatea recunoscută statului membru de a determina în mod autonom întinderea protecției și condițiile în care este acordată poate presupune și excluderea acestei protecții atunci când un terț — fără autorizarea titularului dreptului de autor asupra desenelor și modelelor industriale — deja a produs și a comercializat în statul respectiv produse realizate pe baza acestor desene și modele industriale, iar această excludere este prevăzută pentru o perioadă semnificativă (zece ani)?

      (1)  JO L 289, p. 28, Ediție specială, 13/vol. 24, p. 106.


title: Cauza T-284/14: Acțiune introdusă la 5 mai 2014 – Dyckerhoff Polska/Comisia

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/20

         Acțiune introdusă la 5 mai 2014 – Dyckerhoff Polska/Comisia
   (Cauza T-284/14)
   2014/C 245/27
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Dyckerhoff Polska sp. z o.o. (Nowiny, Polonia) (reprezentant: K. Kowalczyk, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2013/448/UE a Comisiei din 5 septembrie 2013 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27)

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv

                           —

                           Decizia adoptată este necompatibilă cu dreptul Uniunii, în special cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 și cu Decizia 2010/2/UE a Comisiei din 24 decembrie 2009

               2.

               Al doilea motiv

                           —

                           Încălcarea principiului egalității de tratament ca urmare a stabilirii unui factor de corecție transsectorial uniform pentru toate sectoarele, neluându-se astfel în considerare faptul că sectoarele care se presupune că sunt expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon, inclusiv cel al producției de ciment, trebuie tratate în mod diferit de sectoarele care nu sunt expuse unui risc atât de semnificativ,
                           și încălcarea principiului proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv

                           —

                           Neaplicabilitatea, în temeiul articolului 277 TFUE, a articolului 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și a articolului 15 alineatul (3) din Decizia Comisiei 2011/278/UE, care formează temeiul adoptării deciziei atacate, în măsura în care este posibilă aplicarea acestor prevederi fără luarea în considerare a articolului 10a alineatele (12)-(18) din Directiva 2003/87/CE, a articolului 16 din Decizia 2011/278/UE a Comisiei și a Deciziei 2010/2/UE a Comisiei, care confirmă necesitatea de a continua în mod specific în sectoarele și în subsectoarele care se presupune că sunt supuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de dioxid de carbon și neaplicabilitatea adoptării de către Comisia Europeană a unui factor de corecție transsectorial uniform pentru toate sectoarele.


title: Cauza C-573/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 – Servicii aeriene – Articolul 23 alineatul (1) a doua teză – Transparența prețurilor – Sistem de rezervare electronic – Tarife pentru transportul aerian de pasageri – Indicarea prețului final în orice moment)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 15 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      (Cauza C-573/13) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 - Servicii aeriene - Articolul 23 alineatul (1) a doua teză - Transparența prețurilor - Sistem de rezervare electronic - Tarife pentru transportul aerian de pasageri - Indicarea prețului final în orice moment)
      (2015/C 073/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

         Pârât: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 23 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 septembrie 2008 privind normele comune pentru operarea serviciilor aeriene în Comunitate trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unui sistem de rezervare electronic precum cel în discuție în litigiul principal, prețul final care urmează să fie plătit trebuie indicat la fiecare afișare a prețurilor serviciilor aeriene, inclusiv la prima afișare a acestora.

                  2)

                  Articolul 23 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 1008/2008 trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unui sistem de rezervare electronic precum cel în discuție în litigiul principal, prețul final care urmează să fie plătit trebuie indicat nu numai pentru serviciul aerian selectat de client, ci și pentru fiecare serviciu aerian al cărui tarif este afișat.

         (1)  JO C 71, 8.3.2014.


title: Cauza T-356/09: Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2011 — Comisia/Association Fédération Club B2A

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/30

         Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2011 — Comisia/Association Fédération Club B2A
   (Cauza T-356/09) (1)

   2011/C 226/60
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-63/15: Acțiune introdusă la 9 februarie 2015 – Shoe Branding Europe/OAPI (Benzi paralele)

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/37

      Acțiune introdusă la 9 februarie 2015 – Shoe Branding Europe/OAPI (Benzi paralele)
      (Cauza T-63/15)
      (2015/C 107/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgia) (reprezentant: J. Løje, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

         Datele privind procedura în fața OAPI

         Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea a două benzi paralele) – cererea de înregistrare nr. 10 926 764

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 3 decembrie 2014 în cauza R 2560/2013-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-88/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Roermond (Țările de Jos) la 20 februarie 2012 — Strafzaak/Jibril Jaoo

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank Roermond (Țările de Jos) la 20 februarie 2012 — Strafzaak/Jibril Jaoo
   (Cauza C-88/12)
   2012/C 126/14
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Roermond

      Părțile din acțiunea principală

      Pârât: Jibril Jaoo

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4.17a din Vreemdelingenbesluit 2000 (Decretul privind străinii din anul 2000) încalcă principiul interzicerii verificărilor la frontiere și a verificărilor care pot fi considerate echivalente cu verificările la frontieră, astfel cum prevăd articolele 20 și 21 din Codul frontierelor Schengen (1)?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, poate fi invocat acest lucru și de către resortisanții unor țări terțe sau de către persoanele care nu dețin un permis de ședere într-un stat membru al Uniunii?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5.


title: Cauza C-219/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 25 aprilie 2017 – Silvio Berlusconi, Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d’Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 25 aprilie 2017 – Silvio Berlusconi, Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d’Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)
   (Cauza C-219/17)
   (2017/C 283/20)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Silvio Berlusconi, Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest)

      Pârâți: Banca d’Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 263 primul, al doilea și al cincilea paragraf coroborate cu cele ale articolului 256 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că intră în competența instanței Uniunii sau în competența instanței naționale o acțiune formulată împotriva unor acte de inițiere, de instrumentare și de propunere fără caracter obligatoriu adoptate de autoritatea națională competentă (astfel cum sunt specificate la punctul 1 din prezenta ordonanță) în cadrul procedurii reglementate de articolele 22 și 23 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 (1), de articolul 1 alineatul (5), de articolul 4 alineatul (1) litera (c) și de articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 (2), de articolele 85, 86 și 87 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 (3), precum și de articolele 19, 22 și 25 din Textul unic italian în materie bancară?

               2)

               În special, poate fi constatată competența judiciară a instanței Uniunii în cazul în care împotriva unor astfel de acte nu a fost formulată o acțiune generală în anulare, ci o acțiune în constatarea nulității pentru o pretinsă încălcare sau eludare a autorității de lucru judecat dobândite de hotărârea nr. 882/2016 din 3 martie 2016 a Consiglio di Stato [Consiliul de Stat], exercitată în cadrul unei proceduri de conformare în sensul articolului 112 și următoarele din Codul de procedură administrativă italian – adică în cadrul unei instituții specifice dreptului procedural administrativ național –, a cărei soluționare presupune interpretarea și stabilirea, potrivit dreptului național, a limitelor obiective ale autorității de lucru judecat dobândite de această hotărâre?

      (1)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, p. 338).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, p. 63).

      (3)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul cadru privind MUS) (BCE/2014/17) (JO L 141, p. 1).


title: Cauza T-416/06: Acțiune introdusă la data de 29 decembrie 2006 — Sumitomo Chemical Agro Europe/Comisia

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/43

         Acțiune introdusă la data de 29 decembrie 2006 — Sumitomo Chemical Agro Europe/Comisia
   (Cauza T-416/06)
   (2007/C 42/76)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (Saint Didier, Franța) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               condamnarea pârâtei, după caz printr-o încheiere interlocutorie, la corectarea erorii materiale din anexa I partea A și la înlocuirea „0,75 g“ cu „0,75 Kg“;

               —

               anularea următoarelor prevederi din Directiva 2006/132:

                           articolul 3 alin. (2)

                           :

                              „până la 30 iunie 2008“

                           anexa I

                           :

                              „30 iunie 2008“

                           anexa I partea A

                           :

                              „pentru următoarele culturi“

                                          „—

                                          castraveți în sere (sisteme hidroponice închise),

                                          —

                                          prune (pentru procesare)“

                           anexa I partea B

                           :

                              „Statele membre vor solicita alte studii, cu privire la potențialele proprietăți ale substanței procymidone de a produce tulburări endocrine în termen de doi ani de la adoptarea normelor cu privire la testarea tulburărilor endocrine de către Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE). Acestea se vor asigura că autorul notificării la cererea căruia substanța procymidone a fost inclusă în prezenta anexă furnizează aceste studii către Comisie, în termen de doi ani de la adoptarea normelor menționate mai sus.“

               —

               condamnarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Directiva 91/414 a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (1) prevede că statul membru nu va autoriza un produs fitosanitar decât dacă substanțele sale active sunt înscrise în anexa I și toate condițiile precizate în aceasta sunt îndeplinite. Reclamanta urmărește anularea parțială a Directivei 2006/132 a Comisiei pentru modificarea Directivei 91/414 în sensul includerii substanței procymidone ca substanță activă (2), întrucât această directivă i) prevede doar includerea limitată a substanäei procymidone în anexa I a Directivei 91/414, ii) prevede condiții speciale pentru utilizarea autorizată și iii) prevede o durată limitată de 18 luni pentru validitatea includerii limitate în anexa I.
   În susținerea cererii sale, reclamanta arată că directiva contestată încalcă articolul 1 alineatul (1), articolul 2 alineatul (1) și articolul 5 alineatele (1) și (4) ale Directivei 91/414. Mai mult, reclamanta susține că directiva contestată contravine articolului 5 alineatul (5) al Directivei 91/414 și că, în consecință, Comisia își depășește limitele de discreție.
   Reclamanta pretinde de asemenea că directiva contestată are deficiențe în ce privește procedura, întrucât Comisia este obligată să adopte măsurile astfel cum au fost propuse Comitetului permanent privind rețeaua de alimente și sănătatea animalelor și Consiliului fără să le modifice înainte de adoptarea lor finală.
   În plus, reclamanta pretinde că directiva contestată îi încalcă încrederea legitimă, precum și principiile bunei administrări, subsidiarității, proporționalității, securității juridice, tratamentului egal și excelenței și independenței consilierii științifice. Reclamanta susține de asemenea că directiva contestată nu furnizează suficiente argumente și că este încălcată astfel și obligația de motivare.
   În sfârșit, reclamanta susține că directiva contestată îi încalcă dreptul de a desfășura activități comerciale și îi afectează dreptul la proprietate.

      (1)  Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piaţă a produselor de uz fitosanitar (JO L 230 din 19.8.1991, p. 1).

      (2)  Directiva 2006/132/CE a Comisiei din 11 decembrie 2006 pentru modificarea Directivei Consiliului 91/414/CEE în sensul includerii substanţei procymidone ca substanţă activă. (JO L 349 din 12.12.2006, p. 22).


title: Cauza T-630/16: Acțiune introdusă la 5 septembrie 2016 – Dehtochema Bitumat/Agenția Europeană pentru Produse Chimice

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/53

         Acțiune introdusă la 5 septembrie 2016 – Dehtochema Bitumat/Agenția Europeană pentru Produse Chimice
   (Cauza T-630/16)
   (2016/C 402/63)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Dehtochema Bitumat, s. r. o. (Bělá pod Bezdězem, Republica Cehă) (reprezentant: P. Holý, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice din 7 iulie 2016, în temeiul căreia reclamanta trebuie considerată în continuare întreprindere mare, drept pentru care reclamanta nu are dreptul la o reducere a redevenței pentru întreprinderile mijlocii, precum și autorizarea suspendării executării acestei decizii.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit reclamantei, prin decizia menționată și prin comportamentul său, pârâta a săvârșit un abuz de putere și a încălcat principiile legalității și securității juridice.
   Reclamanta susține că, în verificarea statutului de întreprindere mică sau mijlocie (IMM), pârâta a evaluat incorect caracterul independent al întreprinderii reclamantei și a inclus în mod incorect în calculul numărului de angajați și al cifrei de afaceri anuale a întreprinderii reclamantei și întreprinderi pretins legate sau partenere, care nu sunt însă întreprinderi legate sau partenere ale întreprinderii reclamantei, în sensul Regulamentului (CE) nr. 340/2008 al Comisiei și al Recomandării 2003/361/CE a Comisiei.
   Reclamanta susține că, atunci când a dat declarația referitoare la dimensiunea eronată a întreprinderii sale, la cererea pârâtei din data de 2 iunie 2016, a avut încredere, în esență, în evaluarea pârâtei și în promisiunea unei reduceri a redevenței.
   Reclamanta subliniază că înregistrarea era suspendată și că a informat în mod expres pârâta despre faptul că nu mai fabrica produsele în cauză (substanțele supuse înregistrării) încă din 2011.
   Reclamanta susține că din articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei rezultă că dreptul la o reducere a redevenței la înregistrare se naște atunci când este posibil să se demonstreze acest drept și că prin urmare este necesar, contrar celor susținute de pârâtă, să se permită reclamantei administrarea acestei probe.


title: Cauza F-123/13: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/54

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-123/13)
   2014/C 52/106
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: P. Joassart, avocat)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de reziliere cu efect imediat a contractului reclamantului în calitate de agent contractual.

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei de concediere, notificată prin scrisoarea din 7 martie 2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-179/14 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2014 – Schmiedewerke Gröditz/Comisia ( „Măsuri provizorii — Ajutoare de stat — Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile — Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat — Cerere de suspendare a executării — Urgență — Fumus boni juris” )

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/16

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 10 iunie 2014 – Schmiedewerke Gröditz/Comisia
   (Cauza T-179/14 R)
   ((„Măsuri provizorii - Ajutoare de stat - Promovare națională a producției de energie electrică din surse regenerabile - Decizia Comisiei de a deschide procedura oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat - Cerere de suspendare a executării - Urgență - Fumus boni juris”))
   2014/C 329/22
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Gröditz, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a efectelor juridice a deciziei prin care Comisia a deschis o procedură oficială de investigare în materia ajutoarelor de stat în ceea ce privește legea germană privind sursele regenerabile de energie

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Anulează Decizia din 7 aprilie 2014, Schmiedewerke Gröditz/Comisia (T-179/14 R).

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-308/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 29 mai 2017 – Republica Elenă/Leo Kuhn

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 29 mai 2017 – Republica Elenă/Leo Kuhn
   (Cauza C-308/17)
   (2017/C 283/30)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Pârâtă și recurentă: Republica Elenă

      Reclamant și intimat: Leo Kuhn

      Întrebările preliminare

   Articolul 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 1215/2012 (1) trebuie interpretat în sensul că:

               1)

               și în cazul unor contracte succesive de cesiune a unei creanțe, precum cea în speță, locul de executare al obligației în sensul acestei dispoziții se stabilește potrivit stipulațiilor contractuale inițiale?

               2)

               în cazul exercitării dreptului la îndeplinirea condițiilor unei obligațiuni de stat, precum cea emisă în speță de Republica Elenă, precum și în cazul despăgubirilor pentru neîndeplinirea acestor condiții, locul efectiv de executare este stabilit deja prin plata de dobânzi în temeiul acestei obligațiuni de stat în contul de instrumente financiare al titularului de pe teritoriul național?

               3)

               împrejurarea că, prin intermediul stipulațiilor contractuale inițiale, s-a stabilit un loc legal de executare în sensul articolului 7 punctul 1 litera (a) din regulament se opune ca executarea efectivă ulterioară a contractului să conducă la un alt loc de executare în sensul acestei dispoziții?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1),


title: Cauzele T-139/10, T-280/10–T-285/10 și T-349/10–T-352/10: Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2011 — Milux/OAPI (REFLUXCONTROL și alții) ( „Marcă comunitară — Reprezentarea reclamantei de către un avocat care nu are calitatea de terț — Inadmisibilitate” )

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/27

         Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2011 — Milux/OAPI (REFLUXCONTROL și alții)
   (Cauzele T-139/10, T-280/10–T-285/10 și T-349/10– T-352/10) (1)

   (Marcă comunitară - Reprezentarea reclamantei de către un avocat care nu are calitatea de terț - Inadmisibilitate)
   2011/C 145/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Milux Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: J. Bojs, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Obiectul

   Acțiuni introduse împotriva deciziilor Camerei a patra de recurs a OAPI din 13 ianuarie 2010 (cauza R 1134/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal REFLUXCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-139/10), din 29 aprilie 2010 (cauza R 1432/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal ANEURYSMCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-280/10), din 29 aprilie 2010 (cauza R 1433/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal APPETITECONTROL ca marcă comunitară (cauza T-281/10), din 8 iunie 2010 (cauza R 1434/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal STOMACONTROL ca marcă comunitară (cauza T-282/10), din 17 iunie 2010 (cauza R 1435/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal BMICONTROL ca marcă comunitară (cauza T-283/10), din 3 iunie 2010 (cauza R 1438/200-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal IMPLANTCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-284/10), din 29 aprilie 2010 (cauza R 1444/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal CHEMOCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-285/10), din 29 iunie 2010 (cauza R 1436/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal OVUMCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-349/10), din 2 iunie 2010 (cauza R 1437/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal HEARTCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-350/10), din 28 iulie 2010 (cauza R 1439/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal VESICACONTROL ca marcă comunitară (cauza T-351/10), și din 28 iulie 2010 (cauza R 1443/2009-4), privind cererea de înregistrare a semnului verbal RECTALCONTROL ca marcă comunitară (cauza T-352/10).

      Dispozitivul

               1.

               Conexează cauzele T-139/10, T-280/10-T-285/10 și T-349/10-T-352/10 în vederea pronunțării ordonanței.

               2.

               Respinge acțiunile ca inadmisibile.

               3.

               Obligă societatea Milux Holding SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza F-48/13: Acțiune introdusă la 21 mai 2013 — ZZ/Parlamentul European

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/63

         Acțiune introdusă la 21 mai 2013 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-48/13)
   2013/C 207/111
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea raportului de evaluare a reclamantei pentru anul 2011

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea raportului de evaluare a reclamantei pentru anul 2011, astfel cum a fost finalizat și modificat prin deciziile autorității împuternicite să facă numiri din 18 iulie 2012 și, respectiv, 29 ianuarie 2013;

               —

               anularea deciziei Autorității împuternicite să facă numiri din 29 ianuarie 2013 de respingere a reclamației formulate în conformitate cu articolul 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-576/15: Acțiune introdusă la 1 octombrie 2015 – VIK/Comisia

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/29

         Acțiune introdusă la 1 octombrie 2015 – VIK/Comisia
   (Cauza T-576/15)
   (2016/C 007/40)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: VIK Verband der Industriellen Energie- und Kraftwirtschaft e. V. (Essen, Germania) (reprezentant: C. Kahle, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 264 TFUE, a Deciziei Comisiei Europene din 25 noiembrie 2014, adoptată în procedura „Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Germania, Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie” C(2014) 8786 final, publicată în Jurnalul Oficial (JO L 250, 25.9.2015, p. 122), în măsura în care

                           —

                           la articolul 1 și la articolul 3 punctul 1 din decizie, pârâta califică drept ajutor nou sprijinul pentru energia electrică produsă din surse regenerabile, precum și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile în temeiul Legii revizuite privind energia din surse regenerabile (denumită în continuare „Legea EEG 2012”) și

                           —

                           pârâta constată, la articolul 2, la articolul 3 punctul 2 și la articolele 6 și 7, incompatibilitatea regimului de compensare special cu piața internă și dispune recuperarea ajutorului;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv: lipsa unui avantaj
               Reclamanta susține că regimul de compensare special nu constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât prin reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile nu se acordă niciun avantaj utilizatorilor mari consumatori de energie electrică.

               2.

               Al doilea motiv: lipsa selectivității
               Reclamanta susține de asemenea că regimul de compensare special nu constituie un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât nu este îndeplinită condiția selectivității. Utilizatorii mari consumatori de energie electrică nu ar fi avantajați în raport cu alte întreprinderi care se află într-o situație de fapt și de drept comparabilă. În plus, reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile este justificată de natura și de structura internă a reglementării.

               3.

               Al treilea motiv: lipsa caracterului statal al resurselor
               În această privință se susține că nici sistemul de compensare federal, nici regimul de compensare special prevăzut de Legea EEG 2012 nu conțin un ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât nu reprezintă o sarcină pentru resursele de stat.

               4.

               Al patrulea motiv: lipsa unei atingeri aduse concurenței
               Reclamanta arată, în acest context, că reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile are drept obiectiv doar compensarea unui dezavantaj concurențial pe care utilizatorii mari consumatori de electricitate/de energie trebuie să îl suporte în raport cu sectoarele de activitate din alte țări ca urmare a plății suprataxei pe energia din surse regenerabile.

               5.

               Al cincilea motiv: compatibilitatea ajutorului cu piața comună
               Reclamanta susține că, în cazul în care reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile ar trebui să fie calificată drept ajutor, aceasta ar fi compatibilă cu piața comună. Reducerea respectivă nu denaturează concurența, ci prin intermediul acesteia se compensează un dezavantaj concurențial pentru întreprinderile vizate.

               6.

               Al șaselea motiv: lipsa unui ajutor nou
               Reclamanta susține de asemenea că, în cazul în care Tribunalul califică regimul de compensare special drept ajutor, este vorba despre un ajutor existent în privința căruia nu se aplică procedura prevăzută la articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (1).

               7.

               Al șaptelea motiv: încălcarea principiilor generale de drept privind protecția încrederii legitime și securitatea juridică
               Reclamanta susține în această privință că, prin aprobarea Legii EEG 2012, pârâta a creat o încredere legitimă căreia i se aduce atingere prin decizia finală.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-457/13 P: Recurs introdus la 12 august 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 mai 2013 în cauza T-454/10, Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)/Comisia Europeană

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/42

         Recurs introdus la 12 august 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 30 mai 2013 în cauza T-454/10, Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)/Comisia Europeană
   (Cauza C-457/13 P)
   2013/C 344/73
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Marcoulli, K. Skelly, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Confederazione Cooperative Italiane

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea în totalitate a hotărârii Tribunalului;

               —

               pronunțarea cu titlu definitiv în prezentul litigiu, în sensul declarării drept inadmisibile și/sau nefondate a acțiunilor în cauzele T-454/10 și T-482/11;

               —

               obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță și prezentului recurs.

         În cazul în care Curtea decide să mențină hotărârea Tribunalului, Comisia solicită Curții:

               —

               menținerea definitivă a efectelor articolului 52 alineatul (2a) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 (1), ale articolului 50 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 (2), precum și ale articolului 60 alineatul (7) din acest din urmă regulament, în măsura în care plățile către organizațiile de producători au fost efectuate în temeiul acestor dispoziții înainte de data de 15 octombrie a anului în care are loc pronunțarea hotărârii Curții, sau înainte de orice dată viitoare pe care Curtea o va considera adecvată, în ceea ce privește plățile aferente programelor operaționale aprobate înainte de 30 mai 2013.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, Comisia solicită Curții să anuleze hotărârea atacată a Tribunalului, să pronunțe o hotărâre definitivă în prezentul litigiu, în sensul declarării drept inadmisibile și/sau nefondate a acțiunilor în cauzele T-454/10 și T-482/11, și să oblige reclamantele în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță și prezentului recurs.
   Prezentul recurs are ca origine acțiunile introduse de reclamantele în primă instanță, prin care solicitau (i) anularea articolului 52 alineatul (2a) și a anexei VIII la Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 și (ii) anularea articolului 50 alineatul (3) și a articolului 60 alineatul (7) din Regulamentul (UE) nr. 543/2011 al Comisiei.
   Reclamantele în primă instanță erau procesatori de fructe și de legume care susțineau că dispozițiile menționate anterior permit în mod indirect acordarea de fonduri ale Uniunii pentru anumite activități de prelucrare efectuate de organizațiile de producători.
   Tribunalul a considerat admisibile aceste acțiuni. Acesta a hotărât că acordarea ajutorului organizațiilor de producători ale căror produse erau prelucrate fie de organizația însăși, fie de un terț în contul acesteia, constituia acordarea unui ajutor pentru activitățile de prelucrare, ceea ce nu ar intra în domeniul de aplicare al Regulamentului unic OCP (3). Tribunalul a hotărât de asemenea că Comisia nu poate acorda un ajutor care instituie o discriminare în detrimentul procesatorilor care nu fac parte dintr-o organizație de producători și în beneficiul organizațiilor de producători, în măsura în care acestea exercită activități de prelucrare.
   Comisia susține că, ajungând la această concluzie, Tribunalul a săvârșit trei erori.
   În primul rând, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat admisibile acțiunile introduse de reclamante. Comisia susține că măsurile în cauză sunt acte normative cu aplicabilitate generală care presupun măsuri de executare din partea statelor membre pentru a produce efecte juridice. Comisia susține de asemenea că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că măsurile în cauză vizează în mod direct reclamantele. Pentru a ajunge la această concluzie, Tribunalul a hotărât că reclamantele erau în aceeași poziție ca și concurenții beneficiarului unui ajutor de stat. Comisia consideră că Tribunalul a ajuns la această concluzie în mod eronat.
   Cu privire la fond, Comisia susține că Tribunalul nu a interpretat corect dispozițiile Regulamentului unic OCP și, mai precis, că nu a ținut seama în mod corespunzător de marja de apreciere pe care Consiliul a acordat-o Comisiei pentru a adopta norme de aplicare a Regulamentului unic OCP.
   În sfârșit, Comisia susține că Tribunalul a interpretat în mod eronat principiul nediscriminării, astfel cum s-ar aplica schemelor de ajutor financiar care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului unic OCP.
   În cazul în care Curtea decide să respingă prezentul recurs, Comisia solicită Curții să își exercite puterea de apreciere prevăzută la articolul 264 TFUE pentru a suspenda efectele hotărârii sale până la data de 15 octombrie a anului în care are loc pronunțarea. Această cerere a Comisiei urmărește să garanteze că efectele hotărârii se vor aplica în același mod tuturor organizațiilor de producători, fără a crea dificultăți nejustificate pentru acestea.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1580/2007 al Comisiei din 21 decembrie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 2200/96, (CE) nr. 2201/96 și (CE) nr. 1182/2007 ale Consiliului în sectorul fructelor și legumelor (JO L 350, p. 1).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (JO L 157, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, p. 1).


title: Cauza C-171/06 P: Hotărârea Curții (camera a șaptea) din data de 15 martie 2007 — T.I.M.E. ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diș Ticaret AȘ/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Devinlec Développement Innovation Leclerc SA (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Marcă figurativă — Opoziția titularului unei mărci naționale anterioare — Risc de confuzie)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/13

         Hotărârea Curții (camera a șaptea) din data de 15 martie 2007 — T.I.M.E. ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diș Ticaret AȘ/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Devinlec Développement Innovation Leclerc SA
   (Cauza C-171/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Marcă figurativă - Opoziția titularului unei mărci naționale anterioare - Risc de confuzie)
   (2007/C 95/22)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: T.I.M.E. ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diș Ticaret AȘ (reprezentanți: M. Francetti și F. Jacobacci, avocats)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și J. Novais Gonçalves, agenți), Devinlec Développement Innovation Leclerc SA (reprezentant: J.-P. Simon)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 12 ianuarie 2006, Devinlec Développement Innovation Leclerc/OAPI (T-147/03) de anulare, la cererea titularului mărcii figurative naționale „QUANTIEME “pentru produse din clasele 14 și 18, a deciziei R 109/2002-3 din 30 ianuarie 2003 a Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) prin care a fost anulată decizia diviziei de opoziție de respingere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare figurative „QUANTUM “pentru produse din clasa 14
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă T.I.M.E. ART Uluslararasi Saat Ticareti ve diș Ticaret AȘ la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza F-55/15: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/45

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-55/15)
   (2015/C 213/73)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei, cu titlu principal, în măsura în care retrage reclamantului beneficiul indemnizației de expatriere, în favoarea indemnizației de reședință în afara țării de origine și, cu titlu subsidiar, în măsura în care dispune restituirea sumelor despre care se pretinde că au fost plătite fără drept, precum și repararea pretinselor prejudicii moral și material suferite

      Concluziile reclamantei

               —

               Cu titlu principal, anularea deciziei din 18 iulie 2014, în măsura în care aceasta îi retrage reclamantului beneficiul indemnizației de expatriere, în favoarea indemnizației de reședință în afara țării de origine, retroactiv începând de la 1 iulie 2009;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei din 18 iulie 2014, n măsura în care dispune restituirea sumelor despre care se pretinde că au fost plătite fără drept;

               —

               dacă este necesar, anularea deciziei din 7 ianuarie 2015 de respingere a reclamației reclamantului din 12 septembrie 2014 și, în orice caz, ca ultim subsidiar, în măsura în care refuză reducerea sumelor lunare prelevate în temeiul articolului 85 din statut;

               —

               dispunerea reparării prejudiciului material al reclamantului;

               —

               dispunerea reparării prejudiciului moral al reclamantului, evaluat la 10  000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-13/15: Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2017 – Deutsche Post/EUIPO – Media Logistik (PostModern) „Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PostModern — Marca națională verbală anterioară POST și marca Uniunii Europene verbală anterioară Deutsche Post — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/19

         Hotărârea Tribunalului din 27 iunie 2017 – Deutsche Post/EUIPO – Media Logistik (PostModern)
   (Cauza T-13/15) (1)

   („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PostModern - Marca națională verbală anterioară POST și marca Uniunii Europene verbală anterioară Deutsche Post - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”)
   (2017/C 256/18)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanţi: inițial K. Hamacher și C. Giersdorf, K. Hamacher și în final K. Hamacher și G. Müllejans, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Media Logistik GmbH (Dresde, Germania) (reprezentant: S. Risthaus, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 3 noiembrie 2014 (cauza R 2063/2013-1), privind o procedură de opoziție între Deutsche Post și Media Logistik.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă societatea Deutsche Post AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015.


title: Cauza T-344/06: Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Total SA/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/16

         Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Total SA/Comisie
   (Cauza T-344/06)
   (2007/C 20/23)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Total SA (Courbevoie, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, L. Godfroid și A. Lamothe, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea, în baza articolului 230 CE, deciziei Comisiei din data de 13 septembrie 2006 în cauza COMP/F/38.456, în măsura în care aceasta vizează TOTAL SA, la articolele 1(m), 2(m), 3 și 4;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1(m), 2(m) și reducerea în mod corespunzător a cuantumul amenzii pe care societatea TOTAL SA a fost obligată să o plătească, prin decizia sus-menționată;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea parțială a deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (în cauza COMP/F/38.456 — Bitum — Țările de Jos) în cazul unui ansamblu de acorduri și practici concertate având ca obiect stabilirea, la vânzarea și cumpărarea bitumului rutier în Țările de Jos, a prețului brut, a unei reduceri uniforme a prețului brut în favoarea constructorilor de drumuri participanți, precum și a unei reduceri maxime aplicate la prețul brut pentru ceilalți constructori de drumuri. În subsidiar, aceasta solicită anularea sau, cel puțin, o reducere substanțială a cuantumului amenzii care i-a fost aplicată prin decizia atacată.
   În principal, acțiunea se bazează pe cinci motive.
   Mai întâi, reclamanta arată că Comisia a încălcat regulile referitoare la răspunderea societății-mamă pentru acțiunile filialei sale. Reclamanta consideră că în mod greșit Comisia i-a imputat încălcarea contestată comisă de către filiala sa, TOTAL Nederland NV, și, pe cale de consecință, a făcut-o responsabilă în solidar de încălcările respective. Ea susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că deținerea de către reclamantă a 100 % din capitalul filialei sale este suficientă pentru a stabili exercitarea unei influențe determinante asupra acesteia din urmă. Reclamanta îi mai impută Comisiei faptul de a fi comis o eroare de drept deoarece nu a analizat cu seriozitate totalitatea elementelor care permit stabilirea entităților potențial responsabile de practicile respective în cadrul grupului Total.
   În al doilea rând, reclamanta impută Comisiei încălcarea regulilor aplicabile în materie de probe, întrucât nu a demonstrat exercitarea unei influențe determinante a reclamantei asupra politicii comerciale a filialei sale, TOTAL Nederland NV, pe piața avută în vedere și întrucât nu a ținut cont de elementele pe care TOTAL SA le-a adus în scopul de a-i permite să stabilească care este întreprinderea din cadrul grupului Total ce poate fi considerată responsabilă de o infracțiune.
   Mai mult, reclamanta apreciază că principiul interzicerii arbitrarului a fost încălcat de către Comisie prin faptul că a afirmat, în decizia contestată, că dispune de o marjă de apreciere pentru a decide care sunt entitățile unei întreprinderi pe care le consideră ca fiind responsabile de o infracțiune.
   În sfârșit, reclamanta arată că principiul bunei administrări a fost încălcat de către Comisie prin faptul că nu a solicitat informații de la TOTAL SA în cursul fazei de instrucție.
   În subsidiar, reclamanta invocă două motive în susținerea cererii sale de anulare sau, cel puțin, de reducere a amenzii care i-a fost aplicată prin decizia atacată. Ea consideră că regulile aplicabile în materie de stabilire a amenzilor au fost încălcate de către Comisie și arată că, în ipoteza în care faptele ar fi trebuit imputate societății TOTAL SA, data reținută de către Comisie pentru a stabili momentul de început al participării reclamantei la infracțiune nu este corectă, iar Comisia nu și-a motivat suficient din punct de vedere juridic decizia cu privire la acest aspect. Reclamanta mai susține că principiul proporționalității nu a fost respectat de către Comisie, deoarece a aplicat un coeficient multiplicator de descurajare de 1,5, bazat pe cifra de afaceri mondială a grupului Total pentru perioada de referință, deși reclamantei nu îi era imputată nicio încălcare pentru o parte din perioada respectivă.


title: Cauza F-45/07: Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Wolfgang A. Mandt/Parlamentul European

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/43

         Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Wolfgang A. Mandt/Parlamentul European
   (Cauza F-45/07)
   (2007/C 183/84)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Wolfgang A. Mandt (Kreuztal, Germania) (reprezentant: B. Kolb, Rechtsanwältin)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 8 februarie 2007 prin care se reduce cu 50 % pensia de urmaș a reclamantului,

               —

               obligarea pârâtului la plata retroactivă către reclamant, de la 1 aprilie 2005, a pensiei de urmaș a defunctei sale soții Gisela Neumann precum și la plata în continuare, în fiecare lună, a acestei sume.

         Motivele și principalele argumente
   Parlamentul European a redus cu 50 % pensia de urmaș a reclamantului, ca văduv al doamnei Gisela Neumann, invocând nerecunoașterea hotărârii de divorț belgiene obținute în 1995 de defuncta sa soție împotriva primului soț, care a dobândit putere de lucru judecat.
   Acțiunea este îndreptată împotriva nerecunoașterii acestei hotărâri precum și împotriva Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003. Reclamantul arată că el este singurul „soț urmaș” întrucât căsătoria sa cu defuncta este valabilă din punct de vedere juridic (articolul 18 din anexa VIII la Statutul funcționarilor).


title: Cauza T-477/14: Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Caamaño Sistemas Metálicos și alții/Comisia

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/50

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Caamaño Sistemas Metálicos și alții/Comisia
   (Cauza T-477/14)
   2014/C 261/78
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Caamaño Sistemas Metálicos, SL (Coruña, Spania); Blumaq, SA (Castellón, Spania); Grupo Ibérica de Congelados, SA (Vigo, Spania) și Inversiones Rentaragon, SA (Zaragosa, Spania) (reprezentanți: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii beneficiari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.


title: Cauza C-74/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 90 CE — Taxă la înmatricularea vehiculelor de ocazie importate — Determinarea valorii impozabile — Deprecierea vehiculelor întemeiată numai pe vechime — Publicitatea criteriilor de calcul — Posibilitatea de a contesta aplicarea modului de calcul forfetar)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/11

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-74/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 90 CE - Taxă la înmatricularea vehiculelor de ocazie importate - Determinarea valorii impozabile - Deprecierea vehiculelor întemeiată numai pe vechime - Publicitatea criteriilor de calcul - Posibilitatea de a contesta aplicarea modului de calcul forfetar)
   (2007/C 269/22)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: D. Triantafyllou, agent)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos și K. Boskovits, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 90 CE — Impozitare discriminatorie a autovehiculelor de ocazie importate
   Dispozitivul

               1)

               Prin aplicarea, pentru a determina valoarea impozabilă a vehiculelor de ocazie importate dintr-un alt stat membru pe teritoriul elen în vederea stabilirii taxei de înmatriculare, a unui criteriu unic de depreciere întemeiat pe vechimea vehiculului și prin reținerea unei reduceri a valorii de 7 % pentru vehiculele cu o vechime între șase și douăsprezece luni sau de 14 % pentru vehiculele cu o vechime de un an, ceea ce nu ar garanta că taxa datorată nu depășește, chiar dacă numai în câteva cazuri, cuantumul taxei reziduale încorporat în valoarea vehiculelor de ocazie similare deja înmatriculate pe teritoriul național, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 90 CE.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Republica Elenă și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.


title: Cauza C-275/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 2 iunie 2010 — Residex Capital IV CV/Gemeente Rotterdam

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 2 iunie 2010 — Residex Capital IV CV/Gemeente Rotterdam
   (Cauza C-275/10)
   ()
   2010/C 246/30
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Residex Capital IV CV

      Pârâtă: Gemeente Rotterdam

      Întrebarea preliminară

   Într-un caz precum cel prezentat, în care măsura nelegală de acordare a unui ajutor de stat a fost pusă în practică prin acordarea unei garanții care a făcut posibilă obținerea de către împrumutat a unui credit la care nu ar fi avut acces în condiții normale de piață, articolul 88 alineatul (3) ultima teză CE, devenit articolul 108 alineatul (3) TFUE, trebuie interpretat în sensul că instanțele naționale sunt ținute sau cel puțin autorizate ca, în cadrul obligației de înlăturare a consecințelor respectivului ajutor nelegal ce le revine, să anuleze garanția, chiar și atunci când aceasta nu presupune nulitatea împrumutului acordat ca urmare a constituirii acestei garanții?


title: Cauza C-386/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 14 august 2007 — Hospital Consulting Srl, ATI HC, Kodak SpA, Tecnologie Sanitarie SpA/Esaote SpA, ATI, Ital Tbs Telematic & Biomedical Service SpA, Draeger Medica Italia SpA, Officina Biomedica Divisione Servizi SpA

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 14 august 2007 — Hospital Consulting Srl, ATI HC, Kodak SpA, Tecnologie Sanitarie SpA/Esaote SpA, ATI, Ital Tbs Telematic & Biomedical Service SpA, Draeger Medica Italia SpA, Officina Biomedica Divisione Servizi SpA
   (Cauza C-386/07)
   (2007/C 283/14)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Consiglio di Stato
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Hospital Consulting Srl, ATI HC, Kodak SpA, Tecnologie Sanitarie SpA

      Pârâte: Esaote SpA, ATI, Ital Tbs Telematic & Biomedical Service SpA, Draeger Medica Italia SpA, Officina Biomedica Divisione Servizi SpA
   Întrebările preliminare

               1)

               Imposibilitatea de a deroga de la onorariile minime și de la cheltuielile stabilite pentru serviciile prestate de avocați constituie o măsură care favorizează membrii ordinului profesional în cauză, contrar articolelor 81 CE și 10 CE (fostele articole 85 și 5 din Tratatul CE)?

               2)

               Interdicția impusă instanței judecătorești de a nu reduce, atunci când se pronunță cu privire la cheltuielile de judecată, limitele minime prevăzute în diversele rubrici din tabel, din cauza imposibilității de a deroga de la onorariile minime și de la cheltuielile stabilite pentru serviciile prestate de avocați, constituie o măsură care favorizează membrii ordinului profesional în cauză, contrar articolelor 81 CE și 10 CE menționate mai sus?

               3)

               Obligația de motivare prevăzută oricum în cazul reducerii onorariilor sub minimul stabilit, contrazisă de practica instanțelor administrative de a proceda la stabilirea cheltuielilor de judecată în cauză pe baza unor elemente eterogene rezultate din proces și nu din valoarea economică efectivă a litigiului nu reprezintă o restricție în calea exercitării permanente a profesiei de avocat într-un stat membru altul decât cel în care s-a obținut calificarea, exercitare garantată de al șaptelea considerent al Directivei 98/5/CE (1)?

      (1)  JO L 77, 14.3.1998, p. 36, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 24.


title: Cauza C-424/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Christina Ioanni Toki/Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton [Directiva 89/48/CEE — Articolul 3 primul paragraf literele (a) și (b) — Recunoașterea diplomelor de învățământ superior — Inginer de mediu — Activitate asimilată unei activități profesionale reglementate — Mecanismul de recunoaștere aplicabil — Noțiunea „experiență profesională” ]

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Christina Ioanni Toki/Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton
   (Cauza C-424/09) (1)

   (Directiva 89/48/CEE - Articolul 3 primul paragraf literele (a) și (b) - Recunoașterea diplomelor de învățământ superior - Inginer de mediu - Activitate asimilată unei activități profesionale reglementate - Mecanismul de recunoaștere aplicabil - Noțiunea „experiență profesională”)
   2011/C 152/09
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Christina Ioanni Toki

      Pârât: Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76) — Interpretarea articolului 1 alineatul (3) din Directiva 2001/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 mai 2001 de modificare a directivelor 89/48/CEE și 92/51/CEE ale Consiliului privind sistemul general de recunoaștere a calificărilor profesionale și a directivelor 77/452/CEE, 77/453/CEE, 78/686/CEE, 78/687/CEE, 78/1026/CEE, 78/1027/CEE, 80/154/CEE, 80/155/CEE, 85/384/CEE, 85/432/CEE, 85/433/CEE și 93/16/CEE ale Consiliului privind profesiile de asistent medical generalist, medic dentist, medic veterinar, moașă, arhitect, farmacist și medic (JO L 206, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 60) — Acces la o profesie reglementată sau exercitarea acesteia în aceleași condiții ca și pentru resortisanții statului membru gazdă — Profesia de inginer de mediu — Noțiunea „experiență profesională”

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 3 primul paragraf litera (b) din Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 mai 2001, trebuie interpretat în sensul că mecanismul de recunoaștere pe care îl prevede este aplicabil în situația în care, în statul membru de origine, profesia în cauză intră în domeniul de aplicare al articolului 1 litera (d) al doilea paragraf din aceeași directivă, indiferent dacă persoana interesată este sau nu este membră cu drepturi depline a asociației sau a organizației în cauză.

               2.

               Pentru a putea fi luată în considerare în vederea aplicării articolului 3 primul paragraf litera (b) din Directiva 89/48, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/19, experiența profesională pe care o justifică autorul unei cereri de autorizare a exercitării unei profesii reglementate în statul membru gazdă trebuie să îndeplinească următoarele trei condiții:

                           —

                           experiența invocată trebuie să constea într-o muncă cu normă întreagă timp de cel puțin doi ani pe parcursul ultimilor zece ani;

                           —

                           această muncă trebuie să fi constat în exercitarea constantă și regulată a unui ansamblu de activități profesionale care caracterizează profesia în cauză în statul membru de origine, fără a fi necesar ca această muncă să fi inclus toate aceste activități, și

                           —

                           astfel cum este exercitată în mod obișnuit în statul membru de origine, profesia trebuie să fie echivalentă, în ceea ce privește activitățile pe care aceasta le cuprinde, celei pentru exercitarea căreia s-a solicitat o autorizație în statul membru gazdă.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.