Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 2 mai 2001. # Carla Giulietti și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Concurs - Acțiune în anulare. # Cauze conexate T-167/99 și T-174/99.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 20 noiembrie 2003. # Margarete Unterpertinger împotriva Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Landesgericht Innsbruck - Austria. # A șasea directivă TVA. # Cauza C-212/01.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 12 decembrie 2002. # Carmelo Morello împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri. # Cauza T-136/00.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 12 mai 1998. # Martin O'Casey împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza T-184/94.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 15 octombrie 1998. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Elene. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivă 93/118/CE și 94/59/CE. # Cauza C-385/97.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 7 decembrie 2000. # Telaustria Verlags GmbH și Telefonadress GmbH împotriva Telekom Austria AG, în prezența Herold Business Data AG. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesvergabeamt - Austria. # Directivă 92/50/CEE - Directivă 93/38/CEE. # Cauza C-324/98.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 26 iunie 1990. # Staatssecretaris van Financiën împotriva Velker International Oil Company Ltd NV. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Hoge Raad - Țările de Jos. # TVA. # Cauza C-185/89.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 11 martie 1982. # Vincent Grogan împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Cauza 127/80.


Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 18 mai 2000. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Franceze. # Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru. # Cauza C-45/99.


title: Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 13 septembrie 2007.#Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Italiene.#Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor - Concesiuni ale unui serviciu public - Reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea și colectarea de pariuri pe cursele hipice fără a se recurge la o procedură de licitație - Obligațiile de publicitate și de transparență.#Cauza C-260/04.

text:
      Cauza C‑260/04
      Comisia Comunităților Europene
      împotriva
      Republicii Italiene
      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor — Concesiuni ale unui serviciu public — Reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea și colectarea de pariuri pe cursele hipice fără a se recurge la o procedură
         de licitație — Obligațiile de publicitate și de transparență”

      Sumarul hotărârii
      Drept comunitar – Principii – Egalitate de tratament – Discriminare pe motiv de cetăţenie sau naționalitate
      (art. 43 CE și 49 CE)
      Autoritățile publice care încheie contracte de concesiune de servicii publice sunt obligate să respecte normele fundamentale
         ale Tratatului CE în general, printre care articolele 43 CE și 49 CE, și principiul nediscriminării pe motiv de cetăţenie
         sau naționalitate în special, care reprezintă o expresie specifică a principiului general al egalității de tratament. Principiile
         egalității de tratament și al nediscriminării pe motiv de cetăţenie sau naționalitate implică, în special, o obligație de
         transparență care constă în garantarea, în favoarea oricărui potențial ofertant, a unui nivel de publicitate suficient, care
         să permită asigurarea unui mediu concurențial în domeniul concesiunii de servicii, precum și controlul imparțialității procedurilor
         de atribuire.

      Prin urmare, nu își îndeplinește obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE și încalcă, în special, principiul
         general al transparenței, precum și obligația de a garanta un nivel de publicitate suficient un stat membru care reînnoiește
         concesiuni pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge la o procedură de licitație.

      Faptul de a reînnoi concesiuni precum cele menționate anterior fără a recurge la o procedură de licitație nu poate fi justificat
         prin necesitatea de a descuraja dezvoltarea de activități clandestine de colectare și de atribuire de pariuri, întrucât nu
         este de natură să asigure realizarea acestui obiectiv și depășește ceea ce este necesar pentru a evita ca operatorii activi
         în domeniul pariurilor hipice să fie implicați în activități criminale sau frauduloase.

      În plus, motive de natură economică, precum faptul de a le garanta titularilor unei concesiuni continuitatea, stabilitatea
         financiară și un randament corect al investițiilor realizate în trecut, nu pot fi primite ca motive imperative de interes
         general de natură a justifica o restricție a unei libertăți fundamentale garantate prin tratat.

      (a se vedea punctele 22‑24, 31, 34, 35 și 38 și dispozitivul)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      13 septembrie 2007(*)

      „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor – Concesiuni ale unui serviciu public – Reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea și colectarea de pariuri pe cursele hipice fără a se recurge la o procedură
         de licitație – Obligațiile de publicitate și de transparență”

      În cauza C‑260/04,
      având ca obiect o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulată în temeiul articolului 226 CE, introdusă la
         17 iunie 2004,

      Comisia Comunităților Europene, reprezentată de domnul K. Wiedner, de doamna C. Cattabriga și de domnul L. Visaggio, în calitate de agenți, cu domiciliul
         ales în Luxemburg,

      reclamantă,
      împotriva
      Republicii Italiene, reprezentată de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul G. De Bellis, avvocato dello Stato, cu domiciliul
         ales în Luxemburg,

      pârâtă,
      susținută de:
      Regatul Danemarcei, reprezentat de domnul J. Molde, în calitate de agent, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      Regatul Spaniei, reprezentat de domnul F. Díez Moreno, în calitate de agent, cu domiciliul ales în Luxemburg,

      interveniente,
      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, domnul E. Juhász, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii G. Arestis (raportor)
         și J. Malenovský, judecători,

      avocat general: doamna E. Sharpston,
      grefier: domnul R. Grass,
      având în vedere procedura scrisă,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 29 martie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin reînnoirea a 329 de concesiuni
         pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge la o procedură de licitație, Republica Italiană nu și‑a îndeplinit obligațiile
         care îi revin în temeiul Tratatului CE și, în special, a încălcat principiul general al transparenței, precum și obligația
         de publicitate care decurg din articolele 43 CE și 49 CE.

       Cadrul juridic
       Legislația națională
      2        În Italia, gestionarea jocurilor și a pariurilor hipice era inițial rezervată Unione Nazionale per l’Incremento delle Razze
         Equine (Uniunea Națională pentru Ameliorarea Raselor de Cai, denumită în continuare „UNIRE”), care putea alege gestionarea
         directă sau atribuirea către terți a serviciilor de colectare și de acceptare a pariurilor respective. UNIRE a încredințat
         această gestionare agențiilor hipice.

      3        Legea nr. 662 din 23 decembrie 1996 (supliment ordinar la GURI nr. 303 din 28 decembrie 1996) a atribuit ulterior organizarea
         și gestionarea jocurilor și a pariurilor legate de cursele hipice Ministerului Finanțelor, precum și Ministerului Resurselor
         Agricole, Alimentare și Forestiere, care au fost autorizate să se ocupe de aceasta în mod direct sau prin intermediul unor
         organisme publice, societăți ori book‑makers desemnați de acestea. Articolul 3 alineatul 78 din această lege prevedea că se
         va proceda, pe cale administrativă, la reorganizarea jocurilor și a pariurilor legate de cursele de cai în ceea ce privește
         aspectele organizațional, funcțional, fiscal și de sancționare, precum și la repartizarea veniturilor provenite din aceste
         pariuri.

      4        În aplicarea acestui articol din legea menționată, guvernul italian a adoptat Decretul președintelui Republicii nr. 169 din
         8 aprilie 1998 (GURI nr. 125 din 1 iunie 1998, denumit în continuare „Decretul nr. 169/1998”), al cărui articol 2 prevedea
         că Ministerul Finanțelor, în acord cu Ministerul Politicilor Agricole și Forestiere, atribuie prin cereri de ofertă, organizate
         potrivit normelor comunitare, concesiunile pentru gestionarea pariurilor hipice către persoane fizice sau societăți care îndeplinesc
         condițiile necesare. Cu titlu tranzitoriu, articolul 25 din Decretul nr. 169/1998 a prevăzut o prorogare până la 31 decembrie
         1998 a concesiunilor acordate de UNIRE sau, dacă se dovedea a fi imposibil de organizat cererile de ofertă înainte de această
         dată, până la 31 decembrie 1999.

      5        Decretul ministerial din 7 aprilie 1999 (GURI nr. 86 din 14 aprilie 1999) a aprobat ulterior planul de consolidare a rețelei
         de colectare și de acceptare a pariurilor hipice în scopul de a crește de la 329 la 1 000 numărul centrelor de colectare pe
         ansamblul teritoriului italian. În timp ce 671 de noi concesiuni au făcut obiectul unei cereri de ofertă, Directiva ministrului
         Finanțelor din 9 decembrie 1999 a prevăzut reînnoirea celor 329 de „vechi concesiuni” ale UNIRE. În aplicarea acestei directive,
         Decizia Ministerului Finanțelor din 21 decembrie 1999 (GURI nr. 300 din 23 decembrie 1999, denumită în continuare „decizia
         atacată”) a reînnoit concesiunile menționate pentru o perioadă de șase ani începând cu 1 ianuarie 2000.

      6        Decretul‑lege nr. 452 din 28 decembrie 2001 (GURI nr. 301 din 29 decembrie 2001), transformat după modificare în Legea nr. 16
         din 27 februarie 2002 (GURI nr. 49 din 27 februarie 2002), a prevăzut ulterior, pe de o parte, ca „vechile concesiuni” să
         fie reatribuite potrivit Decretului nr. 169/1998, și anume prin intermediul unei cereri de ofertă comunitare, și, pe de altă
         parte, ca respectivele concesiuni să rămână valabile până la reatribuirea lor definitivă.

      7        În final, Decretul‑lege nr. 147 din 24 iunie 2003 de prorogare a termenelor și a dispozițiilor de urgență în materie bugetară
         (GURI nr. 145 din 25 iunie 2003), devenit Legea nr. 200 din 1 august 2003 (GURI nr. 178 din 2 august 2003, denumită în continuare
         „Legea nr. 200/2003”), prevede la articolul 8 alineatul 1 recunoașterea statutului financiar al fiecărui concesionar în scopul
         rezolvării problemei „minimului garantat”, contribuția pe care fiecare concesionar era obligat să o verse UNIRE, independent
         de volumul efectiv al veniturilor pentru anul în curs, care se dovedise a fi excesivă și determinase o criză economică a domeniului
         pariurilor hipice. În aplicarea legii menționate, comisarul extraordinar desemnat de UNIRE a adoptat Decizia nr. 107/2003
         din 14 octombrie 2003, care a prorogat concesiunile deja acordate cu scopul de a proceda la determinarea sumelor care trebuie
         plătite de concesionari până la împlinirea scadenței ultimei plăți, termen fixat la 30 octombrie 2011, și, în orice caz, până
         la data la care noile concesiuni sunt atribuite prin cereri de ofertă.

       Situația de fapt și procedura precontencioasă
      8        Ca urmare a unei plângeri depuse de un operator privat din domeniul pariurilor hipice, Comisia a trimis autorităților italiene,
         la 24 iulie 2001, o scrisoare de punere în întârziere, în conformitate cu articolul 226 CE, care atrăgea atenția acestora
         cu privire la incompatibilitatea cu principiul general al transparenței și cu obligația de publicitate, care decurg din articolele
         43 CE și 49 CE, a sistemului italian de concesionare a activității de gestionare a pariurilor hipice și, în special, a reînnoirii,
         fără a se recurge la o procedură de licitație, a 329 de vechi concesiuni atribuite către UNIRE, reînnoire prevăzută de decizia
         atacată. Ca răspuns la aceasta, guvernul italian a informat, prin scrisorile din 30 noiembrie 2001 și din 15 ianuarie 2002,
         cu privire la proiectul și la adoptarea Legii nr. 16 din 27 februarie 2002.

      9        Întrucât evoluția dispozițiilor legii menționate nu era satisfăcătoare, Comisia a emis la 16 octombrie 2002 un aviz motivat
         prin care invita Republica Italiană să adopte măsurile necesare pentru a se conforma avizului menționat într‑un termen de
         două luni de la primirea acestuia. Prin scrisoarea din 10 decembrie 2002, guvernul italian a răspuns că era necesar să se
         procedeze, înaintea lansării cererilor de ofertă, la recunoașterea punctuală a statutului financiar al titularilor de concesiuni
         încă în vigoare.

      10      Întrucât nu a primit nicio informație suplimentară privind finalizarea procedurii menționate de recunoaștere și lansarea unei
         proceduri de cereri de ofertă pentru reatribuirea concesiunilor în cauză, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.

      11      Regatul Danemarcei și Regatul Spaniei au intervenit în susținerea Republicii Italiene.

       Cu privire la acțiune
      12      Comisia invocă o singură obiecție în sprijinul acțiunii sale. Aceasta arată că Republica Italiană, prin reînnoirea celor 329
         de vechi concesiuni ale UNIRE pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge la o procedură de licitație, nu și‑a îndeplinit
         obligațiile care îi revin în temeiul tratatului și, în special, a încălcat principiul general al transparenței, precum și
         obligația de publicitate care decurg de la articolele 43 CE și 49 CE.

      13      În cererea introductivă, Comisia arată că, în lumina dreptului comunitar, atribuirea activității de gestionare și de colectare
         a pariurilor hipice în Italia trebuie să fie considerată drept o concesiune a unui serviciu public. În această calitate, atribuirea
         respectivă nu se încadrează în domeniul de aplicare al Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea
         procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50).
         Totuși, rezultă din jurisprudența Curții, și în special din Hotărârea din 7 decembrie 2000, Telaustria și Telefonadress (C‑324/98,
         Rec., p. I‑10745), că autoritățile naționale care procedează la o astfel de atribuire sunt obligate să respecte principiile
         nediscriminării și transparenței, în scopul garantării unui nivel de publicitate suficient, care să permită asigurarea unui
         mediu concurențial pe piața serviciilor, precum și controlul imparțialității procedurilor de atribuire.

      14      Comisia constată în această privință că guvernul italian nu a respectat cerințele principiilor menționate cu ocazia reînnoirii,
         fără a recurge la o procedură de licitație, a celor 329 de concesiuni ale UNIRE deja existente. Într‑adevăr, în opinia Comisiei,
         nu sunt admise derogări de la aceste principii decât în cazurile și pentru motivele prevăzute la articolele 45 CE și 46 CE.
         Or, motivele invocate de guvernul italian nu fac parte dintre cele expres prevăzute la articolele menționate și, în orice
         caz, guvernul respectiv nu a dovedit necesitatea și proporționalitatea derogărilor menționate în raport cu obiectivele invocate.

      15      În memoriul său în apărare, guvernul italian arată că Legea nr. 200/2003 și Decizia nr. 107/2003 sunt conforme cu cerințele
         dreptului comunitar în materie de concesionare a serviciilor publice. Potrivit guvernului italian, prorogarea vechilor concesiuni
         ale UNIRE este justificată de necesitatea de a garanta titularilor unei concesiuni continuitatea, stabilitatea financiară
         și un randament corect al investițiilor realizate în trecut, precum și de necesitatea de a descuraja recurgerea la activități
         clandestine, până în momentul în care aceste concesiuni pot fi atribuite pe baza unor proceduri de cereri de ofertă. Astfel
         de justificări ar constitui motive imperative de interes general ce pot să permită derogări de la principiile tratatului care
         prevăd obligația de asigurare a unui mediu concurențial pe piața serviciilor.

      16      Guvernul danez contestă interpretarea dată de Comisie Hotărârii Telaustria și Telefonadress, citată anterior, în ceea ce privește
         întinderea obligației de transparență, în circumstanțe precum cele din prezenta cauză. Guvernul spaniol avansează considerații
         cu privire la specificitățile autorizării și ale organizării de pariuri pe care, potrivit acestuia, Comisia a omis să le ia
         în considerare.

      17      Cu titlu preliminar, trebuie să se sublinieze că guvernul italian nu contestă că Legea nr. 200/2003 și Decizia nr. 107/2003
         au intervenit după expirarea termenului prevăzut în avizul motivat.

      18      În această privință, este necesar să reamintim că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, existența unei neîndepliniri
         a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum aceasta se prezenta la momentul expirării
         termenului stabilit în avizul motivat, iar schimbările intervenite ulterior nu ar putea fi luate în considerare de către Curte
         (a se vedea în special Hotărârea din 2 iunie 2005, Comisia/Irlanda, C‑282/02, Rec., p. I‑4653, punctul 40, și Hotărârea din
         26 ianuarie 2006, Comisia/Spania, C‑514/03, Rec., p. I‑963, punctul 44).

      19      În consecință, dispozițiile Legii nr. 200/2003 și ale Deciziei nr. 107/2003 nu ar putea să fie pertinente pentru aprecierea
         neîndeplinirii obligațiilor imputate Republicii Italiene. Rezultă că prezenta acțiune nu se întemeiază decât pe analizarea
         deciziei atacate.

      20      Astfel cum subliniază în mod întemeiat Comisia, guvernul italian nu a contestat, nici în timpul procedurii precontencioase,
         nici în cursul prezentei proceduri, că atribuirea activității de gestionare și de colectare a pariurilor hipice în Italia
         constituie o concesiune a unui serviciu public. O astfel de calificare a fost reținută prin Hotărârea din 6 martie 2007, Placanica
         și alții (C‑338/04, C‑359/04 și C‑360/04, Rep., p. I‑1891), în care Curtea interpretează articolele 43 CE și 49 CE în raport
         cu aceeași legislație națională.

      21      Or, este cert faptul că nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 92/50 concesiunile de servicii publice (a se vedea
         Hotărârea din 13 octombrie 2005, Parking Brixen, C‑458/03, Rec., p. I‑8585, punctul 42).

      22      Curtea a considerat că, în pofida faptului că, în stadiul actual al dreptului comunitar, contractele de concesiune de servicii
         publice nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 92/50, autoritățile publice care le încheie sunt totuși obligate să
         respecte normele fundamentale ale tratatului în general și principiul nediscriminării pe motiv de cetăţenie sau naționalitate
         în special (a se vedea în acest sens Hotărârea Telaustria și Telefonadress, citată anterior, punctul 60, Hotărârea din 21
         iulie 2005, Coname, C‑231/03, Rec., p. I‑7287, punctul 16, precum și Hotărârea Parking Brixen, citată anterior, punctul 46).

      23      Curtea a declarat ulterior că dispozițiile tratatului aplicabile concesiunilor de servicii publice, în special articolele
         43 CE și 49 CE, precum și interdicția discriminării pe motiv de cetăţenie sau naționalitate reprezintă o expresie specifică
         a principiului egalității de tratament (a se vedea în acest sens Hotărârea Parking Brixen, citată anterior, punctul 48).

      24      În această privință, principiile egalității de tratament și al nediscriminării pe motiv de cetăţenie sau naționalitate implică,
         în special, o obligație de transparență care permite autorității publice concedente să se asigure că aceste principii sunt
         respectate. Această obligație de transparență care revine autorității respective constă în garantarea, în favoarea oricărui
         potențial ofertant, a unui nivel de publicitate suficient, care să permită asigurarea unui mediu concurențial în domeniul
         concesiunii de servicii, precum și controlul imparțialității procedurilor de atribuire (a se vedea în acest sens Hotărârile
         citate anterior Telaustria și Telefonadress, punctele 61 și 62, precum și Parking Brixen, punctul 49).

      25      În speță, este necesar să se constate că lipsa totală a recurgerii la o procedură de licitație în scopul acordării concesiunilor
         pentru gestionarea de pariuri hipice nu este conformă cu articolele 43 CE și 49 CE și, în special, încalcă principiul general
         al transparenței, precum și obligația de a garanta un nivel de publicitate suficient. Într‑adevăr, reînnoirea celor 329 de
         vechi concesiuni fără cerere de ofertă împiedică asigurarea unui mediu concurențial în ceea ce privește concesiunile menționate
         și controlul imparțialității procedurilor de atribuire.

      26      În aceste condiții, se impune a se examina dacă reînnoirea respectivă poate fi admisă cu titlu de măsuri derogatorii prevăzute
         expres la articolele 45 CE și 46 CE sau dacă poate fi justificată, conform jurisprudenței Curții, prin motive imperative de
         interes general (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2003, Gambelli și alții, C‑243/01, Rec., p. I‑13031, punctul
         60, precum și Hotărârea Placanica și alții, citată anterior, punctul 45).

      27      În această privință, o serie de motive imperative de interes general, cum ar fi obiectivele de protecție a consumatorilor,
         de prevenire a fraudei și a incitării cetățenilor la o cheltuială excesivă legată de joc, precum și de prevenire a tulburării
         ordinii sociale în general, au fost admise de către jurisprudență (Hotărârea Placanica și alții, citată anterior, punctul
         46).

      28      Dacă statele membre sunt libere să fixeze obiectivele politicii lor în materie de jocuri de noroc și, eventual, să definească
         cu precizie nivelul de protecție urmărit, restricțiile pe care le impun trebuie, cu toate acestea, să îndeplinească condițiile
         care reies din jurisprudența Curții în ceea ce privește proporționalitatea lor (Hotărârea Placanica și alții, citată anterior,
         punctul 48).

      29      În consecință, trebuie să se examineze dacă reînnoirea concesiunilor fără a se recurge la o procedură de licitație este de
         natură să asigure realizarea obiectivului urmărit de Republica Italiană și dacă nu depășește ceea ce este necesar pentru a
         atinge acest obiectiv. În orice caz, reînnoirea menționată trebuie aplicată în mod nediscriminatoriu (a se vedea în acest
         sens Hotărârile citate anterior Gambelli și alții, punctele 64 și 65, precum și Placanica și alții, punctul 49).

      30      Este cert că guvernul italian a aprobat planul de consolidare a rețelei de colectare și de acceptare a pariurilor hipice în
         vederea creșterii de la 329 la 1 000 a numărului centrelor de colectare și de acceptare a pariurilor menționate pe întreg
         teritoriul italian. Pentru realizarea acestui plan de consolidare, 671 de noi concesiuni au fost acordate ca urmare a unei
         proceduri de cerere de ofertă, în timp ce cele 329 de vechi concesiuni existente au fost reînnoite fără a se recurge la o
         procedură de licitație.

      31      În această privință, guvernul italian nu a invocat măsuri derogatorii precum cele prevăzute în mod expres la articolele 45
         CE și 46 CE. În schimb, acest guvern justifică respectiva reînnoire fără cerere de ofertă prin necesitatea, în special, de
         a descuraja dezvoltarea de activități clandestine de colectare și de atribuire de pariuri.

      32      Cu toate acestea, în memoriul său în apărare, guvernul italian nu a explicat pe ce temei ar fi necesară în această privință
         lipsa oricărei proceduri de licitație și nu a prezentat argumente de natură să contrazică neîndeplinirea obligațiilor imputată
         de Comisie. În special, guvernul menționat nu a dovedit cum ar fi împiedicată dezvoltarea de activități clandestine în domeniul
         pariurilor hipice prin reînnoirea concesiunilor existente fără a se recurge la o procedură de licitație și s‑a limitat să
         arate că Legea nr. 200/2003 și Decizia nr. 107/2003 sunt conforme cerințelor dreptului comunitar în materie de concesionare
         de servicii publice.

      33      Or, în această privință trebuie amintit că autoritățile naționale competente sunt cele cărora le revine obligația de a demonstra,
         pe de o parte, că reglementarea lor răspunde unui interes esențial în sensul articolelor 45 CE și 46 CE sau unei cerințe imperative
         de interes general consacrate de jurisprudență și, pe de altă parte, că reglementarea respectivă este conformă principiului
         proporționalității (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 decembrie 2004, Comisia/Țările de Jos, C‑41/02, Rec., p. I‑11375,
         punctul 47, Hotărârea din 13 ianuarie 2005, Comisia/Belgia, C‑38/03, nepublicată în Recueil, punctul 20, și Hotărârea din
         15 iunie 2006, Comisia/Franța, C‑255/04, Rec., p. I‑5251, punctul 29).

      34      În consecință, trebuie să se constate că faptul de a reînnoi vechile concesiuni ale UNIRE fără a recurge la o procedură de
         licitație nu este de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit de Republica Italiană și depășește ceea ce este necesar
         pentru a evita ca operatorii activi în domeniul pariurilor hipice să fie implicați în activități criminale sau frauduloase.

      35      În plus, în ceea ce privește motivele de natură economică prezentate de guvernul italian, precum faptul de a le garanta titularilor
         unei concesiuni continuitatea, stabilitatea financiară și un randament corect al investițiilor realizate în trecut, este suficient
         să se amintească faptul că acestea nu pot fi primite ca motive imperative de interes general de natură a justifica o restricție
         a unei libertăți fundamentale garantate prin tratat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 iunie 2000, Verkooijen, C‑35/98,
         Rec., p. I‑4071, punctul 48, și Hotărârea din 16 ianuarie 2003, Comisia/Italia, C‑388/01, Rec., p. I‑721, punctul 22).

      36      Rezultă că niciunul dintre motivele imperative de interes general invocate de guvernul italian pentru a justifica reînnoirea
         celor 329 de vechi concesiuni fără a se recurge la o procedură de licitație nu poate fi admis.

      37      În consecință, trebuie să se constate că acțiunea Comisiei este fondată.

      38      Rezultă din toate cele de mai sus că, prin reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge
         la o procedură de licitație, Republica Italiană nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE
         și 49 CE și, în special, a încălcat principiul general al transparenței, precum și obligația de a garanta un nivel de publicitate
         suficient.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      39      Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată,
         iar aceasta din urmă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:
      1)      Prin reînnoirea a 329 de concesiuni pentru gestionarea de pariuri hipice fără a recurge la o procedură de licitație, Republica
            Italiană nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE și, în special, a încălcat principiul
            general al transparenței, precum și obligația de a garanta un nivel de publicitate suficient.
      2)      Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.
      Semnături
      * Limba de procedură: italiana.


Hotărârea Curții (marea cameră) din data de 21 iulie 2005.#Consorzio Aziende Metano (Coname) împotriva Comune di Cingia de' Botti.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italia.#Articols 43 CE, 49 CE și 81 CE.#Cauza C-231/03.


Hotărârea Curții (camera a patra) din data de 22 octombrie 1986. # Metro SB-Großmärkte GmbH & Co. KG împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență. # Cauza 75/84.


title: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 noiembrie 2013.#Comune di Ancona împotriva Regione Marche.#Cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale amministrativo regionale per le Marche.#Fonduri structurale – Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) – Participare financiară a unui fond structural – Criterii de eligibilitate a cheltuielilor – Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 – Articolul 30 alineatul (4) – Principiul perenității operațiunii – Noțiunea „modificare importantă” a unei operațiuni – Atribuirea unui contract de concesiune fără publicitate și fără o procedură concurențială prealabile.#Cauza C-388/12.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      14 noiembrie 2013 (
            *1
         )
      „Fonduri structurale — Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) — Participare financiară a unui fond structural — Criterii de eligibilitate a cheltuielilor — Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 — Articolul 30 alineatul (4) — Principiul perenității operațiunii — Noțiunea «modificare importantă» a unei operațiuni — Atribuirea unui contract de concesiune fără publicitate și fără o procedură concurențială prealabile”
      În cauza C‑388/12,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Italia) prin decizia din 21 iunie 2012, primită de Curte la 16 august 2012, în procedura

         Comune di Ancona

      împotriva

         Regione Marche,

      CURTEA (Camera a patra),
      compusă din domnul L. Bay Larsen, președinte de cameră, domnul K. Lenaerts, vicepreședintele Curții, îndeplinind funcția de judecător al Camerei a patra, domnii M. Safjan și J. Malenovský (raportor) și doamna A. Prechal, judecători,
      avocat general: domnul Y. Bot,
      grefier: doamna A. Impellizzeri, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 11 iulie 2013,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru Comune di Ancona, de A. Lucchetti, avvocato;

               —

               pentru guvernul portughez, de L. Inez Fernandes, de S. Rodrigues și de A. Gattini, în calitate de agenți;

               —

               pentru Comisia Europeană, de A. Steiblytė și de D. Recchia, în calitate de agenți,

         după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 5 septembrie 2013,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale (JO L 161, p. 1).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Comune di Ancona, pe de o parte, și Regione Marche, pe de altă parte, în legătură cu decizia acesteia din urmă de a retrage și de a recupera contribuțiile financiare plătite către Comune di Ancona în cadrul unui proiect de realizare a unei cale de halaj.

         Cadrul juridic

               3

               Considerentul (4) al Regulamentului nr. 1260/1999 are următorul cuprins:
               „[...] pentru consolidarea concentrării și simplificarea măsurilor fondurilor structurale, [...] [obiectivele prioritare] trebuie să fie definite astfel încât să urmărească dezvoltarea și ajustarea structurală a regiunilor cu întârzieri de dezvoltare, reconversia economică și socială a zonelor care se confruntă cu dificultăți structurale, precum și adaptarea și modernizarea politicilor și a sistemelor de educație, de formare și de ocupare a forței de muncă”. [traducere neoficială]

               4

               În considerentul (7) al regulamentului menționat se arată:
               „[...] Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) contribuie în principal la realizarea obiectivului de dezvoltare și de ajustare structurală a regiunilor cu întârzieri de dezvoltare și la reconversia economică și socială a regiunilor care se confruntă cu dificultăți structurale”. [traducere neoficială]

               5

               Considerentul (41) al aceluiași regulament este redactat astfel:
               „[...] pentru a asigura eficiența și efectul durabil al măsurilor fondurilor, contribuțiile din fonduri se atribuie definitiv unei operațiuni, în întregime sau în parte, numai în cazul în care nici natura, nici condițiile de punere în aplicare a acesteia nu sunt afectate de o modificare importantă care ar deturna operațiunea pentru care se acordă asistența de la obiectivul său inițial”. [traducere neoficială]

               6

               Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999, intitulat „Eligibilitate”, prevede:
               „Statele membre se asigură că contribuțiile din fonduri se atribuie unei operațiuni numai în cazul în care aceasta nu suferă, în decurs de cinci ani de la data deciziei autorității naționale competente sau a autorității de gestionare a contribuției fondurilor, nicio modificare importantă:

                        (a)

                        care îi afectează natura sau condițiile de punere în aplicare ori oferă unei întreprinderi sau unui organism public un avantaj necuvenit
                        și

                        (b)

                        care rezultă dintr‑o schimbare în natura proprietății unei infrastructuri sau din încetarea ori schimbarea localizării unei activități de producție.

                  Statele membre informează Comisia cu privire la o asemenea modificare. În cazul în care există o astfel de modificare, se aplică articolul 39.” [traducere neoficială]

               7

               Articolul 38 din regulamentul menționat, intitulat „Dispoziții generale”, prevede la alineatul (1):
               „Fără a aduce atingere responsabilității Comisiei privind execuția bugetului general al Uniunii Europene, statele membre își asumă responsabilitatea în primă instanță pentru controlul financiar al intervenției. În acest scop, acestea adoptă în special următoarele măsuri:
               [...]

                        (e)

                        previn, identifică și corectează neregularitățile; în conformitate cu reglementările în vigoare, le comunică Comisiei, pe care o informează cu privire la evoluția procedurilor administrative și judiciare;

                  [...]

                        (h)

                        recuperează sumele pierdute ca urmare a unei neregularități constatate, aplicând, dacă este cazul, dobânzi de întârziere.” [traducere neoficială]

               8

               Articolul 39 din același regulament, intitulat „Corecții financiare”, prevede la alineatul (1):
               „Este în primul rând responsabilitatea statelor membre să investigheze neregulile și să ia măsuri atunci când se constată o modificare importantă care afectează natura sau condițiile de aplicare sau de control al unei intervenții și să efectueze corecțiile financiare necesare.
               Statele membre efectuează corecțiile financiare necesare în legătură cu neregularitățile individuale sau sistemice. Corecțiile pe care le efectuează statul membru constau în anularea totală sau parțială a participării comunitare. Fondurile comunitare astfel eliberate pot fi realocate de statul membru pentru intervenția în cauză, în conformitate cu modalitățile care trebuie stabilite în temeiul articolului 53 alineatul (2).” [traducere neoficială]

         Situația de fapt din litigiul principal și întrebările preliminare

               9

               Regione Marche, autoritatea de gestionare a unui program operațional pentru intervențiile structurale ale Uniunii în regiunea Marche, a publicat, în cadrul FEDR, o cerere de propuneri de diferite proiecte de infrastructură în zonele portuare locale pentru perioada de programare 2002-2006.

               10

               Ca răspuns la această cerere de propuneri, Comune di Ancona a prezentat o cerere pentru finanțarea a trei proiecte privind lucrări de realizare a unei cale de halaj, achiziționarea unei automacarale și, respectiv, efectuarea unor lucrări de amenajare a esplanadei din fața calei menționate. Aceste trei cereri au fost acceptate.

               11

               În urma lucrărilor de realizare a calei de halaj și după instalarea automacaralei, Comune di Ancona, în calitate de autoritate beneficiară a finanțării în discuție, a sesizat, în luna ianuarie 2005, Regione Marche cu privire la posibilitatea de concesionare către un terț a gestionării calei menționate. Regione Marche a apreciat că nu există elemente care să se opună în această privință, amintind totodată necesitatea respectării legislației în vigoare în materia atribuirii de concesiuni de servicii publice.

               12

               Prin decizia Consiliului Comunal din 19 aprilie 2005, Comune di Ancona a încredințat gestionarea calei de halaj către Cooperativa arl Pescatori e Motopescherecci di Ancona (denumită în continuare „Cooperativa Pescatori”), prevăzând o serie de obligații în sarcina acesteia, printre care figurau plata către Comune di Ancona a unei redevențe anuale, calculată astfel încât să nu genereze venituri nete importante nici pentru concedent, nici pentru concesionar, interdicția de a modifica condițiile de punere în aplicare a operațiunii eligibile pentru finanțare, interdicția de a desfășura o activitate lucrativă, respectarea tuturor directivelor și normelor Uniunii aplicabile, precum și menținerea caracterului public și a destinației lucrării în cauză. În plus, s‑a precizat că această lucrare va rămâne, în orice caz, proprietatea Comune di Ancona.

               13

               În luna iunie 2010, Regione Marche a considerat că gestionarea de către Comune di Ancona a calei de halaj era afectată de un anumit număr de neregularități, și anume:

                        —

                        utilizarea calei de halaj și de către ambarcațiuni de agrement într‑o proporție estimată la 18 %,

                        —

                        neutilizarea unei părți a lucrării în cauză și

                        —

                        cu titlu principal în raport cu celelalte două obiecții, concesionarea directă, mai exact fără a recurge la o procedură de cerere de ofertă publică, a gestionării acestei lucrări.

               14

               În temeiul acestor constatări, Regione Marche a adoptat o decizie prin care a dispus retragerea și recuperarea finanțării acordate Comune di Ancona.

               15

               În aceste condiții, Comune di Ancona a introdus la instanța de trimitere o acțiune în anularea deciziei menționate.

               16

               În susținerea acțiunii sale, Comune di Ancona a invocat, printre altele, următoarele motive:

                        —

                        eventuala nerespectare a procedurilor de cerere de ofertă publică în ceea ce privește gestionarea concesionării calei de halaj nu constituie o cauză de decădere din dreptul la contribuția financiară,

                        —

                        nu era necesar ca încredințarea gestionării calei menționate să se efectueze printr‑o cerere de ofertă publică, întrucât nu exista alt operator decât Cooperativa Pescatori care să fie interesat de această concesionare, și

                        —

                        utilizarea calei de halaj de către ambarcațiuni de agrement nu este contrară obiectivelor urmărite de FEDR.

               17

               În aceste condiții, Tribunale amministrativo regionale per le Marche a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        [Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie] interpretat în sensul că evaluarea faptului că din acordarea concesionării nu rezultă venituri importante pentru concedent sau avantaje necuvenite pentru concesionar poate fi efectuată numai după ce s‑a verificat dacă lucrarea a suferit o modificare importantă[?]

                        2)

                        [În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1), ce trebuie să se înțeleagă] prin «modificare importantă», mai exact, [articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999] se referă numai la o modificare fizică – în sensul că lucrarea realizată nu este conformă cu cea indicată în proiectul admis pentru finanțare – sau și la o modificare funcțională, și, în acest caz, există o «modificare importantă» în cazul în care lucrarea este utilizată «și» – dar nu preponderent – pentru activități diferite de cele prevăzute în cererea de propuneri de proiecte și/sau în cererea de participare[?]

                        3)

                        [Invers, în cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1)], în cazurile în care finanțarea publică este utilizată pentru executarea de lucrări care pot face obiectul unei gestionări care prezintă un interes economic, [articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999] se aplică numai fazei realizării lucrării sau [...] obligația de respectare a normelor din materia cererilor de ofertă continuă să existe în privința concesionării gestionării[?]

                        4)

                        [Î]n sfârșit, [...] articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că verificarea faptului că din concesionarea gestionării către terți nu rezultă beneficii nete importante sau avantaje necuvenite pentru o întreprindere sau un organism public [...] se situează din punct de vedere logic și juridic în aval față de întrebarea preliminară (și anume obligația de a respecta procedurile de cerere de ofertă) sau [...] existența obligației de a derula o procedură concurențială trebuie verificată și ținând cont de reglementarea concretă a raportului de concesiune?”

         Cu privire la întrebările preliminare

         Observații introductive

               18

               Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 prevede principiul potrivit căruia contribuțiile din fondurile structurale se atribuie definitiv unei operațiuni numai în cazul în care operațiunea în cauză nu este afectată de nicio „modificare importantă”, în decurs de cinci ani de la data deciziei autorității naționale competente sau a autorității de gestionare a contribuției fondurilor menționate. În cauza principală, părțile au opinii divergente cu privire la problema dacă modificările constatate de Regione Marche intră în sfera acestei dispoziții.

               19

               Trebuie să se amintească de la bun început că nu revine Curții sarcina de a califica în mod concret modificările în discuție în litigiul principal. Astfel, o asemenea apreciere este exclusiv de competența instanței naționale. Rolul Curții se limitează la a furniza acesteia din urmă o interpretare a dreptului Uniunii utilă pentru decizia pe care aceasta va trebui să o pronunțe în litigiul cu care este sesizată. În aceste condiții, Curtea poate determina elementele relevante susceptibile să ghideze instanța de trimitere în aprecierea sa (a se vedea Hotărârea din 10 noiembrie 2011, Norma‑A și Dekom, C-348/10, Rep., p. I-10983, punctele 57 și 58).

               20

               În acest context, trebuie să se sublinieze că, pentru a considera că o modificare intră în domeniul de aplicare al articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999, trebuie să existe mai întâi certitudinea că operațiunea care este afectată de această modificare intră în sfera articolului menționat și, în cazul unui răspuns afirmativ, să se examineze în continuare dacă această modificare îndeplinește condițiile menționate la primul paragraf literele (a) și (b) al dispoziției menționate, știind că rezultă din utilizarea conjuncției coordonatoare „și” între cele două condiții menționate la articolul 30 alineatul (4) primul paragraf literele (a) și (b) că o modificare trebuie să îndeplinească cumulativ aceste două condiții.

               21

               La examinarea condițiilor menționate trebuie să se verifice în primul rând dacă modificarea în litigiu îndeplinește condiția prevăzută la articolul 30 alineatul (4) primul paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 1260/1999, care impune ca aceasta să rezulte dintr‑o schimbare în natura proprietății unei infrastructuri sau din încetarea ori din schimbarea localizării unei activități de producție. Așadar, cînd se verifică îndeplinirea acestei condiții, trebuie să se aprecieze elementele care se află la originea modificării în litigiu și care constituie astfel cauzele acestei modificări.

               22

               În al doilea rând, trebuie analizat dacă modificarea avută în vedere intră în sfera uneia dintre ipotezele menționate la articolul 30 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din regulamentul menționat, și anume afectarea naturii sau a condițiilor de punere în aplicare a operațiunii vizate sau oferirea în beneficiul unei întreprinderi sau al unui organism public a unui avantaj necuvenit, aceste ipoteze privind efectele modificării în discuție.

               23

               În al treilea rând, odată examinate condițiile menționate la articolul 30 alineatul (4) primul paragraf literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 1260/1999, trebuie să se verifice dacă modificările în litigiu sunt importante.

               24

               Curtea va răspunde în această ordine la diferitele întrebări adresate de instanța de trimitere.

         Cu privire la a treia întrebare

               25

               Prin intermediul celei de a treia întrebări, la care trebuie să se răspundă în primul rând, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că modificările menționate la această dispoziție sunt numai cele care survin în timpul realizării unei lucrări sau cuprind și modificările care intervin în aval, în special în timpul gestionării acesteia.

               26

               În această privință, rezultă, pe de o parte, din modul de redactare a articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 că sunt vizate modificările aduse unei operațiuni în decurs de cinci ani de la data deciziei autorității naționale competente sau a autorității de gestionare a participării fondurilor structurale. Admițând că, de exemplu, în cazul realizării unei lucrări nu se poate exclude posibilitatea ca durata de construcție a lucrării respective să fie mai scurtă decît acest termen de cinci ani, se impune să se concluzioneze că modificările vizate nu trebuie să se limiteze la cele survenite numai în timpul realizării unei lucrări, ci să le cuprindă, dacă este cazul și fără a aduce atingere termenului menționat, și pe cele intervenite în aval față de realizarea lucrării, în special în timpul gestionării sale.

               27

               Pe de altă parte, rezultă din considerentul (4) al Regulamentului nr. 1260/1999 că intervenția fondurilor structurale răspunde unor obiective prioritare, și anume „dezvoltarea și ajustarea structurală a regiunilor cu întârzieri de dezvoltare, reconversia economică și socială a zonelor care se confruntă cu dificultăți structurale, precum și adaptarea și modernizarea politicilor și a sistemelor de educație, de formare și de ocupare a forței de muncă”. În cazul FEDR, aceste obiective sunt mai exact, potrivit considerentului (7) al Regulamentului nr. 1260/1999, dezvoltarea și ajustarea structurală a regiunilor cu întârzieri de dezvoltare și reconversia economică și socială a regiunilor care se confruntă cu dificultăți structurale.

               28

               În consecință, fondurile structurale urmăresc obiective care pot fi atinse numai dacă subvențiile acordate de aceste fonduri și controlul aferent acestora privesc actele și cheltuielile legate nu numai de realizarea unei operațiuni, ci și de modalitățile de punere în aplicare și de gestionare a acesteia, în limita termenului de cinci ani prevăzut la articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999. Așadar, numai cu această condiție poate fi garantată eficiența acțiunii fondurilor menționate, evitându‑se finanțarea de către acestea a unor lucrări care, odată realizate, nu se mai încadrează, ca urmare a unei modificări în gestionarea lor, în obiectivele pentru care a fost acordată finanțarea.

               29

               Având în vedere ansamblul acestor considerații, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că modificările menționate la această dispoziție le cuprind atât pe cele care intervin în timpul realizării unei lucrări, cât și pe cele care intervin în aval, în special în timpul gestionării acesteia, în măsura în care astfel de modificări se produc în termenul de cinci ani prevăzut de această dispoziție.

         Cu privire la prima întrebare

               30

               Prin intermediul primei întrebări, la care trebuie să se răspundă în al doilea rând, instanța de trimitere urmărește să afle dacă articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că, pentru a putea evalua dacă din acordarea unei concesionări nu rezultă venituri importante pentru concedent sau avantaje necuvenite pentru concesionar, este necesar să se verifice în prealabil dacă lucrarea concesionată a suferit o modificare importantă.

               31

               În această privință, rezultă din modul de redactare a articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 că existența unui avantaj necuvenit este unul dintre elementele potențial constitutive ale unei modificări importante în sensul acestei dispoziții.

               32

               În consecință, înainte de a concluziona, în speță, în sensul existenței sau al inexistenței unei modificări importante în sensul articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999, instanța de trimitere trebuie să verifice în special dacă modificarea în litigiu a produs un avantaj necuvenit și/sau dacă natura sau condițiile de punere în aplicare sunt afectate de aceasta.

               33

               Prin urmare, având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că, pentru a putea evalua dacă din acordarea unei concesionări nu rezultă venituri importante pentru concedent sau avantaje necuvenite pentru concesionar, nu este necesar să se verifice în prealabil dacă lucrarea concesionată a suferit o modificare importantă.

         Cu privire la a doua întrebare

               34

               Prin intermediul celei de a doua întrebări, la care trebuie să se răspundă în al treilea rând, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se referă doar la ipoteza unei modificări fizice, atunci când lucrarea realizată nu este conformă cu cea indicată în proiectul admis pentru finanțare, sau se referă și la ipoteza unei modificări funcționale. În această ultimă ipoteză, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă există o „modificare importantă” atunci când lucrarea vizată este utilizată în parte, dar nu în principal, pentru activități diferite de cele prevăzute în cererea de propuneri de proiecte sau în cererea de finanțare depusă ca răspuns la aceasta.

               35

               Cu titlu introductiv, se impune să se arate că, dat fiind că legiuitorul Uniunii s‑a preocupat să adauge calificativul „importantă” pentru a desemna modificarea vizată, respectiva modificare trebuie nu numai să îndeplinească pur și simplu cele două condiții care figurează în această dispoziție, ci să aibă, în plus, o anumită amploare pentru a intra în domeniul de aplicare al articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999.

               36

               În această privință, rezultă din considerentul (41) al Regulamentului nr. 1260/1999 că ajutorul furnizat prin unul dintre fondurile structurale se atribuie definitiv unei operațiuni, în întregime sau în parte, numai în cazul în care nici natura, nici condițiile de punere în aplicare a acesteia nu sunt afectate de o modificare importantă care ar deturna operațiunea pentru care se acordă asistența de la obiectivul său inițial.

               37

               În consecință, atunci când o modificare îndeplinește condiția care figurează la articolul 30 alineatul (4) primul paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 1260/1999, în măsura în care afectează natura sau condițiile de punere în aplicare a unei operațiuni, o astfel de modificare poate fi calificată drept „modificare importantă” în sensul articolului 30 alineatul (4) din regulamentul menționat numai în cazul în care reduce în mod semnificativ capacitatea operațiunii vizate de a atinge obiectivul care i‑a fost stabilit.

               38

               Admițând că o modificare atât materială, cât și funcțională poate reduce în mod semnificativ capacitatea unei operațiuni de a atinge obiectivul care i‑a fost stabilit, trebuie să se concluzioneze că controlul modificărilor aduse unei lucrări care intră în sfera articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 are ca obiect nu numai disparitățile dintre un proiect de lucrare și lucrarea realizată, ci și modificările aduse funcționării lucrării respective.

               39

               Rezultă din cele ce precedă că împrejurarea că diferitele elemente care participă la o operațiune au fost modificate într‑o anumită proporție cantitativă nu poate fi considerată în sine determinantă.

               40

               În circumstanțele din cauza principală, revine, așadar, instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă modificările intervenite, în special împrejurarea că respectiva cală de halaj realizată de Comune di Ancona este utilizată de către ambarcațiuni de agrement într‑o proporție estimată la 18 %, în condițiile în care această utilizare nu a fost prevăzută în proiectul admis pentru finanțare, erau de natură să transforme în mod semnificativ utilizarea lucrării vizate prin recurgerea la activități diferite de cele care erau prevăzute și, prin urmare, să reducă în mod semnificativ capacitatea operațiunii în cauză de a atinge obiectivul care i‑a fost stabilit.

               41

               Având în vedere a doua condiție enunțată la articolul 30 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul nr. 1260/1999, pentru ca o modificare constând în utilizarea unei lucrări pentru activități diferite de cele prevăzute în proiectul admis pentru finanțare să poată fi calificată drept „modificare importantă” în sensul articolului 30 alineatul (4) menționat, trebuie să se precizeze și că aceasta trebuie să fi avut drept cauză încetarea, cel puțin parțială, a anumitor activități prevăzute în proiectul admis pentru finanțare.

               42

               În consecință, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se referă atât la ipoteza unei modificări fizice, atunci când lucrarea realizată nu este conformă cu ceea ce era prevăzut în proiectul admis pentru finanțare, cât și la ipoteza unei modificări funcționale, ținând cont de faptul că, în cazul unei modificări constând în utilizarea unei lucrări pentru activități diferite de cele prevăzute inițial în proiectul admis pentru finanțare, o astfel de modificare trebuie să fie susceptibilă să reducă în mod semnificativ capacitatea operațiunii în cauză de a atinge obiectivul care i‑a fost stabilit.

         Cu privire la a patra întrebare

               43

               Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă dreptul Uniunii se opune atribuirii directe, mai exact în lipsa unei proceduri de cerere de ofertă, de către o comună unui terț a concesiunii unui serviciu public referitoare la o lucrare, atunci când din concesionarea menționată nu rezultă beneficii nete importante sau avantaje necuvenite pentru acest terț sau pentru autoritatea publică concedentă.

               44

               În această privință, trebuie arătat mai întâi că, dacă se dovedește că modificările în cauză nu pot fi calificate drept „modificări” în sensul articolului 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999, nu este mai puțin adevărat că, în conformitate cu obligațiile prevăzute la articolul 38 alineatul (1) literele (e) și (h) din acest regulament, statul membru vizat trebuie să examineze dacă această modificare nu reprezintă o neregularitate în sensul articolelor 38 și 39 din regulamentul menționat, pentru care va trebui, prin urmare, să efectueze corecțiile financiare necesare și să recupereze sumele corespunzătoare pierdute, aplicând, dacă este cazul, dobânzi de întârziere.

               45

               În continuare, trebuie amintit că concesionările de servicii publice nu sunt reglementate, la nivelul Uniunii, de niciun act normativ. În absența unei reglementări, dreptul aplicabil concesionărilor de servicii trebuie examinat în lumina dreptului primar și în special a libertăților fundamentale prevăzute de Tratatul FUE (a se vedea Hotărârea din 7 decembrie 2000, Telaustria și Telefonadress, C-324/98, Rec., p. I-10745, punctul 60).

               46

               În acest context, Curtea a statuat deja că principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate impun în special autorității concedente o obligație de transparență care constă în garantarea, în favoarea oricărui potențial ofertant, a unui nivel de publicitate adecvat, care să permită deschiderea procedurii de atribuire spre concurență, precum și controlul imparțialității acestei proceduri, fără a implica în mod necesar o obligație de a organiza o procedură de cerere de ofertă (Hotărârea din 13 septembrie 2007, Comisia/Italia, C-260/04, Rep., p. I-7083, punctul 24, și Hotărârea din 13 noiembrie 2008, Coditel Brabant, C-324/07, Rep., p. I-8457, punctul 25).

               47

               În special, s‑a statuat că, în măsura în care o concesiune este susceptibilă să intereseze și o întreprindere situată în alt stat membru decât cel al autorității concedente, atribuirea, în lipsa oricărei transparențe, a acestei concesiuni în favoarea unei întreprinderi situate în acest ultim stat membru constituie o diferență de tratament în detrimentul întreprinderilor situate în alte state membre. Astfel, în lipsa oricărei transparențe, întreprinderile situate în aceste alte state membre nu au nicio posibilitate reală de a‑și manifesta interesul pentru obținerea concesiunii în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 iulie 2005, Coname, C-231/03, Rec., p. I-7287, punctele 17 și 18).

               48

               Cu excepția cazului în care este justificată de împrejurări obiective, o astfel de diferență de tratament, care acționează în principal în detrimentul întreprinderilor situate într‑un alt stat membru, constituie o discriminare indirectă pe motiv de naționalitate, interzisă în temeiul articolelor 49 TFUE și 56 TFUE (Hotărârea din 17 iulie 2008, ASM Brescia, C-347/06, Rec., p. I-5641, punctul 60).

               49

               În aceste condiții, pentru a aprecia dacă atribuirea unei concesiuni în privința calei de halaj respectă dreptul Uniunii, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă atribuirea concesiunii unui serviciu public de către Comune di Ancona răspunde cerințelor de transparență care sunt, printre altele, de natură să permită ca o întreprindere situată pe teritoriul unui alt stat membru decât Republica Italiană să poată avea acces la informațiile adecvate referitoare la această concesiune, înainte ca aceasta să fie atribuită, astfel încât, dacă această întreprindere ar fi dorit, ar fi fost în măsură să își manifeste interesul de a obține concesiunea menționată (a se vedea Hotărârea Coname, citată anterior, punctul 21).

               50

               În cauza principală, Comune di Ancona nu a invocat nicio împrejurare obiectivă susceptibilă să justifice lipsa oricărei transparențe în atribuirea concesiunii. În schimb, a susținut că respectiva concesiune nu era susceptibilă să intereseze întreprinderi situate în alte state membre, întrucât concesiunea acordată Cooperativei Pescatori era astfel concepută încât să nu poată rezulta beneficii nete importante pentru beneficiarul său, nici avantaje necuvenite pentru acesta sau pentru comună.

               51

               Cu toate acestea, simpla împrejurare că dintr‑o concesiune nu pot rezulta nici beneficii nete importante, nici avantaje necuvenite pentru o întreprindere sau pentru un organism public nu permite să se concluzioneze că această concesiune nu prezintă un interes economic pentru întreprinderi situate în alte state membre decât cel al autorității concedente. Astfel, în cadrul unei strategii economice care urmărește extinderea unei părți din activități într‑un alt stat membru, o întreprindere poate lua decizia tactică de a solicita atribuirea în acest stat a unei concesiuni, în pofida faptului că din aceasta, ca atare, nu poate rezulta un profit adecvat, deoarece această ocazie îi poate permite totuși să se instaleze pe piața statului menționat și să se facă cunoscută în acest loc, în scopul de a‑și pregăti viitoarea expansiune.

               52

               Având în vedere ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la a patra întrebare că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, dreptul Uniunii nu se opune atribuirii în lipsa unei proceduri de cerere de ofertă a concesiunii unui serviciu public referitoare la o lucrare, în măsura în care această atribuire răspunde principiului transparenței, a cărui respectare, fără a implica în mod necesar o obligație de a organiza o procedură de cerere de ofertă, trebuie să permită ca o întreprindere situată pe teritoriul unui alt stat membru decât cel al autorității concedente să aibă acces la informațiile adecvate referitoare la această concesiune, înainte ca aceasta să fie atribuită, astfel încât, dacă această întreprindere ar fi dorit, ar fi fost în măsură să își manifeste interesul de a obține concesiunea menționată, aspect pe care trebuie să îl verifice instanța de trimitere.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               53

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

                           1)

                           Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale trebuie interpretat în sensul că modificările menționate la această dispoziție le cuprind atât pe cele care intervin în timpul realizării unei lucrări, cât și pe cele care intervin în aval, în special în timpul gestionării acesteia, în măsura în care astfel de modificări se produc în termenul de cinci ani prevăzut de această dispoziție.

                           2)

                           Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că, pentru a putea evalua dacă din acordarea unei concesionări nu rezultă venituri importante pentru concedent sau avantaje necuvenite pentru concesionar, nu este necesar să se verifice în prealabil dacă lucrarea concesionată a suferit o modificare importantă.

                           3)

                           Articolul 30 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1260/1999 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se referă atât la ipoteza unei modificări fizice, atunci când lucrarea realizată nu este conformă cu ceea ce era prevăzut în proiectul admis pentru finanțare, cât și la ipoteza unei modificări funcționale, ținând cont de faptul că, în cazul unei modificări constând în utilizarea unei lucrări pentru activități diferite de cele prevăzute inițial în proiectul admis pentru finanțare, o astfel de modificare trebuie să fie susceptibilă să reducă în mod semnificativ capacitatea operațiunii în cauză de a atinge obiectivul care i‑a fost stabilit.

                           4)

                           În împrejurări precum cele din litigiul principal, dreptul Uniunii nu se opune atribuirii în lipsa unei proceduri de cerere de ofertă a concesiunii unui serviciu public referitoare la o lucrare, în măsura în care această atribuire răspunde principiului transparenței, a cărui respectare, fără a implica în mod necesar o obligație de a organiza o procedură de cerere de ofertă, trebuie să permită ca o întreprindere situată pe teritoriul unui alt stat membru decât cel al autorității concedente să aibă acces la informațiile adecvate referitoare la această concesiune, înainte ca aceasta să fie atribuită, astfel încât, dacă această întreprindere ar fi dorit, ar fi fost în măsură să își manifeste interesul de a obține concesiunea respectivă, aspect pe care trebuie să îl verifice instanța de trimitere.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: italiana.