title: Cauza T-718/14: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2015 – Hong Kong Group/OAPI – WE Brand (W E) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative W E — Marca comunitară verbală anterioară WE — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/53

         Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2015 – Hong Kong Group/OAPI – WE Brand (W E)
   (Cauza T-718/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative W E - Marca comunitară verbală anterioară WE - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 027/68)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Hong Kong Group Oy (Vantaa, Finlanda) (reprezentant: J. H. Spåre, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: WE Brand Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanţi: R. van Oerle şi E. de Groot, avocaţi)

      Obiectul

   Acțiune împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 4 august 2014 (cauza R 2305/2013-2) privind o procedură de opoziție între WE Brand Sàrl și Hong Kong Group Oy

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (OAPI) din 4 august 2014 (cauza R 2305/2013-2) privind o procedură de opoziție între WE Brand Sàrl și Hong Kong Group Oy și decizia diviziei de opoziție a OAPI din 30 septembrie 2013.

               2)

               Respinge opoziția.

               3)

               OAPI și WE Brand suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Hong Kong Group, inclusiv cheltuielile necesare efectuate de Hong Kong Group în vederea procedurii în fața camerei de recurs a OAPI.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014


title: Cauza T-661/11: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2011 — Italia/Comisia

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/32

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2011 — Italia/Comisia
   (Cauza T-661/11)
   2012/C 49/57
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei C(2011) 7105 din 14 octombrie 2011, în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară și pune în sarcina bugetului Republicii Italiene anumite cheltuieli efectuate în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este rezultatul a două anchete desfășurate de Comisie pentru anii de cotă 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 și 2006/2007, și propune, în această privință, o corecție financiară împotriva Italiei, în valoare totală de 85 625 455 de euro.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               (a)

               Încălcarea și/sau aplicarea eronată a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 din 21 iunie 2006 (1) și a Orientărilor privind calcularea consecințelor financiare în cadrul pregătirii deciziei de închidere a conturilor FEOGA-Garantare, Documentul VI/5330/97 adoptat la 23 decembrie 1997, precum și încălcarea articolului 230 CE, din cauza unui abuz de putere.
               Reclamantele susțin, în această privință, că aplicarea în speță a corecției forfetare este contestabilă, întrucât era posibil, în urma controalelor efectuate, chiar dacă în unele cazuri cu întârziere, să se verifice eventualele „subdeclarații”, aplicând sancțiuni autorilor declarațiilor false, recuperând astfel prelevarea suplimentară eventual datorată și împiedicând în acest mod producerea unor prejudicii economice în sarcina fondurilor comunitare din cauza caracterului insuficient al încasărilor.

               (b)

               Încălcarea și/sau aplicarea eronată a articolului 21 și a articolului 22 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 595/2004 din 30 martie 2004 (2).
               În această privință, se consideră că reglementarea aplicabilă, în ceea ce privește controalele privind cumpărătorii, nu stabilește o corelație cu numărul controalelor, ci cu procentul de lapte care trebuie să fie supus controlului și care trebuie să reprezinte cel puțin 40 % din laptele declarat anterior corecției pentru perioada în cauză. Astfel, este evident că riscul pentru sistemul de finanțare a FEOGA este strâns legat de cantitatea de lapte totală produsă de fiecare stat membru. Riscul de prejudiciu care poate rezulta pentru fondurile comunitare din neplata prelevării suplimentare trebuie evaluat chiar pornind de la acest volum.

               (c)

               Încălcarea și/sau aplicarea eronată a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 din 21 iunie 2006, citat anterior, și a Orientărilor privind calcularea consecințelor financiare în cadrul pregătirii deciziei de închidere a conturilor FEOGA-Garantare, Documentul VI/5330/97 adoptat la 23 decembrie 1997, precum și încălcarea principiului proporționalității și a articolului 230 CE din cauza unui abuz de putere.
               Pentru statul reclamant, Comisia a utilizat un procent de corecție financiară pentru a evalua posibila depășire a cotei și prelevarea aferentă, cumulându-l cu depășirea cotei naționale de producție și separându-l pentru a-l reatribui în mod individual regiunilor supuse controalelor pentru închiderea conturilor. Or, cu o astfel de abordare, noțiunea de corecție financiară dobândește un caracter arbitrar, rezultând astfel o încălcare a principiului proporționalității.

               (d)

               În ultimul rând, se invocă încălcarea și/sau aplicarea eronată a articolului 253 CE din cauza lipsei sau a caracterului insuficient al motivării.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 885/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO L 171, p. 90, Ediție specială, 14/vol. 02, p. 37).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 595/2004 al Comisiei din 30 martie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului de stabilire a unei prelevări în sectorul laptelui și al produselor lactate (JO L 94, p. 22, Ediție specială, 03/vol. 55, p. 17).


title: Cauza T-656/14: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2016 – Peri/EUIPO (Forma unei încuietori pentru cofraje) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale a Uniunii Europene — Forma unei încuietori pentru cofraje — Motiv absolut de refuz — Semn constituit exclusiv din forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic — Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/20

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2016 – Peri/EUIPO (Forma unei încuietori pentru cofraje)
   (Cauza T-656/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a unei mărci tridimensionale a Uniunii Europene - Forma unei încuietori pentru cofraje - Motiv absolut de refuz - Semn constituit exclusiv din forma produsului necesară pentru obținerea unui rezultat tehnic - Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 287/24)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Peri GmbH (Weißenhorn, Germania) (reprezentanți: A. Bognár și M. Eck, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 26 iunie 2014 (cauza R 1178/2013-1) privind o cerere de înregistrare a unui semn tridimensional constituit din forma unei încuietori pentru cofraje ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Peri GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza T-587/10: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2010 — Interspeed/Comisia

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/17

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2010 — Interspeed/Comisia
   (Cauza T-587/10)
   2011/C 89/40
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Interspeed Holding Kompanija, A.D. (Belgrad, Republica Serbia) (reprezentant: Marko Bošnjak, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Obligarea pârâtei la repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a încetării activității, a profitului nerealizat și a diminuării valorii activelor patrimoniale ale acesteia în valoare totală de 131 879 601 de euro, împreună cu sumele accesorii reprezentate de dobânzile moratorii calculate de la data introducerii prezentei acțiuni și până la data plății efective;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, formulată în temeiul articolelor 256 TFUE și 268 TFUE, reclamanta solicită Tribunalului obligarea pârâtei la repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a încetării activității, a profitului nerealizat și a diminuării valorii activelor patrimoniale ale acesteia în valoare totală de 131 879 601 euro, împreună cu sumele accesorii reprezentate de dobânzile de întârziere calculate de la data introducerii prezentei acțiuni și până la data plății efective, la nivelul dobânzii aplicate în perioada relevantă de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de finanțare, majorat cu două puncte procentuale, precum și la suportarea cheltuielilor de reprezentare și a celorlalte cheltuieli judecătorești suportate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.
   În cazul în care Tribunalul nu va admite cererea reclamantei, aceasta solicită ca, în ceea ce privește cheltuielile de judecată, în temeiul articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, Tribunalul să dispună ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamanta susține că Agenția Europeană pentru Reconstrucție (denumită în continuare „AER”) a avut un comportament nelegal, întrucât:

                           —

                           la 19 decembrie 2006 a publicat un anunț de participare;

                           —

                           la 22 decembrie a publicat un anunț pentru selectarea executantului lucrărilor de la punctul de trecere a frontierei Preševo;

                           —

                           la 10 mai 2007 a încheiat contractul nr. 04SERO 1105004 pentru executarea lucrărilor la punctul de trecere a frontierei Preševo;

                           —

                           a plătit proiectarea reconstrucției punctului de trecere a frontierei Preševo;

                           —

                           a selectat și a plătit executantul lucrărilor Putevi Užice A.D.;

                           —

                           a selectat și a numit organul de control E GIS BCEOM International s.a. în vederea executării lucrărilor de reconstrucție și a plătit suma de 180 850 de euro pentru serviciul de control, în temeiul contractului de reconstrucție și control nr. 06SERO 1102/008-1713 81 încheiat la 16 decembrie 2008 și al contractului 04SERO 1150/00 1-162954 încheiat la 24 septembrie 2004, pentru o valoare contractuală totală de 606 276,39 euro;

                           —

                           a achiziționat echipamentul necesar pentru punctul de trecere a frontierei (container, bariere și altele);

                           —

                           a participat în calitate de investitor la reconstrucție, a coordonat direct și a urmărit propria investiție prin intermediul biroului propriu de la Belgrad.

               Reclamanta susține în plus că, prin comportamentul menționat mai sus, AER a adus atingere în mod nelegal încrederii legitime și drepturilor legale ocrotite din punct de vedere juridic pe care reclamanta le putea exercita pană în decembrie 2007 (în ceea ce privește punctul de desfacere) sau până în mai 2009 (în ceea ce privește drepturile aferente terminalului vamal pentru mărfuri). Această încredere și aceste drepturi sunt expresia dreptului la protecția proprietății, care reprezintă unul dintre drepturile protejate, printre altele, de Protocolul nr. 1 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

               În plus, reclamanta susține că sus-menționatul comportament al AER constituie o încălcare vădită și gravă a principiilor generale de drept care, în speță, sunt îndeosebi principiul protecției încrederii legitime, dreptul la protecția proprietății, principiul proporționalității și principiul transparenței. Caracterul vădit grav al încălcării este evidențiat, printre altele, de dimensiunea prejudiciului suferit de reclamantă.

               În al doilea rând, reclamanta susține că comportamentul AER a determinat crearea unui prejudiciu patrimonial ca urmare a:

                           —

                           încetării activității din cauza imposibilității de a percepe veniturile derivate din activitatea terminalului vamal de mărfuri, prejudiciu care se ridică la 56 838 141 de euro;

                           —

                           încetării activității din cauza imposibilității de a percepe veniturile rezultate din activitatea punctului de desfacere din zona punctului de trecere a frontierei Preševo, care se ridică la 46 800 000 de euro;

                           —

                           câștigul nerealizat din cauza imposibilității de a încasa chiria și celelalte sume provenite din centrul comercial situat în imediata vecinătate a punctului de trecere a frontierei Preševo, prejudiciu care se ridică la 42 681 600 de euro;

               În al treilea rând, reclamanta susține că prejudiciul suferit este fără îndoială cauzat de activitățile de „reconstrucție” în zona punctului de trecere a frontierei Preševo, care au fost proiectate și întreprinse de AER.

               Reclamanta susține de asemenea că AER cunoștea pe deplin faptul că reclamanta era titulara drepturilor menționate mai sus în zona punctului de trecere a frontierei Preševo și că, cu toate acestea, a încălcat în mod deliberat drepturile reclamantei.


title: Cauza C-516/15 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2015 de Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 15 iulie 2015 în cauza T-47/10: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akcros Chemicals Ltd/Comisia Europeană

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/22

         Recurs introdus la 24 septembrie 2015 de Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 15 iulie 2015 în cauza T-47/10: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akcros Chemicals Ltd/Comisia Europeană
   (Cauza C-516/15 P)
   (2015/C 406/23)
   Limba de procedură: egleza

      Părțile

      Recurente: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (reprezentanți: C. Swaak, R, Wesseling, advocaten)

      Celelalte părți în procedură fiind: Comisia Europeană, Akcros Chemicals Ltd

      Concluzii

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 15 iulie 2015 în cauza T-47/10 în măsura în care prin aceasta se consideră că amenzile aplicate inițial Akzo Nobel Chemicals GmbH și Akzo Nobel Chemicals B.V. pentru participarea lor la încălcări pot fi atribuite în continuare Akzo Nobel N.V. după anularea acestor amenzi de către Tribunal;

               —

               anularea deciziei din 2009 în măsura în care prin aceasta se stabilește participarea Akzo Nobel Chemicals GmbH și a Akzo Nobel Chemicals B.V. la încălcări, în special a articolului 1 alineatul (1) litera (b) și a articolului 1 alineatul (2) litera (b) din aceasta;

               —

               anularea deciziei din 2009 în măsura în care prin aceasta se atribuie răspunderea și/sau se aplică o amendă Akzo Nobel N.V. ca urmare a comportamentului ilicit al Akzo Nobel Chemicals GmbH și al Akzo Nobel Chemicals B.V., în special a articolului 1 alineatul (1) litera (b) pentru perioada cuprinsă între 24 februarie 1987 și 28 iunie 1993, a articolului 1 alineatul (2) litera (a) pentru perioada cuprinsă între 11 septembrie 1991 și 28 iunie 1993, și/sau a articolului 2 alineatele (6) și (23); sau, cu titlu subsidiar,

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 15 iulie 2015 în cauza T-47/10, și trimiterea cauzei Tribunalului pentru a adopta orice decizie necesară cu privire la fond, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurentele consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la momentul aplicării normelor în materia răspunderii societăților-mamă concluzionând că amenzile impuse inițial filialelor însă anulate de Tribunal puteau fi atribuite în continuare Akzo Nobel N.V.
   Într-o situație cum este cea din speță, în care răspunderea unei societăți-mamă este pur derivată din cea a filialelor sale, responsabilitatea societății-mamă nu o poate depăși pe cea a filialelor sale. În consecință, anularea amenzilor aplicate Akzo Nobel Chemicals GmbH și Akzo Nobel Chemicals B.V. ar fi trebuit să antreneze anularea amenzii aplicate Akzo Nobel N.V.
   Această concluzie este cu atât mai relevantă în prezenta cauză, în care anularea amenzilor aplicate Akzo Nobel Chemicals GmbH și Akzo Nobel Chemicals B.V. ar fi trebuit să antreneze deopotrivă anularea în totalitate a deciziei cu privire la aceste două entități juridice.
   În anul 2011, ca urmare a Hotărârii pronunțate de Curte în cauza Arcelor Mittal, Comisia a fost confruntată cu faptul că nu mai putea aplica amenzi Elementis și Ciba/BASF ca urmare a prescripției. Aceasta a decis atunci să revoce în totalitate decizia sa din 2009, în măsura în care viza orice entitate juridică din aceste două grupuri de societăți.
   Dacă ar fi adoptat aceeași abordare cu privire la Akzo Nobel Chemicals GmbH și la Akzo Nobel Chemicals B.V. care se aflau în aceeași situație, Comisia ar fi revocat decizia sa prin care constatase, în primul rând, că aceste entități au participat la încălcare. Dacă aceste situații identice ar fi fost tratate în același mod, nu ar mai fi existat în niciun moment problema atribuirii răspunderii, întrucât, de la început, nu ar fi existat o necesitate sau un temei legal pentru a atribui Akzo Nobel N.V. orice fel de răspundere pentru plata unei amenzi.


title: Cauza C-349/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 25 iunie 2013 — Minister Finansów/Oil Trading Poland Sp. z o.o. din Szczecin

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 25 iunie 2013 — Minister Finansów/Oil Trading Poland Sp. z o.o. din Szczecin
   (Cauza C-349/13)
   2013/C 274/07
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister Finansów

      Intimată: Oil Trading Poland sp. z o.o. din Szczecin

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (1) (cu modificările ulterioare), precum și articolul 1 alineatul (3) [primul paragraf] litera (a) și [al doilea] paragraf din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12 CEE (2) (cu modificările ulterioare), aplicabil în prezent, trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să aplice accize la uleiurile lubrifiante care se încadrează la codurile NC 2710 19 71-2710 19 99, destinate altei utilizări decât drept combustibil pentru încălzire sau carburant, conform regulilor privind accizele armonizate aplicate consumului de produse energetice?

      (1)  JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129.

      (2)  JO 2009, L 9, p. 12.


title: Cauza C-487/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iunie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub denumirea comercială Honey pot cosmetic & Perfumery Sales ), Starion International Ltd [Directiva 89/104/CEE — Mărci — Articolul 5 alineatele (1) și (2) — Utilizare într-o publicitate comparativă — Dreptul de a obține interzicerea acestei utilizări — Profit obținut în mod neloial din renume — Atingere adusă funcțiilor mărcii — Directiva 84/450/CEE — Publicitate comparativă — Articolul 3a alineatul (1) literele (g) și (h) — Condițiile în care publicitatea comparativă este permisă — Profit obținut în mod neloial din reputația unei mărci — Prezentarea unui bun drept o imitație sau o reproducere]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iunie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub denumirea comercială „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”), Starion International Ltd
   (Cauza C-487/07) (1)

   (Directiva 89/104/CEE - Mărci - Articolul 5 alineatele (1) și (2) - Utilizare într-o publicitate comparativă - Dreptul de a obține interzicerea acestei utilizări - Profit obținut în mod neloial din renume - Atingere adusă funcțiilor mărcii - Directiva 84/450/CEE - Publicitate comparativă - Articolul 3a alineatul (1) literele (g) și (h) - Condițiile în care publicitatea comparativă este permisă - Profit obținut în mod neloial din reputația unei mărci - Prezentarea unui bun drept o imitație sau o reproducere)
   2009/C 180/09
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie

      Pârâte: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, care își desfășoară activitatea sub denumirea comercială „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales”), Starion International Ltd

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Appeal (Civil Division) — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 89/104/CEE: Prima Directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) și a articolului 3a alineatul (1) literele (g) și (h) din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative din statele membre cu privire la publicitatea înșelătoare (JO L 250, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 153), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997 (JO L 290, p. 18, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 196) — Utilizarea de către un comerciant în cadrul unui anunț publicitar pentru propriile produse sau servicii a unei mărci deținute de un concurent, în vederea comparării caracteristicilor, și în special a mirosului produselor comercializate de concurent

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că existența unui profit obținut în mod neloial din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii, potrivit acestei dispoziții, nu presupune nici existența unui risc de confuzie, nici existența riscului unei atingeri aduse caracterului distinctiv sau renumelui mărcii sau în general titularului acesteia. Profitul care rezultă din utilizarea de către un terț a unui semn similar unei mărci de renume este obținut de terț în mod neloial din respectivul caracter distinctiv sau din respectivul renume al mărcii atunci când acesta încearcă prin utilizarea menționată să se situeze în contextul imaginii mărcii de renume pentru a beneficia de puterea sa de atracție, de reputația și de prestigiul acesteia din urmă și să exploateze, fără o compensație financiară, efortul comercial al titularului mărcii pentru a crea și pentru a menține imaginea acesteia.

               2)

               Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/104 trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci înregistrate are dreptul să obțină interzicerea utilizării de către un terț într-o publicitate comparativă care nu îndeplinește toate condițiile pentru a fi permisă, prevăzute la articolul 3a alineatul (1) din Directiva 84/450/CEE a Consiliului din 10 septembrie 1984 privind publicitatea înșelătoare și comparativă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997, a unui semn identic cu această marcă pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care a fost înregistrată marca menționată, chiar și atunci când această utilizare nu poate aduce atingere funcției esențiale a mărcii, care constă în a indica proveniența produselor sau a serviciilor, cu condiția ca această utilizare să aducă atingere sau să fie susceptibilă să aducă atingere uneia dintre celelalte funcții ale mărcii.

               3)

               Articolul 3a alineatul (1) din Directiva 84/450, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/55, trebuie interpretat în sensul că persoana care publică reclama ce menționează în mod expres sau implicit în cadrul unei publicități comparative că produsul pe care îl comercializează constituie o imitație a unui produs care poartă o marcă de notorietate prezintă „bunuri sau servicii ca imitații sau reproduceri” în sensul articolului 3a alineatul (1) litera (h). Profitul realizat de persoana care publică reclama datorită unei astfel de publicități comparative nepermise trebuie considerat ca fiind obținut „în mod neloial” din reputația acestei mărci în sensul articolului 3a alineatul (1) litera (g).

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza T-46/17: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2017 – TDH Group/EUIPO – Comercial de Servicios Agrigan (Pet Cuisine)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/39

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2017 – TDH Group/EUIPO – Comercial de Servicios Agrigan (Pet Cuisine)
   (Cauza T-46/17)
   (2017/C 078/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: TDH Group (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: D. Chen, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Comercial de Servicios Agrigan, SA (Huesca, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamantul

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 203 373 a mărcii figurative care cuprinde elementele verbale „Pet Cuisine”

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 noiembrie 2016 în cauza R 685/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-213/13: Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2013 — Elitaliana/Eulex Kosovo ( „Acțiune în anulare — Contract de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Susținerea prin elicopter a misiunii Eulex Kosovo — Respingerea ofertei unui ofertant — Lipsa calității de pârât — Inadmisibilitate” )

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/80

         Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2013 — Elitaliana/Eulex Kosovo
   (Cauza T-213/13) (1)

   (Acțiune în anulare - Contract de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Susținerea prin elicopter a misiunii Eulex Kosovo - Respingerea ofertei unui ofertant - Lipsa calității de pârât - Inadmisibilitate)
   2013/C 225/178
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Elitaliana SpA (Roma, Italia) (reprezentant: R. Colagrande, avocat)

      Pârâtă: Eulex Kosovo (Pristina, Kosovo) (reprezentant: G. Brosadola Pontotti, solicitor)

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită, pe de o parte, anularea măsurilor luate de Eulex Kosovo în cadrul atribuirii unui alt ofertant a contractului de achiziții publice denumit „EuropeAid/131516/D/SER/XK — Susținerea prin elicopter a misiunii Eulex în Kosovo (PROC/272/11)” și, pe de altă parte, obligarea Eulex Kosovo la repararea prejudiciului suferit ca urmare a neatribuirii contractului menționat reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Elitaliana SpA la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 200, 7.7.2012.


title: Cauza T-434/11: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Europäisch-Iranische Handelsbank/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Eroare vădită de apreciere — Drept de proprietate — Proporționalitate” )

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/16

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Europäisch-Iranische Handelsbank/Consiliul
   (Cauza T-434/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Proporționalitate)
   2013/C 304/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Europäisch Iranische Handelsbank AG (Hamburg, Germania), (reprezentanți: inițial S. Ashley și S. Gadhia, solicitors, H. Hohmann, avocat, D. Wyatt, QC, și R. Blakeley, barrister, și ulterior S. Ashley, H. Hohmann, D. Wyatt, de R. Blakeley, precum și S. Jeffrey și A. Irvine, solicitors)

      Pârât: Consiliului Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și R. Liudvinaviciute Cordeiro, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial E. Paasivirta și S. Boelaert și ulterior E. Paasivirta și M. Konstantinidis, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Behzadi Spencer, A. Robinson și C. Murrell, în calitate de agenți, asistați de J. Swift, QC, și de R. Palmer, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare, în primul rând, a Deciziei 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 65), în al doilea rând, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 26), în al treilea rând, a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71), în al patrulea rând, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 11) și, în al cincilea rând, a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și Decizia 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului în măsura în care aceste acte privesc Europäisch Iranische Handelsbank AG.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Europäisch Iranische Handelsbank suportă, în afară de trei cincimi din propriile cheltuieli de judecată, trei cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               4.

               Consiliul suportă, în afară de două cincimi din propriile cheltuieli de judecată, două cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Europäisch Iranische Handelsbank.

               5.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-32/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — Ungaria) — Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Paragon-Alkusz Zrt., succesoarea în drept a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft./Gazdasági Versenyhivatal [Concurență — Articolul 101 alineatul (1) TFUE — Aplicarea unei reglementări naționale similare — Competența Curții — Acorduri bilaterale între o societate de asigurări și service-uri privind tarifele orare de reparație — Tarife majorate în funcție de numărul de contracte de asigurare încheiate prin intermediul acestor service-uri care acționează în calitate de intermediari pentru societatea de asigurări — Noțiunea „acord având ca obiect restrângerea concurenței” ]

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 14 martie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — Ungaria) — Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Paragon-Alkusz Zrt., succesoarea în drept a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft./Gazdasági Versenyhivatal
   (Cauza C-32/11) (1)

   (Concurență - Articolul 101 alineatul (1) TFUE - Aplicarea unei reglementări naționale similare - Competența Curții - Acorduri bilaterale între o societate de asigurări și service-uri privind tarifele orare de reparație - Tarife majorate în funcție de numărul de contracte de asigurare încheiate prin intermediul acestor service-uri care acționează în calitate de intermediari pentru societatea de asigurări - Noțiunea „acord având ca obiect restrângerea concurenței”)
   2013/C 141/03
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Paragon-Alkusz Zrt., succesoarea în drept a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft.

      Pârât: Gazdasági Versenyhivatal

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — Interpretarea articolului 101 alineatul (1) TFUE — Acorduri bilaterale încheiate între o societate de asigurare și anumite service-uri în temeiul cărora tariful orar de reparație plătit acestor service-uri de societatea de asigurare depinde de numărul și de procentul de contracte de asigurare încheiate de respectiva societate de asigurare prin intermediul service-urilor, care acționează în calitate de intermediari — Reglementare națională care utilizează o noțiune identică cu o noțiune din dreptul Uniunii — Noțiunea „acorduri care au ca obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței”

      Dispozitivul

   Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că pot fi considerate o restrângere a concurenței „prin obiect” în sensul acestei dispoziții acele acorduri prin care societăți de asigurări auto încheie, fie cu concesionari de automobile care operează ca service-uri, fie cu o asociație care îi reprezintă, înțelegeri bilaterale cu privire la tariful orar care urmează să fie plătit de societatea de asigurări pentru repararea vehiculelor asigurate de aceasta, prevăzând că acest tarif depinde printre altele de numărul și de procentul de contracte de asigurare pe care concesionarul le -a încheiat în calitate de intermediar pentru această societate, dacă, în urma unei examinări individuale și concrete a cuprinsului și a obiectivului acestor acorduri, precum și a contextului economic și juridic în care se înscriu, rezultă că ele sunt, prin însăși natura lor, dăunătoare pentru buna funcționare a concurenței pe una dintre cele două piețe relevante.

      (1)  JO C 145, 14.05.2011


title: Cauza T-81/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — Enercon/OAPI (E-Ship) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale E-Ship — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 ]

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/40

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 aprilie 2009 — Enercon/OAPI (E-Ship)
   (Cauza T-81/08) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale E-Ship - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94”)
   2009/C 141/83
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentanți: R. Böhm și V. Henke, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 decembrie 2007 (cauza R 319/2007-1) privind cererea de înregistrare a semnului E-Ship ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Enercon GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza C-125/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada (Spania) la 8 martie 2012 — Promociones y Construcciones BJ 200 S.L. și alții

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada (Spania) la 8 martie 2012 — Promociones y Construcciones BJ 200 S.L. și alții
   (Cauza C-125/12)
   2012/C 174/22
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Promociones y Construcciones BJ 200 S.L., Ignacio Alba Muñoz, Administrador concursal de Promociones y Construcciones BJ 200 S.L., y Agencia Estatal de la Administración Tributaria

      Întrebările preliminare

               1.

               Trebuie interpretat articolul 199 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), atunci când prevede că „(1) Statele membre pot prevedea ca persoană obligată la plata TVA să fie persoana impozabilă destinatară a următoarelor operațiuni: (…) (g) livrarea unui bun imobil vândut de un debitor împotriva căruia s-a pronunțat o hotărâre în cadrul unei proceduri de vânzare silită”, în cazul în care procedura judiciară este o procedură de insolvență inițiată prin declararea [OR 10] stării de insolvabilitate a debitorului menționat, în sensul că face referire numai la transferurile care prezintă în mod strict caracterul de lichidare propriu procedurii sau fazei de lichidare în care se află această procedură, astfel încât înstrăinarea bunurilor imobile menționate trebuie să aibă loc ca urmare a lichidării globale a patrimoniului debitorului sau, dat fiind că o procedură de concordat se poate finaliza, printre alte opțiuni, cu lichidarea societății aflate în procedura de concordat, include de asemenea orice transfer de bunuri imobile efectuat de debitorul declarat în stare de insolvabilitate în cursul unei proceduri de concordat?

               2.

               Articolul 199 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că „procedura de vânzare silită” la care face referire include o procedură judiciară colectivă de insolvență în cadrul căreia a avut loc, independent de orice fază de vânzare silită a patrimoniului debitorului și din simple motive de oportunitate, o vânzare voluntară a unuia sau a unora dintre bunurile debitorului sau, dimpotrivă, face referire numai la actele de executare silită destinate lichidării activelor debitorului împotriva căruia s-a pronunțat o hotărâre?

               3.

               În această din urmă situație, în cazul în care articolul 199 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată face referire strict la actele de executare silită destinate lichidării activelor debitorului împotriva căruia s-a pronunțat o hotărâre, dispoziția citată poate fi interpretată în sensul că exclude inversarea sarcinii fiscale în scopuri de TVA în toate cazurile de transfer al unui bun imobil de către un debitor aflat în procedura de concordat din motive de oportunitate și utilitate pentru interesul procedurii de concordat și independent de orice procedură de lichidare globală a activelor acestuia, fiind necesar în acest caz să se facă abstracție de o lege națională care a extins situația de fapt prevăzută la articolul 199 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/2012 la situații pe care această dispoziție nu le prevede?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-47/13: Cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 29 ianuarie 2013 — Martin Grund/Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/16

         Cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 29 ianuarie 2013 — Martin Grund/Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein
   (Cauza C-47/13)
   2013/C 108/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Martin Grund

      Pârât: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

      Intervenient: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Întrebarea preliminară

   Un teren agricol care este consacrat în prezent și de cel puțin cinci ani producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee dar care, în această perioadă, a fost arat și însămânțat cu o altă plantă furajeră erbacee (în speță iarbă de cultură) în locul plantei furajere erbacee anterioare (în speță trifoi) constituie pășune permanentă în sensul articolului 2 punctul 2 din regulament (1) sau este vorba în acest caz despre o rotație a culturilor care exclude crearea unei pășuni permanente?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco-condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori; JO L 141, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 210.


title: Cauza C-30/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Ryanair Ltd/PR Aviation BV (Trimitere preliminară – Directiva 96/9/CE – Protecția juridică a bazelor de date – Bază de date care nu este protejată nici prin dreptul de autor, nici prin dreptul sui generis – Limitare contractuală a drepturilor utilizatorilor bazei de date)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/8

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 ianuarie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Ryanair Ltd/PR Aviation BV
      (Cauza C-30/14) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 96/9/CE - Protecția juridică a bazelor de date - Bază de date care nu este protejată nici prin dreptul de autor, nici prin dreptul sui generis - Limitare contractuală a drepturilor utilizatorilor bazei de date)
      (2015/C 073/10)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ryanair Ltd

         Pârâtă: PR Aviation BV

         Dispozitivul

      Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date trebuie interpretată în sensul că nu este aplicabilă unei baze de date care nu este protejată nici prin dreptul de autor, nici prin dreptul sui generis în temeiul acestei directive, astfel încât articolul 6 alineatul (1), articolul 8 și articolul 15 din directiva menționată nu se opun stabilirii de către creatorul unei asemenea baze de date a unor limitări contractuale privind utilizarea acesteia de către terți, fără a aduce atingere dreptului național aplicabil.

         (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza C-165/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Alfredo Rendón Marín/Administración del Estado (Trimitere preliminară — Cetățenia Uniunii — Articolele 20 și 21 TFUE — Directiva 2004/38/CE — Drept de ședere într-un stat membru al unui resortisant al unui stat terț care are antecedente penale — Părinte care exercită în mod exclusiv autoritatea părintească în privința a doi copii minori, cetățeni ai Uniunii — Primul copil, cetățean al statului membru de reședință — Al doilea copil, cetățean al unui alt stat membru — Legislație națională care exclude acordarea unui permis de ședere acestui ascendent ca urmare a antecedentelor sale penale — Refuzul acordării dreptului de ședere care poate determina obligarea copiilor să părăsească teritoriul Uniunii)

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Alfredo Rendón Marín/Administración del Estado
   (Cauza C-165/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cetățenia Uniunii - Articolele 20 și 21 TFUE - Directiva 2004/38/CE - Drept de ședere într-un stat membru al unui resortisant al unui stat terț care are antecedente penale - Părinte care exercită în mod exclusiv autoritatea părintească în privința a doi copii minori, cetățeni ai Uniunii - Primul copil, cetățean al statului membru de reședință - Al doilea copil, cetățean al unui alt stat membru - Legislație națională care exclude acordarea unui permis de ședere acestui ascendent ca urmare a antecedentelor sale penale - Refuzul acordării dreptului de ședere care poate determina obligarea copiilor să părăsească teritoriul Uniunii))
   (2016/C 419/02)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Alfredo Rendón Marín

      Pârâtă: Administración del Estado

      Dispozitivul

   Articolul 21 TFUE și Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, se opun unei reglementări naționale prin care se impune să se refuze în mod automat acordarea unui permis de ședere resortisantului unui stat terț, părinte al unui copil minor cetățean al Uniunii, resortisant al unui alt stat membru decât statul membru gazdă, care se află în întreținerea sa și care are reședința împreună cu acesta în statul membru gazdă, pentru simplul motiv că are antecedente penale.
   Articolul 20 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune aceleiași reglementări naționale care impune să se refuze în mod automat acordarea unui permis de ședere resortisantului unui stat terț, părinte al unor copii minori cetățeni ai Uniunii în privința cărora exercită în mod exclusiv autoritatea părintească, pentru simplul motiv că acesta are antecedente penale, atunci când respectivul refuz are drept consecință faptul că acestor copii li se impune să părăsească teritoriul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza C-590/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 15 decembrie 2010 — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 15 decembrie 2010 — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern
   (Cauza C-590/10)
   2011/C 95/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Wolfgang Köppl

      Pârât: Freistaat Bayern

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 1 alineatul (2) și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE (1) — raportate în special la articolul 2 alineatul (1) și la articolul 3 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — trebuie interpretate în sensul că un stat membru („statul membru gazdă”) are dreptul să nu recunoască un permis de conducere pentru categoria B emis de un alt stat membru („statul membru emitent”), cu încălcarea în aparență a condiției privind domiciliul, prevăzută la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 91/439/CEE, unei persoane împotriva căreia statul membru gazdă a adoptat anterior măsuri în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 91/439/CEE, atunci când această persoană a dobândit ulterior, în statul membru emitent, un permis de conducere pentru categoria C fără încălcarea în aparență a condiției privind domiciliul?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare, statul emitent poate refuza recunoașterea permisului de conducere pentru categoria C acordat acestei persoane?

      (1)  Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62).


title: Cauza C-514/07 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2007 de Regatul Suediei împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Marea Cameră) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-36/04, Association de la presse internationale ASBL (API)/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/32

         Recurs introdus la 22 noiembrie 2007 de Regatul Suediei împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Marea Cameră) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-36/04, Association de la presse internationale ASBL (API)/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-514/07 P)
   (2008/C 51/54)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurent: Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și S. Johannesson)

      Celelalte părți în proces: Association de la presse internationale ASBL (API) și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentului

               —

               Anularea alineatului (2) din dispozitivul hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 în cauza T-36/04;

               —

               anularea în întregime a deciziei Comisiei din 20 noiembrie 2003 potrivit concluziilor prezentate de API în fața Tribunalului de Primă Instanță și, în consecință, de asemenea în ceea ce privește refuzul accesului la pledoariile prezentate de Comisie în cauza T-209/01 Honeywell/Comisia, cauza T-210/01 General Electric/Comisia și cauza C-203/03 Comisia/Austria și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin hotărârea atacată, Tribunalul de Primă Instanță a aplicat în mod incorect dreptul comunitar întrucât nu a anulat în întregime decizia Comisiei.

               2.

               Pe de o parte, Tribunalul de Primă Instanță a considerat că, potrivit articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (1), instituțiile sunt obligate să analizeze dacă divulgarea conținutului ar putea aduce atingere în mod specific și concret unui interes protejat printr-o excepție. Numai în acest caz o excepție poate reprezenta temeiul unui refuz de divulgare a unui document. Această analiză trebuie făcută în raport cu fiecare document în parte. Recurentul susține această concluzie.

               3.

               Totuși, pe de altă parte, Tribunalul de Primă Instanță a concluzionat că exact în acest caz Comisia nu era obligată să efectueze o astfel de examinare, referindu-se la faptul că există o cerință generală de confidențialitate pentru documentele depuse în cauzele pendinte până la încheierea procedurii orale în acea cauză. Această cerință generală de confidențialitate se bazează în parte pe dreptul de a fi ascultat în fața unei instanțe imparțiale și în parte pe faptul că Comisia trebuie să își poată apăra interesele ca parte în cauză. În această privință, Tribunalul de Primă Instanță a hotărât că, atunci când a refuzat accesul la documentele depuse, Comisia nu a realizat o apreciere incorectă.

               4.

               Potrivit recurentului, această ultimă concluzie este incompatibilă cu obligația de a examina problema dezvăluirii prin raportare la conținutul documentului specific. Prin hotărârea sa, Tribunalul de Primă Instanță a aplicat așadar în mod incorect dreptul comunitar.

      (1)  JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76.


title: Cauza T-345/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 martie 2008 — Evropaïki Dynamiki/Comisia Comunităților Europene ( Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură comunitară de cerere de ofertă — Prestare de servicii privind dezvoltarea și punerea la dispoziție de servicii de asistență pentru Serviciul comunitar de informare privind cercetarea și dezvoltarea (CORDIS) — Respingerea ofertei unui ofertant — Principiile egalității de tratament față de ofertanți și transparenței )

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 martie 2008 — Evropaïki Dynamiki/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-345/03) (1)

   („Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură comunitară de cerere de ofertă - Prestare de servicii privind dezvoltarea și punerea la dispoziție de servicii de asistență pentru Serviciul comunitar de informare privind cercetarea și dezvoltarea (CORDIS) - Respingerea ofertei unui ofertant - Principiile egalității de tratament față de ofertanți și transparenței’)
   (2008/C 107/36)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: inițial S. Pappas, ulterior N. Korogiannakis, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. O'Reilly și L. Parpala, agenți)
   Obiectul
   Cererea reclamantei de anulare a deciziei de atribuire a contractului care a făcut obiectul cererii de ofertă ENTR/02/055 — CORDIS lot nr. 2 a Comisiei privind dezvoltarea și punerea la dispoziție a unor servicii de asistență pentru Serviciul comunitar de informare privind cercetarea și dezvoltarea (CORDIS).
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Comisiei din 16 iulie 2003 de atribuire a contractului care a făcut obiectul cererii de ofertă ENTR/02/055 — CORDIS lot nr. 2.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 289, 29.11.2003.


title: Cauza T-378/17: Acțiune introdusă la 8 iunie 2017 – La Zaragozana/EUIPO – Heineken (CERVISIA)

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/39

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2017 – La Zaragozana/EUIPO – Heineken (CERVISIA)
   (Cauza T-378/17)
   (2017/C 256/44)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: La Zaragozana, SA (Zaragoza, Spania) (reprezentant: L. Broschat García, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Heineken Italia SpA (Pollein, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „CERVISIA” – cererea de înregistrare nr. 13 395 397

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 13 martie 2017 în cauza R 1241/2016-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-179/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 mai 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh/Région wallonne

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/31

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 15 mai 2009 — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh/Région wallonne
   (Cauza C-179/09)
   2009/C 180/53
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État (Belgia)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți:: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh

      Pârâtă: Région wallonne.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (5) din Directiva 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) trebuie interpretat în sensul că exclude din domeniul său de aplicare o legislație — cum este Decretul emis de Région wallonne din 17 iulie 2008 privind anumite permise pentru care există motive imperative de interes general — care se limitează să prevadă că „motivele imperative de interes general sunt stabilite” pentru acordarea de certificate de urbanism, de avize de mediu și de permise unice privind actele și lucrările pe care le enumeră și care „ratifică” permise pentru care se prevede că „motivele imperative de interes general sunt stabilite”?

               2)

                           a)

                           Articolele 1, 5, 6, 7, 8 și 10a din Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE (2) și Directiva 2003/35/CE (3), se opun unui regim juridic potrivit căruia dreptul de a realiza un proiect supus evaluării impactului este acordat printr un act legislativ împotriva căruia nu este deschisă o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui organism independent și imparțial constituit prin lege care să permită contestarea, în ce privește fondul și procedura urmată, a deciziei care acordă dreptul de a realiza proiectul?

                           b)

                           Articolul 9 din Convenția Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (4), trebuie interpretat în sensul că obligă statele membre să prevadă posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui alt organism independent și imparțial constituit prin lege pentru a se putea contesta, pentru orice problemă de fond sau de procedură care aparține atât de regimul material cât și de regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării impactului, legalitatea deciziilor, actelor sau omisiunilor cărora li se aplică dispozițiile articolului 6?

                           c)

                           Din perspectiva Convenției Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată la 25 iunie 1998 și aprobată de Comunitatea Europeană prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005, articolul 10a din Directiva 85/337/CEE astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE trebuie interpretat în sensul că obligă statele membre să prevadă posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe judecătorești sau a unui alt organism independent și imparțial constituit prin lege pentru a se putea contesta legalitatea deciziilor, actelor sau omisiunilor, în legătură cu orice problemă de fond sau de procedură care aparține atât de regimul material cât și de regimul procedural de autorizare a proiectelor supuse evaluării impactului?

      (1)  Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174).

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 73, p. 5, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 254).

      (3)  Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 8).

      (4)  Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza C-232/08: Acțiune introdusă la 29 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/25

         Acțiune introdusă la 29 mai 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-232/08)
   (2008/C 209/37)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: T. van Rijn și K. Banks, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin autorizarea unor nave de pescuit a căror putere a motoarelor depășește limitele stabilite prin articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 850/1998 (1), Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 (2) și al articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2847/93 (3);

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că guvernul olandez nu și-a îndeplinit obligația de punere în aplicare atunci când a autorizat cu bună știință încălcări ale normei privind puterea maximă a motoarelor care poate fi folosită în zona de pescuit a cambulei.
   Pe de o parte, din informațiile comunicate de guvernul olandez reiese că navele olandeze de tip „Eurokotter” care participă la acordul privat nu sunt obligate să respecte limitarea puterii maxime a motoarelor de 300 CP decât începând cu 1 mai 2009. Pe de altă parte, din aceste informații reiese că, atunci când este controlată respectarea acestei norme, se aplică în mod sistematic o marjă de toleranță de 12,5 % și, prin urmare, depășirile puterii maxime autorizate a motoarelor nu sunt sancționate dacă se încadrează în această marjă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 850/98 al Consiliului din 30 martie 1998 pentru conservarea resurselor de pescuit prin măsuri tehnice de protecție a puietului de organisme marine (JO L 125, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 4, p. 60).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului (JO L 358, p. 59, Ediție specială, 04/vol. 6, p. 237).

      (3)  Regulamentul (CEE) nr. 2847/93 al Consiliului din 12 octombrie 1993 de instituire a unui sistem de control aplicabil politicii comune din domeniul pescuitului (JO L 261, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 2, p. 109).


title: Cauza C-82/08: Ordonanța președintelui Curții din 10 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/31

         Ordonanța președintelui Curții din 10 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-82/08) (1)

   (2009/C 69/65)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza T-646/11: Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2014 – Ipatau/Consiliul ( „Politică externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Belarus — Înghețare a fondurilor și a resurselor economice — Restricții privind intrarea și tranzitarea pe teritoriul Uniunii — Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Admisibilitate — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Eroare de apreciere” )

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/9

         Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2014 – Ipatau/Consiliul
   (Cauza T-646/11) (1)

   ((„Politică externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Belarus - Înghețare a fondurilor și a resurselor economice - Restricții privind intrarea și tranzitarea pe teritoriul Uniunii - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Admisibilitate - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Eroare de apreciere”))
   2014/C 388/09
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vadzim Ipatau (Minsk, Belarus) (reprezentant: M. Michalauskas, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și B. Driessen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/666/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarusului (JO L 265, p. 17), în măsura în care îl vizează pe reclamant, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1000/2011 al Consiliului din 10 octombrie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 265, p. 8), în măsura în care îl vizează pe reclamant, a deciziei Consiliului din 14 noiembrie 2011 prin care se respinge cererea reclamantului care vizează ca numele său să fie înlăturat din Decizia 2011/69/PESC a Consiliului din 31 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC a Consiliului privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus (JO L 28, p. 40), și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 84/2011 al Consiliului din 31 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus (JO L 28, p. 17), și anularea Deciziei 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 285, p. 1), și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus (JO L 307, p. 7), în măsura în care îl vizează pe reclamant

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Vadzim Ipatau suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauza T-309/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 martie 2008 — Țările de Jos/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/43

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 3 martie 2008 — Țările de Jos/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-309/07) (1)

   (2008/C 107/74)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-131/16: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajowa Izba Odwoławcza – Polonia) – Archus sp. z o.o., Gama Jacek Lipik/Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. [Trimitere preliminară — Achiziții publice — Directiva 2004/17/CE — Principii de atribuire a contractelor — Articolul 10 — Principiul egalității de tratament a ofertanților — Obligația entităților contractante de a le solicita ofertanților să își modifice sau să își completeze oferta — Dreptul entității contractante de a reține garanția bancară în caz de refuz — Directiva 92/13/CEE — Articolul 1 alineatul (3) — Proceduri privind căile de atac — Decizie de atribuire a unui contract de achiziții publice — Excludere a unui ofertant — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea]

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/13

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 11 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajowa Izba Odwoławcza – Polonia) – Archus sp. z o.o., Gama Jacek Lipik/Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A.
   (Cauza C-131/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Achiziții publice - Directiva 2004/17/CE - Principii de atribuire a contractelor - Articolul 10 - Principiul egalității de tratament a ofertanților - Obligația entităților contractante de a le solicita ofertanților să își modifice sau să își completeze oferta - Dreptul entității contractante de a reține garanția bancară în caz de refuz - Directiva 92/13/CEE - Articolul 1 alineatul (3) - Proceduri privind căile de atac - Decizie de atribuire a unui contract de achiziții publice - Excludere a unui ofertant - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea])
   (2017/C 239/17)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Krajowa Izba Odwoławcza

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Archus sp. z o.o. și Gama Jacek Lipik

      Pârâtă: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A.

      cu participarea: Digital-Center sp. z o.o.

      Dispozitivul

               1)

               Principiul egalității de tratament al operatorilor economici, enunțat la articolul 10 din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune ca, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice, autoritatea contractantă să îi solicite unui ofertant să furnizeze declarațiile sau documentele a căror comunicare era impusă prin caietul de sarcini și care nu au fost comunicate în termenul stabilit pentru depunerea ofertelor. În schimb, acest articol nu se opune ca autoritatea contractantă să îi solicite unui ofertant să clarifice o ofertă sau să îndrepte o eroare materială vădită pe care ar conține-o aceasta, cu condiția însă ca o asemenea solicitare să fie adresată oricărui ofertant care se află în aceeași situație, ca toți ofertanții să fie tratați în mod egal și loial și ca această clarificare sau această îndreptare să nu poată fi asimilată depunerii unei noi oferte, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               2)

               Directiva 92/13/CE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 trebuie să fie interpretată în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în cauza principală – în care, în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice, au fost prezentate două oferte, iar autoritatea contractantă a adoptat două decizii simultane, de respingere a ofertei unuia dintre ofertanți și, respectiv, de atribuire a contractului în favoarea celuilalt –, ofertantul exclus, care formulează o cale de atac împotriva acestor două decizii, trebuie să poată solicita excluderea ofertei ofertantului câștigător, astfel încât noțiunea „un anumit contract” în sensul articolului 1 alineatul (3) din Directiva 92/13, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66, poate viza, dacă este cazul, eventuala inițiere a unei noi proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza T-74/09: Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2010 — Franța/Comisia

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/32

         Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2010 — Franța/Comisia
   (Cauza T-74/09) (1)

   2010/C 195/52

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza F-67/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 25 iunie 2015 –Mikulik/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Perioadă de probă — Prelungire a perioadei de probă — Concediere la sfârșitul perioadei de probă — Perioadă de probă efectuată în condiții nelegale)

text:
               3.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 254/24

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 25 iunie 2015 –Mikulik/Consiliul
   (Cauza F-67/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Perioadă de probă - Prelungire a perioadei de probă - Concediere la sfârșitul perioadei de probă - Perioadă de probă efectuată în condiții nelegale))
   (2015/C 254/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Filip Mikulik (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Veiga, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de concediere a reclamantului la încheierea perioadei de probă și de reparare a prejudiciului moral pe care pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Mikulik suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 380, 27.10.2014, p. 26.


title: Cauza C-296/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Montpellier (Franța) la 3 iulie 2008 — Ministère public/Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Montpellier (Franța) la 3 iulie 2008 — Ministère public/Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea
   (Cauza C-296/08)
   (2008/C 223/54)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Montpellier (Franța)
   Partea din acțiunea principală
   Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea
   Întrebările preliminare

               1)

               Lipsa notificării, în temeiul articolului 31 alineatul (2) din Decizia-cadru din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (1), de către un stat membru, în speță Spania, a intenției sale de a continua aplicarea acordurilor bilaterale sau multilaterale, determină, prin aplicarea termenului „înlocuiește” de la articolul 31 din această decizie-cadru, imposibilitatea, pentru acest stat membru, de a utiliza în relațiile cu un alt stat membru, în speță Franța, care a făcut o declarație în temeiul articolului 32 din decizia-cadru, alte proceduri decât cea a mandatului european de arestare?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, rezervele formulate de statul de executare permit acestui stat aplicarea unei convenții din 27 septembrie 1996, așadar anterioară datei de 1 ianuarie 2004, dar care a intrat în vigoare în statul de executare ulterior datei de 1 ianuarie 2004 prevăzute la articolul 32 din decizia-cadru?

      (1)  Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-470/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 14 septembrie 2011 — SIA Garkalns /Rīgas dome

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 14 septembrie 2011 — SIA „Garkalns”/Rīgas dome
   (Cauza C-470/11)
   2011/C 331/23
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: SIA „Garkalns”

      Pârât: Rīgas dome

      Întrebarea preliminară

   Articolul 49 CE și obligația de transparență aflată în legătură cu acesta trebuie interpretate în sensul că utilizarea într-o lege supusă în prealabil dezbaterii publice a unei noțiuni juridice generale precum „atingerea semnificativă adusă intereselor statului și ale locuitorilor teritoriului administrativ în cauză”, care trebuie concretizată la fiecare aplicare individuală prin intermediul unor reguli de interpretare, dar care, în același timp, permite o anumită flexibilitate în aprecierea atingerii aduse libertății, este compatibilă cu restricțiile admisibile privind libera prestare a serviciilor?


title: Cauza T-194/12: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2012 — Advance Magazine Publishers/OAPI — Bauer Consumer Media (GOLF WORLD)

text:
               14.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/8

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2012 — Advance Magazine Publishers/OAPI — Bauer Consumer Media (GOLF WORLD)
   (Cauza T-194/12)
   2012/C 209/13
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, Statele Unite) (reprezentant: R. Hacon, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bauer Consumer Media Ltd (Peterborough, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 februarie 2012 în cauza R 239/2011-1;

               —

               respingerea cererii în cauză pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost publicată în vederea opoziției;

               —

               cu titlu subsidiar, considerarea drept suficientă a elementelor de probă privind utilizarea serioasă și trimiterea opoziției la divizia de opoziție pentru ca aceasta să se pronunțe asupra litigiului între mărcile în cauză și

               —

               acordarea părții adverse a cuantumului cheltuielilor aferente procedurii de opoziție, a procedurii în fața camerei de recurs și a prezentei acțiuni și rambursarea taxelor de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „GOLF WORLD” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 38 și 41, cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7070147.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală Benelux „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 465586 pentru produse din clasa 16; marca verbală daneză „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 541/1991 pentru produse din clasa 16; marca verbală franceză „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 1551025 pentru produse din clasa 16; marca verbală greacă „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 96430 pentru produse din clasa 16; marca verbală italiană „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 575282 pentru produse din clasa 16; marca verbală spaniolă „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 1308477 pentru produse din clasa 16; marca verbală suedeză „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 229611 pentru produse din clasa 16; marca verbală portugheză „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 259281 pentru produse din clasa 16; marca verbală irlandeză „GOLF WORLD” înregistrată cu numărul 113474 pentru produse din clasa 16

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 42 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-123/07: Ordonanța președintelui Curții din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/22

         Ordonanța președintelui Curții din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-123/07) (1)

   (2008/C 142/38)

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza C-378/13: Acțiune introdusă la 2 iulie 2013 — Comisia/Grecia

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/31

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2013 — Comisia/Grecia
   (Cauza C-378/13)
   2013/C 260/58
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Patakia, A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neadoptarea măsurilor necesare pentru executarea hotărârii pronunțate de Curtea de Justiție la 6 octombrie 2005 în cauza C-502/03, Comisia/Grecia, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei penalități în valoare de 71 193,60 EUR pentru fiecare zi de întârziere în executarea hotărârii pronunțate în cauza C-502/03, de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză până la data executării hotărârii în cauza C-502/03;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei sume forfetare zilnice de 7 786,80 EUR, de la data pronunțării hotărârii în cauza C-502/03 până la data executării hotărârii în prezenta cauză sau până la data executării hotărârii pronunțate în cauza C-502/03, în cazul în care executarea ar avea loc la o dată anterioară;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În hotărârea pronunțată la 6 octombrie 2005, în cauza C-502/03, Comisia/Grecia, Curtea a declarat următoarele:

                           1.

                           Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a asigura respectarea articolelor 4, 8 și 9 din Directiva 75/442/CE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată de Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991, Republica Elenă a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul directivei respective.

                           2.

                           Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

               2.

               Articolul 260 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că în cazul în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene constată că un stat membru a încălcat oricare dintre obligațiile care îi revin în temeiul tratatelor, acest stat este obligat să ia măsurile pe care le impune executarea hotărârii Curții.

               3.

               Comisia, respectând faza precontencioasă, astfel cum este prevăzută la articolul 260 TFUE, a trimis Republicii Elene o scrisoare de notificare și o scrisoare de notificare suplimentară, prin care a invitat-o să își prezinte observațiile cu privire la realizarea măsurilor de executare a hotărârii sus-menționate.

               4.

               După analizarea răspunsurilor furnizate de Republica Elenă la scrisorile sus-menționate, și în special a celor 8 rapoarte referitoare la progresele înregistrate în executare, prezentate de Republica Elenă, Comisia a constatat că Republica Elenă nu a adoptat încă, la mai mult de șapte ani după pronunțarea hotărârii sus-menționate, toate măsurile necesare pentru executarea Hotărârii Curții din 6 octombrie 2005, cauza C-502/03, și a decis să introducă acțiunea prevăzută la articolul 260 alineatul (2) TFUE.


               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/1

         2009/C 220/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 205, 29.8.2009

      Publicații anterioare

      JO C 193, 15.8.2009

      JO C 180, 1.8.2009

      JO C 167, 18.7.2009

      JO C 153, 4.7.2009

      JO C 141, 20.6.2009

      JO C 129, 6.6.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu