title: Cauza C-137/14: Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/16

         Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-137/14)
   2014/C 159/23
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, G. Wilms, agenţi)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții să constate că Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice si private asupra mediului (1) (denumită în continuare „Directiva 2011/92”) și al articolului 25 din Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (2) (denumită în continuare „Directiva 2010/75”),

               —

               întrucât a considerat că dispozițiile Directivei 2011/92 nu conferă, în principiu, drepturi subiective, excluzând astfel în mare măsură posibilitatea particularilor de a le valorifica în justiție [articolul 113 alineatul 1 din Legea privind instanțele administrative (Verwaltungsgerichtsordnung)];

               —

               întrucât a limitat posibilitatea anulării deciziilor ca urmare a unor vicii de procedură la ipoteza omiterii, pur și simplu, a evaluării de mediu sau a examinării prealabile necesare (articolul 4 alineatul 1 din Legea privind căile de atac în materie de mediu – Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz, denumită în continuare „UmwRG”) și la situația în care reclamantul dovedește că viciul de procedură a afectat fondul deciziei (articolul 46 din Legea privind procedura administrativă necontencioasă – Verwaltungsverfahrensgesetz, denumită în continuare „VwVfG”) și a adus atingere drepturilor reclamantului însuși;

               —

               întrucât a limitat calitatea procesuală activă și întinderea controlului jurisdicțional la obiecții care au fost formulate deja în termenul prevăzut în acest scop în cadrul procedurii administrative care a condus la adoptarea deciziei (articolul 2 alineatul 3 din UmwRG și articolul 73 alineatul 6 din VwVfG);

               —

               întrucât a limitat, în cadrul procedurilor inițiate după 25 iunie 2005 și încheiate înainte de 12 mai 2011, calitatea procesuală activă a asociaților pentru protecția mediului la normele care conferă drepturi particularilor (dispozițiile coroborate ale articolului 2 alineatul 1 și ale articolului 5 alineatul 1 din UmwRG), precum și

               —

               întrucât a limitat, în cadrul procedurilor inițiate după 25 iunie 2005 și încheiate înainte de 12 mai 2011, întinderea controlului jurisdicțional în căile de atac ale asociaților pentru protecția mediului la normele care conferă drepturi particularilor (dispozițiile coroborate ale versiunii anterioare a articolului 2 alineatul 1 și ale articolului 5 alineatul 1 din UmwRG);

               —

               întrucât a exclus în mod general procedurile administrative care au fost inițiate înainte de 25 iunie 2005 din domeniul de aplicare al UmwRG (articolul 5 alineatul 1 din UmwRG).

      Motivele și principalele argumente

   Principalele motive sunt următoarele:
   Pârâta și-a încălcat obligația de cooperare loială, atât din punct de vedere temporal cât și material. I-au fost necesare mai mult de 18 luni pentru a încerca să ia măsurile care se impun ca urmare a Hotărârii pronunțate de Curte la 12 mai 2011 în cauza C-115/09 (3). Din punct de vedere material, normele adoptate de pârâtă sunt insuficiente și contrazic atât jurisprudența citată anterior, cât și Hotărârea pronunțată de Curte în cauza Altrip (4).
   În ceea ce privește protecția jurisdicțională a particularilor, Germania continuă să limiteze controlul jurisdicțional la controlul respectării dispozițiilor care conferă drepturi subiective în sensul așa-numitei teorii „a normei de protecție”. Alte restricții privesc atât protecția jurisdicțională a particularilor cât și pe aceea a asociaților. Astfel, UmwRG permite anularea deciziilor de autorizare numai în cazul omiterii evaluării de mediu și nu o permite în cazul realizării necorespunzătoare a acesteia.
   În plus, Germania prevede, în cazul căilor de atac înaintate de particulari, anularea unei decizii adoptate în temeiul unei evaluări de mediu afectate de nelegalitate numai în situația în care reclamantul dovedește în mod concret că decizia vizată ar fi fost diferită în lipsa acestui viciu de procedură și că viciul de procedură vizat îi afectează situația juridică.
   De asemenea, obiecțiile prezentate de asociații în cadrul procedurii jurisdicționale nu sunt admisibile decât în cazul în care au fost invocate în deja în etapa procedurii administrative necontencioase. În sfârșit, noua versiune a UmwRG și jurisprudența germană relevantă nu se ridică la nivelul cerințelor Directivei 2011/92, astfel cum au fost precizate de Curte în Hotărârile Trianel și Altrip.
   În plus, UmwRG exclude din domeniul său de aplicare temporal procedurile care au fost inițiate înainte de intrarea în vigoare a directivei.
   Aceste restricții considerabile sunt în ansamblu contrare obiectivului Directivei 2011/92 de a garanta accesul larg la justiție, în conformitate cu articolul 9 alineatele (2) și (3) din Convenția de la Aarhus.

      (1)  JO 2012 L 26, p. 1.

      (2)  JO L 334, p.17.

      (3)  Hotărârea Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen (C-115/09, EU:C:2011:289).

      (4)  Hotărârea Gemeinde Altrip și alții (C-72/12, EU:C:2013:712).


title: Cauza T-464/14 P: Ordonanța Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Nieminen/Consiliul („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiile de promovare 2010 și 2011 — Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 12 — Dreptul la un proces echitabil — Dreptul la apărare — Întinderea controlului jurisdicțional în primă instanță — Eroare vădită de apreciere — Inexistența unei erori de drept și a unei denaturări — Recurs vădit lipsit de orice temei legal”)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/58

         Ordonanța Tribunalului din 8 octombrie 2015 – Nieminen/Consiliul
   (Cauza T-464/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiile de promovare 2010 și 2011 - Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 12 - Dreptul la un proces echitabil - Dreptul la apărare - Întinderea controlului jurisdicțional în primă instanță - Eroare vădită de apreciere - Inexistența unei erori de drept și a unei denaturări - Recurs vădit lipsit de orice temei legal”))
   (2015/C 389/66)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Risto Nieminen (Kraainem, Belgia) (reprezentanți: inițial M. de Abreu Caldas, D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, ulterior J.-N. Louis, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și E. Rebasti, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 10 aprilie 2014, Nieminen/Conseil (F-81/12, RecFP, EU:F:2014:50) și având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Risto Nieminen la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 261, 11.8.2014.


title: Cauza T-269/17: Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/32

         Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale
   (Cauza T-269/17)
   (2017/C 231/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (reprezentanți: B. Mastantuono, agent, și M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Revoind Industriale Srl (Oricola, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtei la plata către CSJU a sumei de 433 485,93 EUR în temeiul Acordului de grant pentru parteneri nr. 325954 „ESICAPIA-Experimental Subsonic Investigation of a Complete Aircraft Propulsion system Installation and Architecture power plant optimization”, majorată cu suma de 2 244,63 EUR de euro cu titlu de dobânzi de întârziere calculate la rata de 3,5 % pentru perioada cuprinsă între 7 februarie 2017 și 1 aprilie 2017;

               —

               obligarea pârâtei la plata sumei de 41,57 EUR cu titlu de dobânzi pentru fiecare zi începând cu data de 2 aprilie 2017 până la data restituirii integrale a debitului și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.
   Reclamanta susține că pârâta și-a încălcat obligațiile contractuale, neimplementând proiectul ESCAPIA și neprezentând CSJU rapoartele și produsele relevante, în conformitate cu articolul II.2 din anexa II la acordul de grant.
   De asemenea, pârâta nu a îndeplinit activitatea care trebuia să fie efectuată astfel cum a fost identificată în anexa I, încălcându-și, așadar, obligațiile prevăzute la articolul II.3 literele (a), (e) și (h) din anexa II la Acordul de grant.
   În consecință, reclamanta a reziliat acordul de grant în temeiul articolului II.38 din anexa II la acesta și a emis o notă de debit privind prefinanțarea de 433 485,93 EUR care a fost deja plătită de coordonator către pârâtă în temeiul dispozițiilor acordului de grant. Astfel, prefinanțarea rămâne proprietatea reclamantei până la plata finală.
   Faptele care au dat naștere obligațiilor Revoind Industriale Srl, în calitate de beneficiară a Acordului de grant, sunt în mod larg necontestate în speță, iar obiecțiile pârâtei sunt generice, incomplete și lipsite de orice element justificativ și par, astfel, complet nefondate.
   În consecință, reclamanta are dreptul să solicite recuperarea și rambursarea sumei plătite pârâtei cu titlu de prefinanțare, majorată cu dobânzile de întârziere.


title: Cauza C-352/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Köln — Germania) — Brigitte Bosmann/Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Aachen (Securitate socială — Alocații familiale — Suspendarea dreptului la prestații — Articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 — Legislație aplicabilă — Acordarea de prestații într-un stat membru de reședință care nu este statul competent)

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Köln — Germania) — Brigitte Bosmann/Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Aachen
   (Cauza C-352/06) (1)

   (Securitate socială - Alocații familiale - Suspendarea dreptului la prestații - Articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 - Legislație aplicabilă - Acordarea de prestații într-un stat membru de reședință care nu este statul competent)
   (2008/C 171/07)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Köln
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Brigitte Bosmann

      Pârâtă: Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Aachen
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Köln — Interpretarea articolului 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Interpretarea articolului 10 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a modalităților de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74) — Interpretarea articolului 39 CE — Interpretarea unor principii generale — Dreptul la alocație pentru copii în întreținere — Suspendarea prestațiilor plătite în statul de reședință — Dreptul la prestații de aceeași natură în statul locului de muncă
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, nu se opune posibilității ca un lucrător migrant care este cuprins în regimul de securitate socială al statului membru al locului de muncă să primească, în aplicarea unei legislații naționale a statului membru de reședință, prestații familiale în acest din urmă stat.

               2)

               Îi revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă faptul că un lucrător, aflat în situația reclamantei din acțiunea principală, revine la sfârșitul fiecărei zile de muncă la reședința familială situată în statul membru în cauză prezintă relevanță în scopul de a aprecia dacă un astfel de lucrător îndeplinește condițiile pentru acordarea prestației familiale în cauză în acest stat în temeiul legislației sale.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006.


title: Cauza C-417/08: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/25

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-417/08)
   (2008/C 301/39)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A.A. Gilly și U. Wölker, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (1), sau indiferent de situație, prin faptul că nu le-a comunicat Comisiei, Regatul Unit nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei;

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 30 aprilie 2007.

      (1)  JO L 143, p. 56, Ediție specială 15/vol. 11, p. 168.


title: Cauza C-232/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 25 iunie 2009 — Dita Danosa/SIA LKB Līzings

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 25 iunie 2009 — Dita Danosa/SIA LKB Līzings
   (Cauza C-232/09)
   2009/C 220/37
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Dita Danosa

      Pârâtă: SIA LKB Līzings

      Întrebările preliminare

               1)

               Un membru al unui organ de conducere a unei societăți de capital trebuie considerat drept lucrător în sensul dreptului comunitar?’

               2)

               Faptul că articolul 224 alineatul 4 din Codul comercial leton permite revocarea unui membru al consiliului de administrație al unei societăți de capital fără restricții, în special fără a ține seama de graviditatea persoanei în cauză, nu este incompatibil cu articolul 10 din Directiva 92/85/CEE și cu jurisprudența Curții de Justiție?


title: Cauza T-530/15: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Huhtamaki și Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Comisia

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/32

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2015 – Huhtamaki și Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Comisia
   (Cauza T-530/15)
   (2015/C 406/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Huhtamaki Oyj (Espoo, Finlanda) și Huhtamaki Flexible Packaging Germany GmbH & Co.KG (Ronsberg, Germania) (reprezentanți: H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg și L. Titze, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 alineatul (2) din Decizia C(2015)4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 în cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, în măsura în care constată că Huhtamaki Oyj a încălcat articolul 101 TFUE prin faptul că a participat, în perioada indicată la articolul 1 alineatul (2) litera (d) din decizia Comisiei, la o încălcare a unică și continuă care a constat în mai multe încălcări separate, în sectorul tăvițelor din spumă de polistiren pentru ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul și care a acoperit teritoriul Spaniei, de la începutul încălcării, și al Portugaliei, din 8 iunie 2000;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (3) din Decizia C(2015)4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 în cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, în măsura în care constată că reclamantele au încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin faptul că au participat, în perioadele indicate la articolul 1 alineatul (3) litera (c) din decizia Comisiei, la o încălcare unică și continuă care a constat în mai multe încălcări separate, în sectorul tăvițelor din spumă de polistiren și al tăvițelor rigide pentru ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul și care a acoperit teritoriul Belgiei, al Danemarcei, al Finlandei, al Germaniei, al Luxemburgului, al Țărilor de Jos, al Norvegiei și al Suediei;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (5) din Decizia C(2015)4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 în cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, în măsura în care constată că Huhtamaki Oyj a încălcat articolul 101 TFUE prin faptul că a participat, în perioadele indicate la articolul 1 alineatul (5) litera (d) din decizia Comisiei, la o încălcare unică și continuă care a constat în mai multe încălcări separate, în sectorul tăvițelor din spumă de polistiren pentru ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul și care a acoperit teritoriul Franței;

               —

               anularea articolului 2 alineatul (3) din Decizia C(2015)4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 în cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, în măsura în care aplică reclamantelor amenzi într-un cuantum total de 1 0 8 06  000 de euro;

               —

               anularea articolului 2 alineatul (5) din Decizia C(2015)4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 în cazul AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, în măsura în care aplică Huhtamaki Oyj o amendă de 4 7 56  000 de euro;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea substanțială a amenzilor aplicate reclamantelor și

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE întrucât a săvârșit erori vădite de fapt și de drept și a încălcat obligația de motivare, constatând că reclamantele s-au implicat în activități în legătură cu tăvițe din spumă de polistiren și tăvițe rigide în „Europa de nord-vest”, în perioada cuprinsă între 13 iunie 2002 și 20 iunie 2006, care, luate individual, pot fi calificate drept încălcări distincte ale articolului 101 alineatul (1) TFUE și, respectiv, ale articolului 53 din Acordul privind SEE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE, întrucât a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat obligația de motivare, constatând că reclamantele au participat la o încălcare unică și continuă în legătură cu tăvițe din spumă de polistiren și tăvițe rigide în „Europa de nord-vest”, în perioada cuprinsă între 13 iunie 2002 și 20 iunie 2006.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiile proporționalității și egalității de tratament, propriile orientări privind calcularea amenzilor și obligația de motivare, prin faptul că a omis să ia în considerare, la stabilirea amenzii (amenzilor) care urmau a fi aplicate reclamantelor, împrejurări speciale care justificau reduceri ale amenzilor reclamantelor.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 101 TFUE și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) al Consiliului nr. 1/2003 atunci când a considerat că Huhtamaki Oyj răspunde solidar, ca societate holding aflată în vârful grupului și, astfel, ca societate-mamă indirectă, pentru presupusa participare a fostelor sale filiale indirecte (i) la o încălcare unică și continuă în sectorul tăvițelor din spumă de polistiren pentru ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul și care a acoperit teritoriul Franței, din 3 septembrie 2004 până în 24 noiembrie 2005, și (ii) la o încălcare unică și continuă în sectorul tăvițelor din spumă de polistiren pentru ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, pe teritoriile Spaniei și Portugaliei (denumite împreună „Europa de sud-vest”) din 7 decembrie 2000 până în 18 ianuarie 2005. Huhtamaki Oyj nu a exercitat o influență decisivă asupra Huhtamaki France SA sau a Huhtamaki Embalagens Portugal SA în perioadele în discuție.


title: Cauza T-485/10: Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2012 — MIP Metro/OAPI — J. C. Ribeiro (MISS B) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MISS B — Marcă națională verbală anterioară miss H — Marcă internațională verbală anterioară Miss H — Mărci naționale și internaționale figurative anterioare Miss H. — Motive relative de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               1.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 373/6

         Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2012 — MIP Metro/OAPI — J. C. Ribeiro (MISS B)
   (Cauza T-485/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MISS B - Marcă națională verbală anterioară miss H - Marcă internațională verbală anterioară Miss H - Mărci naționale și internaționale figurative anterioare Miss H. - Motive relative de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 373/09
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: J. C. Plate și R. Kaase, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: V. Melgar și P. Guimarães, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: J. C. Ribeiro, SGPS, SA (Vergada, Portugalia) (reprezentant: A. Freire Pinto, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 august 2010 (cauza R 1526/2009-1) privind o procedură de opoziție între MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG și J. C. Ribeiro, SGPS, SA

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de OAPI.

               3.

               J. C. Ribeiro, SGPS, SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza F-128/12: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2012 — ZZ/Parlamentul European

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/73

         Acțiune introdusă la 29 octombrie 2012 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-128/12)
   2013/C 26/150
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: A. Salerno și B. Cortese, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a recupera, în temeiul articolului 85 al doilea paragraf din Statut, ansamblul alocațiilor pentru creșterea copilului percepute fără a fi datorate, iar nu numai pe cele pe care reclamantul le-a primit fără drept în ultimii cinci ani.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN din 9 decembrie 2011 în măsura în care aceasta, în temeiul celei de a doua fraze a articolului 85 al doilea paragraf din Statut, cere recuperarea tuturor sumelor percepute fără drept începând din septembrie 1999, iar nu numai a celor percepute fără drept în ultimii cinci ani, în temeiul faptului că AIPN consideră că reclamantul a indus în mod deliberat în eroare administrația;

               —

               dacă este cazul, anularea deciziei de respingere a reclamației;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-51/10: Acțiune introdusă la 1 iulie 2010 — Bermejo Garde/CESE

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/42

         Acțiune introdusă la 1 iulie 2010 — Bermejo Garde/CESE
   (Cauza F-51/10)
   ()
   2010/C 246/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, anularea anunțului pentru ocuparea unui post vacant CES nr. 43/09 privind ocuparea postului de director al Direcției Afaceri Generale, precum și a tuturor deciziilor adoptate pe baza acestui anunț pentru ocuparea unui post vacant. Pe de altă parte, obligarea pârâtului la plata către reclamant a unei sume cu titlu de daune interese.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea anunțului pentru ocuparea unui post vacant CES nr. 43/09 privind ocuparea postului de director al Direcției Afaceri Generale;

               —

               anularea tuturor deciziilor adoptate în temeiul anunțului pentru ocuparea unui post vacant CES nr. 43/09;

               —

               obligarea pârâtului la plata sumei de 1 000 de euro cu titlu de daune interese;

               —

               obligarea Comitetului Economic și Social European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-15/09: Ordonanța președintelui Curții (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/28

         Ordonanța președintelui Curții (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă
   (Cauza C-15/09) (1)

   2010/C 51/47

      Limba de procedură: ceha

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza F-4/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 mai 2013 — Marcuccio/Comisia [Funcție publică — Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură — Cerere introdusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii — Semnătură olografă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive adresate prin poștă — Tardivitatea acțiunii — Inadmisibilitate vădită — Inexistență]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/86

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 14 mai 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-4/12) (1)

   (Funcție publică - Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură - Cerere introdusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii - Semnătură olografă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive adresate prin poștă - Tardivitatea acțiunii - Inadmisibilitate vădită - Inexistență)
   2013/C 225/199
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și J. Baquero Cruz, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei implicite a Comisiei de respingere a cererii reclamantului de a i se comunica toate codurile de acces la site-urile internet accesibile oricărui funcționar al Comisiei, ca urmare a Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 4 noiembrie 2008 în cauza F-41/06, prin care se anulează decizia instituției menționate privind pensionarea reclamantului din motiv de invaliditate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012, p. 28.


title: Cauza C-571/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 10 decembrie 2014 – Timberland Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 10 decembrie 2014 – Timberland Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond
      (Cauza C-571/14)
      (2015/C 073/19)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Noord-Holland

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Timberland Europe BV

         Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 (1) este nul în măsura în care îi privește pe (C), cu sediul în Vietnam, și pe (F), cu sediul în Republica Populară Chineză, întrucât încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (b) și articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (2) al Consiliului (denumit în continuare: „regulamentul de bază”), în condițiile în care Comisia nu a analizat cererile producătorilor-exportatori menționați de acordare a tratamentului ca societate care funcționează în condițiile unei economii de piață și cererile de acordare a tratamentului individual?

                  2)

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 este nul în măsura în care privește producătorii-exportatori menționați la întrebarea 1, întrucât încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază, în condițiile în care Comisia nu s-a pronunțat în termen de trei luni de la inițierea procedurii?

                  3)

                  Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 este nul în măsura în care îi privește pe (A), care face parte din (B), cu sediul în Vietnam, și pe (D), care face parte din (E), cu sediul în Republica Populară Chineză, întrucât încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază, în condițiile în care Comisia nu s-a pronunțat în termen de trei luni de la inițierea procedurii?

         (1)  Regulamentul Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, p. 1, 11/vol. 50 p. 3).

         (2)  Regulamentul din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996 L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza C-546/08: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/22

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-546/08)
   (2009/C 32/39)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și M. Sundén, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (1) prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora către Comisie;

               —

               obligarea Regatului Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul acordat pentru transpunerea directivei a expirat la 15 decembrie 2007.

      (1)  JO L 309, 25.11.2005, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214.


title: Cauza T-482/14: Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria/Comisia

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/51

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria/Comisia
   (Cauza T-482/14)
   2014/C 261/80
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii beneficiari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.


title: Cauza T-457/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2009 — Intel/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/44

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2009 — Intel/Comisia
   (Cauza T-457/08) (1)

   2009/C 113/92

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-530/16: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/24

         Acțiune introdusă la 18 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-530/16)
   (2017/C 014/30)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls și J. Hottiaux, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluzii

   Comisia solicită:

               —

               constatarea faptului că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi incumbă în temeiul articolului 16 alineatul (1) și al articolului 21 alineatul (1) din Directiva 2004/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (1), întrucât

                           —

                           nu a luat măsurile necesare pentru a garanta independența autorității de siguranță de întreprinderile feroviare, de gestionarii de infrastructură, de solicitanți și de entitățile achizitoare și

                           —

                           nu a luat măsurile necesare pentru a garanta independența organismelor de anchetă de întreprinderile feroviare și de gestionarii de infrastructură;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia critică faptul că Republica Polonă nu a transpus în mod corespunzător în ordinea de drept polonă principiul potrivit căruia organismul de anchetă (mai precis Państwowa Komisja Badania Wypadków Kolejowych [Comisia națională de anchetă a accidentelor feroviare] [PKBWK]) este independent în organizarea, structura juridică și luarea deciziilor, astfel cum prevede articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2004/49/CE. Statutul care a fost conferit PKBWK nu îi garantează independența. PKBWK este parte integrantă a ministerului competent din domeniul transporturilor, fără să se asigure în vreun fel independența de minister și de gestionarii de infrastructură. În plus, PKBWK nu acționează în nume propriu; ministrul competent din domeniul transporturilor numește și eliberează din funcție președintele PKBWK, adjunctul acestuia, secretarul general, precum și membrii permanenți și membrii ad-hoc ai PKBWK. În rest, ministrul competent din domeniul transporturilor nu a pus la dispoziția PKBWK, printr-un ordin corespunzător, nici mijloacele necesare pentru a permite acestuia să își îndeplinească atribuțiile.
   În plus, Comisia critică faptul că Republica Polonă nu a transpus în mod corespunzător articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2004/49/EG, întrucât autoritatea de siguranță (mai precis Prezes Urzędu Transportu Kolejowego [președintele Autorității Feroviare]) nu este independentă în organizarea, structura juridică și procesul decizional de orice întreprindere feroviară, gestionar de infrastructură, solicitant și entitate achizitoare.

      (1)  JO. L 164, p. 44, Ediție specială 07/vol. 14, p. 62.


               25.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/19

         Cerere pentru un aviz consultativ al Curții AELS înaintată de Oslo tingrett la 26 martie 2010 în cauza Periscopus AS c. Oslo Børs ASA și Erik Must AS
   (Cauza E-1/10)
   2010/C 320/08
   Prin scrisoarea din 26 martie 2010, s-a înaintat o cerere către Curtea AELS din partea Oslo tingrett (instanța districtului Oslo), care a fost primită la grefa Curții la 31 martie 2010, pentru un aviz consultativ în cauza Periscopus AS c. Oslo Børs ASA și Erik Must AS, cu privire la următoarea chestiune:
   Este în conformitate cu articolul 5 alineatul (4) paragraful al doilea din Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului ca ofertantul care face o ofertă publică să fie obligat să ofere un preț de ofertă care să depășească prețul pe care ofertantul l-a plătit sau a convenit să-l plătească în decursul perioadei de 6 luni care precede momentului la care obligația de a lansa o ofertă a luat naștere, luând în considerare faptul că prețul pieței la momentul la care obligația de a face o ofertă a luat naștere este mai ridicat decât prețul pe care ofertantul ar fi fost obligat să îl ofere potrivit legii (norvegiene) privind tranzacționarea valorilor mobiliare?


title: Cauza T-616/13: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — AIC/OAPI — ACV Manufacturing (inserturi schimbătoare de căldură)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/35

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — AIC/OAPI — ACV Manufacturing (inserturi schimbătoare de căldură)
   (Cauza T-616/13)
   2014/C 24/65
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: AIC S.A. (Gdynia, Polonia) (reprezentant: J. Radłowski, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: ACV Manufacturing (Seneffe, Belgia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 septembrie 2013 în cauza R 293/2012-3;

               —

               obligarea pârâtului să suporte cheltuielile de judecată efectuate în prezenta cauză și pe cele efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: desenul pentru un produs descris ca „inserturi schimbătoare de căldură” — desen comunitar înregistrat cu numărul 1 137 152-0001

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Motivarea cererii de declarare a nulității: s-a invocat faptul că desenul nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 4 alineatele (1) și (2), coroborat cu articolele 5 și 6 și în special cu articolul 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul privind desenele sau modelele industriale comunitare

      Decizia diviziei de anulare: anulează desenul sau modelul industrial contestat

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul privind desenele sau modelele industriale comunitare


title: Cauza T-217/10: Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — Rautaruukki/OAPI — Vigil Pérez (MONTERREY)

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/20

         Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — Rautaruukki/OAPI — Vigil Pérez (MONTERREY)
   (Cauza T-217/10) (1)

   2011/C 113/42
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza T-183/13: Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — Skype/OAPI — British Sky Broadcasting și Sky IP International (SKYPE)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/28

         Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — Skype/OAPI — British Sky Broadcasting și Sky IP International (SKYPE)
   (Cauza T-183/13)
   2013/C 171/54
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Skype (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: I. Fowler, Solicitor, J. Schmitt, avocat, și J. Mellor, QC)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Regatul Unit) și Sky IP International Ltd (Isleworth)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2013 în cauza R 2398/2010-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SKYPE” — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3 660 065 pentru servicii din clasa 38

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „SKY” pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 41 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3 203 411

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția pentru toate produsele contestate.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza C-107/08: Acțiune introdusă la 7 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/21

         Acțiune introdusă la 7 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-107/08)
   (2008/C 107/33)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Schima, agent, A. Alcover San Pedro, agent)

      Pârâtă: Republica Austria
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea Directivei 2005/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iulie 2005 de modificare a Directivei 1999/32/CE cu privire la conținutul de sulf al combustibililor marini (1), Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 din directivă;

               —

               obligarea Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 11 august 2006.

      (1)  JO L 191, p. 59, Ediție specială, 13/vol. 49, p. 134.


title: Cauza T-411/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Laufen Austria/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/57

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Laufen Austria/Comisia
   (Cauza T-411/10)
   ()
   2010/C 301/91
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Laufen Austria AG (Wilhelmsburg, Austria) (reprezentant: E. Navarro Varona, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea nulității parțiale a articolelor 1 și 2 din decizia Comisiei Europene din 23 iunie 2010 în măsura în care se referă la amenda aplicată Laufen Austria (considerată atât în mod individual, cât și în solidar cu Roca Sanitario) pentru presupusa încălcare a articolului 101 TFUE și, în consecință,

               —

               reducerea cuantumului amenzii impuse Laufen Austria considerată atât individual, cât și în solidar cu Roca Sanitario, potrivit concluziilor prezentate în această acțiune, în măsura în care Tribunalul consideră oportun pentru motivele expuse sau pentru alte motive pe care Tribunalul le poate reține și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Laufen Austria.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta acțiune este aceeași ca și cea din cauza T-408/10, Roca Sanitario/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în această cauză.
   Se afirmă, în particular, că decizia atacată este afectată de o eroare vădită de apreciere, întrucât consideră că reclamanta nu acționa în mod autonom pe piață și declară că Roca Sanitario răspunde pentru conduita sa.
   În această privință, și în subsidiar, decizia încalcă articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, precum și principiul răspunderii individuale pentru încălcări și principiul proporționalității, în ceea ce privește cuantumul amenzii aplicate individual reclamantei din cauza încălcării care se pretinde că a fost săvârșită anterior cumpărării sale de către Roca Sanitario. Amenda aplicată depășește 10 % din cifra de afaceri a exercițiului anterior adoptării deciziei atacate și a fost calculată în mod incorect.


title: Cauza T-145/08: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Atlas Transport/OAPI — Atlas Air (ATLAS)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/19

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Atlas Transport/OAPI — Atlas Air (ATLAS)
   (Cauza T-145/08)
   (2008/C 158/31)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern și B. Weichhaus, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Atlas Air, Inc. (New York, Statele Unite ale Americii)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 24 ianuarie 2008 (R 1023/2007-1);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „ATLAS” pentru produse și servicii din clasele 9, 36 și 39 (cererea de înregistrare nr. 2 970 788)

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Atlas Air, Inc

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: în special, marca figurativă înregistrată în Benelux pentru produse din clasa 39 (nr. 555 184)

      Decizia diviziei de anulare: anulează în parte marca comunitară pentru serviciile din clasa 39

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul ca inadmisibil

      Motivele invocate: încălcarea articolului 59 a treia teză din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât motivarea recursului trebui să îndeplinească anumite condiții, iar o motivare implicită nu ar putea fi considerată suficientă. În plus, încălcarea similară a articolului 61 din Regulamentul (CE) nr. 40/94, coroborat cu Norma 20 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 (2) întrucât exista obligația imperativă de suspendare a procedurii în fața OAPI.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-9/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 7 ianuarie 2011 — Waypoint Aviation SA/État belge — SPF Finances

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 7 ianuarie 2011 — Waypoint Aviation SA/État belge — SPF Finances
   (Cauza C-9/11)
   2011/C 95/06
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Waypoint Aviation SA

      Pârât: État belge — SPF Finances

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 49 CE se opune aplicării unei dispoziții naționale precum articolul 29 punctul 2° litera d) din Legea din 11 aprilie 1983, în măsura în care:
               pe de o parte, această dispoziție permite acordarea unui credit fiscal, impozitul fictiv pe bunuri mobile, beneficiarilor de venituri din creanțe sau din împrumuturi acordate unui centru de coordonare în sensul Decretului regal nr. 187 din 30 decembrie 1982 privind crearea de centre de coordonare, atunci când societatea care utilizează fondurile împrumutate de către sau prin intermediul centrului de coordonare pentru a achiziționa un bun corporal pe care îl utilizează în Belgia pentru exercitarea activității sale profesionale acordă dreptul de folosință asupra acestuia din urmă unei societăți care face parte din același grup de societăți și care este rezidentă în Belgia, în timp ce, pe de altă parte, această dispoziție nu permite acordarea unui credit fiscal dacă aceeași societate acordă un drept de folosință asupra aceluiași bun corporal unei societăți care face de asemenea parte din același grup de societăți, dar care este rezidentă într-un alt stat membru decât Belgia?

               2.

               Articolul 10 CE, coroborat cu articolul 49 CE, trebuie să fie înțeles în sensul că interzice o interpretare a unei dispoziții precum articolul 29 punctul 2° litera d) din Legea din 11 aprilie 1983 care ar supune acordarea unui credit fiscal, impozitul fictiv pe bunuri mobile, beneficiarilor de venituri din creanțe sau din împrumuturi acordate unui centru de coordonare în sensul Decretului regal nr. 187 din 30 decembrie 1982 privind crearea de centre de coordonare condiției ca niciun drept de folosință asupra bunului corporal finanțat prin intermediul acestor creanțe sau împrumuturi să nu fie acordat unui membru al grupului stabilit într-un alt stat membru de către nicio societate din grup, iar nu numai de către societatea care achiziționează bunul corporal ca urmare a acestei finanțări și care îl utilizează în Belgia pentru exercitarea activității sale profesionale?


title: Cauza C-531/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 octombrie 2016 – Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras și „Specializuotas transportas” UAB

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/27

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 octombrie 2016 – Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras și „Specializuotas transportas” UAB
   (Cauza C-531/16)
   (2017/C 006/34)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras și „Specializuotas transportas” UAB

      Pârâte:„VSA Vilnius” UAB, „Švarinta” UAB, „Specializuotas transportas” UAB și „Ecoservice” UAB

      Întrebările preliminare

               1)

               Principiul liberei circulații a persoanelor și a serviciilor, prevăzut la articolul 45 TFUE și, respectiv, la articolul 56 TFUE, principiile egalității de tratament a ofertanților și transparenței prevăzute la articolul 2 din Directiva 2004/18 (1) și principiul concurenței libere și echitabile între operatorii economici, care decurge din principiile menționate anterior (împreună sau separat, dar fără o limitare la aceste dispoziții) trebuie să fie înțelese și interpretate în sensul că:
               dacă niște ofertanți între care există legături economice, de gestiune, financiare sau de alt tip care pot să genereze îndoieli privind independența lor și protecția informațiilor confidențiale și/sau să ofere condițiile prealabile (potenţiale) pentru ca ei să beneficieze de un avantaj față de alți ofertanți, au decis să depună oferte separate (independente) în cadrul aceleiași proceduri de achiziții publice, aceştia sunt obligați să dezvăluie în orice caz raporturile respective dintre ei autorității contractante, chiar dacă autoritatea contractantă nu solicită informații în acest sens în mod explicit, indiferent dacă normele juridice naționale care reglementează achizițiile publice precizează sau nu precizează că există de fapt o asemenea obligație?

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare:

                           a)

                           este afirmativ (altfel spus, ofertanții trebuie să dezvăluie în orice caz legăturile dintre ei autorității contractante), faptul că obligația menționată nu a fost respectată într-o astfel de situație sau că nu a fost respectată în mod corespunzător este suficient pentru ca autoritatea contractantă să considere sau pentru ca un organism responsabil de soluționarea căilor de atac (instanță) să decidă că ofertanții afiliați care au depus oferte separate în cadrul aceleiași proceduri de achiziții publice nu participă la aceasta în condiții de concurență efectivă (ci simulează existența concurenței)?

                           b)

                           este negativ (altfel spus, ofertanții nu au nicio obligație suplimentară – care nu este prevăzută în legislație sau în condițiile privind achizițiile publice – de a dezvălui legăturile dintre ei), riscul pe care îl presupune participarea unor operatori economici afiliați și riscul legat de consecințele care decurg din aceasta trebuie să fie atunci suportate de autoritatea contractantă, dacă ea nu a precizat în documentația aferentă achizițiilor publice că ofertanții au o asemenea obligație?

               3)

               Indiferent de răspunsul la prima întrebare și având în vedere Hotărârea Curții de Justiție în cauza C-538/13, eVigilo, dispozițiile legale menționate în prima întrebare, precum și articolul 1 alineatul (1) al treilea paragraf din Directiva 89/665 (2) și articolul 2 alineatul (1) litera (b) din directiva respectivă (împreună sau separat, dar fără o limitare la aceste dispoziții) trebuie să fie înțelese și interpretate în sensul că:

                           a)

                           dacă, în cursul procedurii de achiziții publice, autoritatea contractantă constată, în orice mod, că există legături (raporturi) importante între anumiți ofertanți, autoritatea contractantă în cauză este obligată, indiferent de propria sa apreciere referitoare la acest fapt și (sau) alte împrejurări (de exemplu, diferențele de formă și de fond dintre ofertele depuse de ofertanți, angajamentul public asumat de un ofertant de a concura în mod loial cu alți ofertanți și altele), să abordeze separat ofertanții afiliați și să le solicite să clarifice dacă și în ce mod situația lor personală este compatibilă cu concurența liberă și loială dintre ofertanți?

                           b)

                           dacă autoritatea contractantă are o astfel de obligație dar nu o îndeplinește, există un temei suficient pentru ca instanța să declare acțiunile autorității contractante respective ca fiind nelegale, întrucât ea nu a asigurat transparența procedurală și obiectivitatea și nu a solicitat probe solicitantului sau nu a luat, din oficiu, o decizie cu privire la posibila influență pe care situația personală a persoanelor afiliate ar putea să o aibă asupra rezultatului procedurii de achiziții publice?

               4)

               Dispozițiile legale menționate în a treia întrebare și la articolul 101 alineatul (1) TFUE (împreună sau separat, dar fără o limitare la aceste dispoziții), trebuie să fie înțelese și interpretate, din perspectiva Hotărârii eVigilo, C-538/13, a Hotărârii Eturas și alții, C-74/14, și a Hotărârii VM Remonts, C-542/14, pronunțate de Curtea de Justiție, în sensul că:

                           a)

                           în cazul în care un ofertant (solicitantul) a luat cunoștință despre respingerea ofertei cu preţul cel mai scăzut depuse de unul dintre cei doi ofertanți afiliați în cadrul unei proceduri de achiziții publice (ofertantul A) și despre faptul că celălalt ofertant (ofertantul B) a fost declarat ca fiind ofertantul câștigător și având în vedere totodată celelalte împrejurări legate de acești ofertanți și participarea lor la procedura de achiziții [faptul că ofertanții A și B au același consiliu de administrație; faptul că ei au aceeași societate-mamă, care nu a participat la procedura de achiziții; faptul că ofertanții A și B nu au dezvăluit autorității contractante legăturile dintre ei și nu au furnizat în mod separat clarificări suplimentare cu privire la legăturile respective, printre altele întrucât nu au existat solicitări în acest sens; faptul că ofertantul A a furnizat, în oferta sa, informații contradictorii referitoare la respectarea de către mijloacele de transport propuse (camioane pentru colectarea deşeurilor) a condiției privind clasa de emisie EURO V din cererea de ofertă; faptul că ofertantul care a depus oferta cu preţul cel mai scăzut, care a fost respinsă din cauza deficiențelor identificate în cuprinsul său, în primul rând, nu a contestat decizia autorității contractante și, în al doilea rând, a declarat apel împotriva hotărârii pronunțate în primă instanță, iar în cadrul acestui apel a contestat, printre altele, legalitatea respingerii ofertei sale etc.] și în cazul în care autoritatea contractantă nu a luat nicio măsură în legătură cu toate aceste împrejurări, informațiile în cauză sunt suficiente în sine pentru motivarea unei cereri adresate organismului responsabil de soluționarea căilor de atac prin care se solicită constatarea nelegalității acțiunilor autorității contractante întrucât aceasta nu a asigurat transparența procedurală și obiectivitatea și, în plus, nu a impus solicitantului să prezinte probe concrete în sensul că ofertanții A și B au acționat în mod neloial?

                           b)

                           ofertanții A și B nu au dovedit autorității contractante că participă în mod efectiv și loial la procedura de achiziții publice prin simplul fapt că ofertantul B a depus în mod voluntar o declarație de participare efectivă, că standardele de calitate ale managementului pentru participarea la procedura de achiziții publice au fost aplicate de către ofertantul B și, în plus, că ofertele depuse de acești ofertanți nu au fost identice din punct de vedere al formei și al conținutului?

               5)

               Acțiunile unor operatori economici între care există legături reciproce (ambii fiind filiale ale aceleiași societăți) și care participă în mod separat la aceeași procedură de achiziții publice, a cărei miză atinge pragul pentru procedura concurențială internațională de achiziții publice, și în condițiile în care sediul autorității contractante care a anunțat procedura de achiziții publice și locul unde trebuie să fie furnizate serviciile nu sunt foarte departe de un alt stat membru (Republica Letonia), pot fi în principiu apreciate – ținând cont, printre altele, de angajamentul voluntar al unuia dintre operatorii economici respectivi de a respecta regulile concurenței loiale – în conformitate cu dispozițiile articolului 101 TFUE și cu jurisprudența Curții de Justiție privind interpretarea dispozițiilor în cauză?

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116).

      (2)  Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială 06/vol. 1, p. 237).


title: Cauza C-466/13: Recurs introdus la 27 august 2013 de Repsol, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 27 iunie 2013 în cauza T-89/12, Repsol YPF/OAPI — Ajuntament de Roses (R)

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/13

         Recurs introdus la 27 august 2013 de Repsol, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 27 iunie 2013 în cauza T-89/12, Repsol YPF/OAPI — Ajuntament de Roses (R)
   (Cauza C-466/13)
   2013/C 313/23
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Repsol, SA (reprezentanți: L. Montoya Terán și J. Devaureix, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului în cauza T-89/12, pronunțată la 27 iunie 2013 și notificată la 28 iunie 2013;

               —

               admiterea în totalitate a concluziilor formulate în primă instanță;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Este necesară o acțiune prin care să se corecteze o anumită practică de înregistrare a OAPI și jurisprudența Tribunalului, astfel încât să fie aplicată în mod eficient relația de reciprocitate dintre caracterul distinctiv al unei mărci anterioare și domeniul de protecție al acesteia.

               2.

               În hotărârea atacată a Tribunalului există contradicții evidente între raționamentul și concluziile adoptate în privința lipsei de similitudine între semne (Tribunalul consideră că sunt mai multe diferențe decât asemănări, dar afirmă că mărcile sunt similare) și în privința caracterului slab sau slab distinctiv al mărcii anterioare (Tribunalul consideră că este o marcă slabă, dar nu ține seama de acest caracter slab cu prilejul evaluării existenței riscului de confuzie).

               3.

               Tribunalul a ignorat faptul că trăsăturile esențiale și distinctive ale mărcii invocate în procedura opoziției (litera „R” majusculă plasată în interiorul unui cerc) nu pot fi monopolizate de un terț și, prin urmare, nu s-a respectat cerința disponibilității pe piață a semnelor uzuale.

               4.

               Tribunalul a ignorat hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol în cauze similare, deși aceste hotărâri ar trebui luate în considerare întrucât adoptă punctul de vedere al consumatorului relevant, respectiv consumatorul spaniol.

               5.

               Din considerațiile care precedă rezultă că hotărârea Tribunalului este afectată de erori de drept. În consecință, aceasta trebuie anulată, conform concluziilor formulate.


title: Cauza F-80/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2009 — Wenig/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Procedură disciplinară — Suspendarea unui funcționar — Reținere din remunerație — Pretinderea unei greșeli grave — Dreptul la apărare — Competență — Nepublicarea unei delegări de competență — Necompetența autorului actului atacat)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/75

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 30 noiembrie 2009 — Wenig/Comisia
   (Cauza F-80/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Procedură disciplinară - Suspendarea unui funcționar - Reținere din remunerație - Pretinderea unei greșeli grave - Dreptul la apărare - Competență - Nepublicarea unei delegări de competență - Necompetența autorului actului atacat)
   2010/C 24/138
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fritz Harald Wenig (Woluwé-Saint-Pierre, Belgia) (reprezentanți: G.-A. Dal, D. Voillemot, D. Bosquet și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei Comisiei de suspendare a reclamantului și de reținere a unei sume de 1 000 de euro pe lună din salariul acestuia

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia din 18 septembrie 2008 prin care Comisia Comunităților Europene, în temeiul articolelor 23 și 24 din Anexa IX la Statutul funcționarilor Comunităților Europene, l-a suspendat pe domnul Wenig pentru o perioadă nedeterminată și a ordonat reținerea unei sume de 1 000 de euro pe lună din remunerația acestuia pentru o perioadă de maximum șase luni.

               2.

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată pentru litigiul principal.

               3.

               Fiecare parte își suportă propriile cheltuieli de judecată pentru procedura privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008, p. 59.


title: Cauza T-338/07 P: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2010 — Bianchi/ETF [ „Recurs — Funcție publică — Agenți temporari — Contract cu durată determinată — Decizie privind refuzul de reînnoire a contractului — Articolul 47 litera (b) din RAA” ]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/30

         Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2010 — Bianchi/ETF
   (Cauza T-338/07 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Contract cu durată determinată - Decizie privind refuzul de reînnoire a contractului - Articolul 47 litera (b) din RAA”)
   2010/C 134/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Irène Bianchi (Torino, Italia) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Fundația Europeană de Formare (ETF) (Torino, Italia) (reprezentanți: M. Dunbar, agent, asistat de G. Vandersanden, ulterior de L. Levi, avocați)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 28 iunie 2007, Bianchi/ETF (F-38/06, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Doamna Irène Bianchi suportă propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Fundația Europeană de Formare (ETF) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza T-516/09 P: Ordonanța Tribunalului din 18 octombrie 2010 — Marcuccio/Comisia ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Respingere a unei cereri de anchetă — Refuz al unei instituții de a traduce o decizie — Recurs în parte în mod vădit inadmisibil și în parte în mod vădit nefondat )

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/42

         Ordonanța Tribunalului din 18 octombrie 2010 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-516/09 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Respingere a unei cereri de anchetă - Refuz al unei instituții de a traduce o decizie - Recurs în parte în mod vădit inadmisibil și în parte în mod vădit nefondat)
   2010/C 346/84
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 7 octombrie 2009, Marcuccio/Comisia (F-122/07, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauze conexate T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R și T-91/08 R — T-93/08 R: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 aprilie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene ( Măsuri provizorii — Anunț de participare pentru un contract prin care se urmărește încurajarea dezvoltării economice în partea de nord a Ciprului — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței )

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/38

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 aprilie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene
   (Cauze conexate T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R și T-91/08 R — T-93/08 R)
   („Măsuri provizorii - Anunț de participare pentru un contract prin care se urmărește încurajarea dezvoltării economice în partea de nord a Ciprului - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței’)
   (2008/C 171/71)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Cipru (reprezentant: P. Kliridis, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. van Nuffel și I. Zervas, agenți)
   Obiectul
   Cereri de suspendare a executării mai multor anunțuri de participare adoptate de Comisia Comunităților Europene și prin care se urmărește încurajarea dezvoltării economice în partea de nord a Ciprului în sectoarele energiei, al mediului, al agriculturii, al telecomunicațiilor, al educației, precum și al gestionării recoltelor și al irigării.
   Dispozitivul

               1)

               Cauzele T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R și T-91/08 R-T-93/08 R sunt reunite în vederea pronunțării prezentei ordonanțe.

               2)

               Respinge cererile de măsuri provizorii

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-245/15: Acțiune introdusă la 15 mai 2015 – Klymenko/Consiliul

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/54

         Acțiune introdusă la 15 mai 2015 – Klymenko/Consiliul
   (Cauza T-245/15)
   (2015/C 302/70)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Moscova, Rusia) (reprezentanți: B. Kennelly și J. Pobjoy, Barristers, și R. Gherson, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015 L 62, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2015 L 62, p. 1), în măsura în care se aplică reclamantului;

               —

               cu titlu subsidiar, declararea faptului că articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare) sunt inaplicabile în măsura în care se aplică reclamantului din cauza nelegalității lor;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu a identificat un temei juridic adecvat pentru Decizia (PESC) 2015/364 a Consiliului (denumită în continuare „decizia”) și pentru Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/357 (denumit în continuare „regulamentul”) (denumite în continuare, împreună, măsurile atacate). Articolul 29 TUE nu este un temei juridic adecvat pentru decizie, întrucât criticile reținute împotriva reclamantului nu l-au calificat drept persoană care a adus atingere democrației în Ucraina sau care a lipsit poporul ucrainean de avantajele dezvoltării durabile a țării lor, în sensul articolului 23 TUE și al dispozițiilor generale ale articolului 21 alineatul (2) TUE. Întrucât decizia era nevalidă, Consiliul nu putea să se întemeieze pe articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru a adopta regulamentul.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că era îndeplinită condiția care permite înscrierea reclamantului în lista întocmită la articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare) și la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare). Reclamantul nu face obiectul unei proceduri penale nici „pentru deturnare de fonduri sau active publice”, nici pentru „abuz în serviciu în calitate de funcționar public sau demnitar în scopul obținerii unui avantaj nejustificat pentru sine sau pentru o parte terță”.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a încălcat dreptul la apărare al reclamantului și dreptul la bună administrare și la o cale de atac jurisdicțională efectivă. În particular, Consiliul nu a examinat în mod riguros și imparțial dacă motivele invocate considerate a justifica o nouă desemnare erau întemeiate ținând seama de observațiile prezentate de reclamant înainte de noua sa desemnare.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul nu s-a conformat obligației sale de a oferi motive adecvate care să justifice desemnarea din nou a reclamantului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că Consiliul a încălcat, fără justificare sau în mod disproporționat, drepturile fundamentale ale reclamantului, inclusiv dreptul său la protecția proprietății și a reputației sale. Efectul măsurilor atacate asupra bunurilor reclamantului și asupra reputației sale la nivel mondial este important. Consiliul nu a demonstrat că înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale reclamantului avea legătură cu un scop legitim sau că era justificată de un scop legitim, și cu atât mai puțin că ar fi proporțională cu acesta.

               6.

               Al șaselea motiv, invocat în susținerea cererii de declarare a nelegalității, întemeiat pe faptul că dacă, contrar argumentelor invocate în cadrul celui de al doilea motiv, articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare) și articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 (cu modificările ulterioare) ar trebui să fie interpretate astfel încât să includă (i) orice investigație a unei autorități ucrainene indiferent dacă există sau nu există o procedură judiciară care să o susțină, să o controleze sau să o supervizeze și/sau (ii) orice „abuz în serviciu în calitate de funcționar public sau demnitar în scopul obținerii unui avantaj nejustificat” indiferent de aspectul dacă se invocă o deturnare de fonduri publice, criteriul de desemnare ar fi, dată fiind întinderea și domeniul de aplicare arbitrare care ar rezulta dintr-o interpretare atât de largă, lipsit de temei juridic adecvat și/sau disproporționat în raport cu obiectivele deciziei și ale regulamentului. Prevederea ar fi, așadar, nelegală.


title: Cauza C-257/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București — România) — SC Gran Via Moinești Srl/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București (Directiva 2006/112/CE — Taxă pe valoarea adăugată — Articolele 167, 168 și 185 — Drept de deducere — Regularizarea deducerilor — Achiziționarea unei suprafețe de teren și a construcțiilor edificate pe aceasta din urmă, în vederea demolării acestor construcții și a realizării unui proiect imobiliar pe suprafața de teren respectivă)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel București — România) — SC Gran Via Moinești Srl/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București
   (Cauza C-257/11) (1)

   (Directiva 2006/112/CE - Taxă pe valoarea adăugată - Articolele 167, 168 și 185 - Drept de deducere - Regularizarea deducerilor - Achiziționarea unei suprafețe de teren și a construcțiilor edificate pe aceasta din urmă, în vederea demolării acestor construcții și a realizării unui proiect imobiliar pe suprafața de teren respectivă)
   2013/C 26/14
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel București

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC Gran Via Moinești Srl

      Pârâte: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Curtea de Apel București — Interpretarea articolelor 167, 168 și a articolului 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Drept de deducere a TVA-ului aferent cumpărării unor clădiri în scopul de a fi demolate, în vederea realizării unui proiect imobiliar — Activitate economică prealabilă realizării proiectului imobiliar, care constă în primele cheltuieli de investiție efectuate în scopul realizării proiectului menționat — Regularizarea deducerilor TVA-ului

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 167 și 168 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, o societate care a achiziționat o suprafață de teren și construcții edificate pe aceasta din urmă, în vederea demolării acestor construcții și a realizării unui complex rezidențial pe suprafața de teren respectivă, are dreptul de a deduce taxa pe valoarea adăugată aferentă achiziționării construcțiilor menționate.

               2.

               Articolul 185 din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, demolarea unor construcții, achiziționate împreună cu suprafața de teren pe care au fost edificate, efectuată în vederea realizării unui complex rezidențial în locul acestor construcții, nu determină o obligație de regularizare a deducerii inițiale a taxei pe valoarea adăugată aferente achiziționării construcțiilor menționate.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011.


title: Cauza C-248/14 P: Recurs introdus la 23 mai 2014 de Schwenk Zement KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-306/11, Schwenk Zement KG/Comisia Europeană

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/11

         Recurs introdus la 23 mai 2014 de Schwenk Zement KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-306/11, Schwenk Zement KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-248/14 P)
   2014/C 223/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Schwenk Zement KG (reprezentanți: M. Raible şi S. Merz, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curţii:

               1.

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-306/11, în măsura în care prin aceasta s-a respins cererea recurentei;

               2.

               anularea în întregime a Deciziei C(2011) 2367 final a Comisiei din 30 martie 2011 (cazul COMP/39520 – ciment și produse conexe), în temeiul articolului 263 alineatul al patrulea paragraf TFUE, în măsura în care o vizează pe recurentă;

               3.

               cu titlu subsidiar în raport cu cea de a doua concluzie, trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe potrivit aspectelor de drept stabilite prin hotărârea Curții,

               4.

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în legătură cu procedurile în fața Tribunalului și a Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (denumit în continuare „Tribunalul”) din 14 martie 2014 în cauza T-306/11, în măsura în care o vizează pe recurentă. Hotărârea a fost comunicată SCHWENK Zement AG la 14 martie 2014. În hotărâre, Tribunalul a admis în parte şi a respins în parte acțiunea reclamantei împotriva Deciziei C(2011) 2367 final a Comisiei din 30 martie 2011 în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) al Consiliului (cazul COMP/39520 – Ciment și produse conexe).
   În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive:
   În primul rând, recurenta susține că Tribunalul, atunci când a analizat acțiunea Comisiei, a încălcat principiul proporționalității. Tribunalul ar fi încălcat dreptul Uniunii întrucât nu a luat în considerare ierarhia inerentă principiului proporționalității, potrivit căreia, în caz de dubiu, dintre două măsuri aflate la dispoziţie trebuie aplicată măsura mai puțin constrângătoare. Tribunalul a considerat acceptabilă o acţiune directă împotriva recurentei prin intermediul unei decizii de solicitare de informații în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 cu simpla mențiune că aceasta ar oferi astfel cea mai mare siguranță a obținerii informațiilor, ceea ce nu ar fi suficient pentru respectarea principiului proporționalității.
   În al doilea rând, Tribunalul ar fi examinat într-o măsură insuficientă cazul concret și, astfel, nu ar fi luat în considerare susținerile recurentei. Tribunalul nu ar fi examinat cazul concret și nu ar fi luat în considerare împrejurările deosebite în care se afla recurenta. Mai degrabă, Tribunalul ar fi vizat situația unei multitudini de producători de ciment.
   În al treilea rând, recurenta susține că Tribunalul a considerat adecvate susținerile formaliste ale Comisiei, încălcându-și astfel obligația de motivare. Tribunalul și-ar fi încălcat obligația de motivare în două rânduri. Pe de o parte, acesta ar încălca cerințele privind obligațiile de motivare a actelor Comisiei care rezultă din articolul 296 al doilea paragraf TFUE și din articolul 18 din Regulamentul nr. 1/2003. Pe de altă parte, Tribunalul nu respectă propriile cerințe privind obligația de motivare. În cele din urmă, această apreciere efectuată de Tribunal conduce la imposibilitatea de a controla respectarea principiului proporționalității. În cazul în care hotărârea Tribunalului ar fi confirmată, s-ar lipsi de conținut principiul proporționalității în cadrul măsurilor de investigare în temeiul articolului 18 din Regulamentul nr. 1/2003.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-199/13 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 27 martie 2014 – Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Comisia Europeană, Regatul Ţărilor de Jos [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură — Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) — Restricții aplicabile introducerii pe piață și utilizării acrilamidei — Regulamentul (UE) nr. 366/2011 de modificare a anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006]

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/6

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 27 martie 2014 – Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Comisia Europeană, Regatul Ţărilor de Jos
   (Cauza C-199/13 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură - Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (Regulamentul REACH) - Restricții aplicabile introducerii pe piață și utilizării acrilamidei - Regulamentul (UE) nr. 366/2011 de modificare a anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006])
   2014/C 184/08
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL (reprezentanţi: K. Van Maldegem şi R. Cana, avocaţi)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanţi: E. Manhaeve şi P. Oliver, agenţi, asistaţi de J. Stuyck şi A.-M. Vandromme, avocaţi), Regatul Ţărilor de Jos (reprezentanţi: M. Bulterman şi B. Koopman, agenţi)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 1 februarie 2013, Polyelectrolyte Producers Group și alții/Comisia (T-368/11) prin care Tribunalul a respins acțiunea în anularea Regulamentului (UE) nr. 366/2011 al Comisiei din 14 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO L 101, p.12), în măsura în care acesta stabilește restricții în calea introducerii pe piață a acrilamidei pentru aplicațiile în care este utilizat mortar

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS și Travetanche Injection SPRL plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013


title: Hotărârea Curții din 12 septembrie 2011 în cauza E-16/10 – Philip Morris Norway AS/Statul norvegian, reprezentat de Ministerul Sănătății și al Serviciilor de Îngrijire (Libera circulație a mărfurilor – Interdicția de a expune produse din tutun – Articolele 11 și 13 din Acordul privind SEE – Măsuri cu efect echivalent unor restricții cantitative – Modalități de vânzare – Protecția sănătății publice – Proporționalitate)

text:
               27.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 291/14

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 12 septembrie 2011
   în cauza E-16/10
   Philip Morris Norway AS/Statul norvegian, reprezentat de Ministerul Sănătății și al Serviciilor de Îngrijire
   (Libera circulație a mărfurilor – Interdicția de a expune produse din tutun – Articolele 11 și 13 din Acordul privind SEE – Măsuri cu efect echivalent unor restricții cantitative – Modalități de vânzare – Protecția sănătății publice – Proporționalitate)
   2012/C 291/05
   În cauza E-16/10, Philip Morris Norway AS/Statul norvegian, reprezentat de Ministerul Sănătății și al Serviciilor de Îngrijire – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către instanța teritorială Oslo (Oslo tingrett), cu privire la interpretarea articolelor 11 și 13 din Acordul privind Spațiul Economic European (SEE), în special pentru a stabili dacă o normă privind interdicția de a expune produse din tutun în punctele de vânzare cu amănuntul, cum este cea prevăzută de legislația norvegiană, constituie o restricționare ilegală în temeiul articolului 11 din Acordul privind SEE și, în cazul în care se dovedește că există o astfel de restricționare, care sunt criteriile decisive pentru a determina dacă respectiva interdicție de expunere este proporțională cu scopurile articolului 13 din Acordul privind SEE, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Thorgeir Örlygsson (judecător-raportor) și Per Christiansen, judecători, a pronunțat, la 12 septembrie 2011, o hotărâre al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               o interdicție de a expune produse din tutun, impusă de legislația internă a unui stat membru al SEE, precum cea discutată în cauza de față, constituie o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative asupra importurilor în sensul articolului 11 din Acordul privind SEE dacă, în fapt, interdicția afectează comercializarea produselor importate din alte state membre ale SEE într-o măsură mai mare decât comercializarea produselor importate, care au fost, până de curând, produse în Norvegia;

               2.

               este de competența instanței naționale să identifice obiectivele reale pe care legislația în cauză le urmărește și să decidă dacă obiectivul privind sănătatea publică în materie de reducere a consumului de tutun, în general, poate fi îndeplinit cu ajutorul unor măsuri mai puțin restrictive decât interdicția de a expune produse din tutun.


title: Cauza T-57/15: Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Trajektna luka Split/Comisia

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/35

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Trajektna luka Split/Comisia
   (Cauza T-57/15)
   (2015/C 118/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Trajektna luka Split d.d. (Split, Croația) (reprezentanți: M. Bauer, H.-J. Freund și S. Hankiewicz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2013) 7285 final a Comisiei din 15 octombrie 2014 – Croația – Presupus ajutor de stat în favoarea Jadrolinija;

               —

               obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de reclamantă;

               —

               retrimiterea cauzei la Comisia Europeană pentru efectuarea unei investigații suplimentare și adoptarea unei noi decizii și

               —

               luarea oricărei alte măsuri necesare soluționării cauzei.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o eroare vădită de drept, constând în încălcarea articolului 107 TFUE, care rezultă din constatarea că măsura în litigiu nu constituie ajutor de stat, întrucât s-a aplicat un criteriu eronat pentru a se stabili dacă au fost implicate resurse de stat.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o eroare vădită de drept, constând în încălcarea articolului 107 TFUE, care rezultă din constatarea că măsura în litigiu nu constituie ajutor de stat ca urmare a lipsei implicării resurselor de stat.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de drept, constând în încălcarea noțiunii vizate la articolul 107 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 106 alineatul (1) TFUE, care rezultă din neluarea în considerare a articolului 106 alineatul (1) TFUE.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a unei norme fundamentale de procedură, constând în încălcarea articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul nr. 659/1999 (1), săvârșită prin faptul că nu au fost utilizate în mod suficient competențele de investigare prevăzute de acesta.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere constând în faptul că nu s-a deschis procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE și la articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe o încălcare a unei norme fundamentale de procedură constând într-o motivare insuficientă din perspectiva articolului 296 al doilea paragraf TFUE în ceea ce privește lipsa resurselor de stat și noțiunea vizată la articolul 106 alineatul (1) coroborat cu articolul 107 alineatul (1) TFUE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).