title: Cauza C-288/13 P: Recurs introdus la 27 mai 2013 de Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 7 martie 2013 în cauza T-94/10, Rütgers Germany GmbH și alții/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/16

         Recurs introdus la 27 mai 2013 de Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea extinsă) din 7 martie 2013 în cauza T-94/10, Rütgers Germany GmbH și alții/Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)
   (Cauza C-288/13 P)
   2013/C 252/24
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA (reprezentant: K. Van Maldegem, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-94/10,

               —

               anularea Deciziei ED/68/2009 a Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) (denumită în continuare „decizia atacată”) prin care se identifică uleiul de antracen drept o substanță care urmează să fie inclusă în lista substanțelor candidate conform articolului 59 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (denumit în continuare „Regulamentul REACH”) (1),

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe asupra acțiunii în anulare a recurentelor,

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată (inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate la Tribunal).

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele arată că, prin respingerea acțiunii lor în anulare parțială a deciziei contestate, Tribunalul a încălcat dreptul comunitar. În special, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit mai multe erori interpretând cadrul legal astfel cum este aplicabil situației recurentelor. Acest fapt a condus la săvârșirea de către Tribunal a mai multor erori de drept, îndeosebi:

               —

               constatarea faptului că în cauză existau elemente de fapt științifice și tehnice complexe și că identificarea uleiului de antracen ca substanță care posedă proprietăți PBT sau vPvB pe baza constituienților săi prezenți în concentrație de cel puțin 0,1 % nu era viciată de o eroare vădită;

               —

               faptul că constituenții nu trebuie să fie identificați individual ca având proprietăți PBT sau vPvB printr-o decizie separată a ECHA pe baza unei evaluări aprofundate în acest scop;

               —

               faptul că nu au fost încălcate articolul 59 alineatul (3) și anexa XV la Regulamentul REACH deoarece dosarul conform cu anexa XV nu conținea informații cu privire la substanțele de înlocuire și

               —

               faptul că nu s-a încălcat principiul egalității de tratament.

         Pentru aceste motive, recurentele solicită anularea hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-94/10 și anularea deciziei atacate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 a Parlamentului European și a Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființarea Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza C-226/15 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 iulie 2016 – Apple and Pear Australia Ltd, Star Fruits Diffusion/Oficiul Uniunii Europene pentru proprietate intelectuală, Carolus C. BVBA (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene English pink — Opoziția titularului mărcii verbale PINK LADY și al mărcilor figurative care cuprind elementele verbale „Pink Lady” — Respingerea opoziției — Dreptul unei instanțe competente în domeniul mărcilor Uniunii Europene — Reformare — Autoritate de lucru judecat)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 iulie 2016 – Apple and Pear Australia Ltd, Star Fruits Diffusion/Oficiul Uniunii Europene pentru proprietate intelectuală, Carolus C. BVBA
   (Cauza C-226/15 P) (1)

   ((Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene English pink - Opoziția titularului mărcii verbale PINK LADY și al mărcilor figurative care cuprind elementele verbale „Pink Lady” - Respingerea opoziției - Dreptul unei instanțe competente în domeniul mărcilor Uniunii Europene - Reformare - Autoritate de lucru judecat))
   (2016/C 343/09)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Apple and Pear Australia Ltd, Star Fruits Diffusion (reprezentanți: T. de Haan, avocat, P. Péters, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru proprietate intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent), Carolus C. BVBA

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Apple and Pear Australia Ltd și Star Fruits Diffusion la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 254, 3.8.2015.


title: Cauza C-16/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 11 ianuarie 2010 — The Number Ltd, Conduit Enterprises Ltd/Office of Communications and British Telecommunications PLC

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/40

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 11 ianuarie 2010 — The Number Ltd, Conduit Enterprises Ltd/Office of Communications and British Telecommunications PLC
   (Cauza C-16/10)
   2010/C 63/63
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: The Number Ltd, Conduit Enterprises Ltd

      Pârât: Office of Communications and British Telecommunications PLC

      Întrebările preliminare

               1.

               Competența statelor membre, acordată în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2002/22/CE (1) (denumită în continuare „Directiva privind serviciul universal”) coroborat cu articolul 8 din Directiva 2002/21/CE (2) (denumită în continuare „Directiva-cadru”), cu articolul 3 alineatul (2) și cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2002/20/CE (3) (denumită în continuare „Directiva privind autorizarea”) și cu articolul 3 alineatul (2) din Directiva privind serviciul universal și cu alte dispoziții de drept comunitar, de a desemna una sau mai multe întreprinderi pentru a garanta prestarea serviciului universal sau a unor elemente diferite din serviciul universal, în sensul articolelor 4, 5, 6, 7 și al articolului 9 alineatul (2) din Directiva privind serviciul universal, trebuie interpretată în sensul că:

                           (a)

                           permite statului membru, în care se decide să se desemneze o întreprindere potrivit acestei dispoziții, doar să impună obligații specifice întreprinderii menționate, care necesită ca însăși întreprinderea să presteze utilizatorilor finali serviciul universal sau elemente din acest serviciu, cu privire la care aceasta este desemnată? sau

                           (b)

                           permite statului membru, atunci când decide să desemneze o întreprindere în temeiul acestei prevederi, să supună întreprinderea desemnată unor astfel de obligații specifice pe care statul membru le consideră ca fiind cele eficiente, adecvate și proporționale pentru a garanta prestarea serviciului universal sau a unor elemente ale acestuia către utilizatorii finali, indiferent dacă obligațiile respective necesită sau nu necesită ca întreprinderea desemnată să presteze ea însăși utilizatorilor finali serviciul universal sau elemente din acesta?

               2.

               Prevederile de mai sus, atunci când sunt interpretate și în înțelesul articolului 3 alineatul (2) din Directiva privind serviciul universal, în situația în care o întreprindere este desemnată în temeiul articolului 8 alineatul (1) din Directiva privind serviciul universal coroborat cu articolul 5 alineatul (1) litera (b) din directiva menționată (serviciu de informații telefonice complet), fără a i se impune să presteze în mod direct un astfel de serviciu utilizatorilor finali, permit statelor membre să impună întreprinderii desemnate obligații specifice:

                           (a)

                           să mențină și să actualizeze o bază de date completă care să cuprindă informații referitoare la abonați;

                           (b)

                           să pună la dispoziție, sub o formă care poate fi citită automat, conținutul unei baze de date complete cu informații referitoare la abonați, astfel cum este actualizată periodic, oricărei persoane care dorește să furnizeze servicii de informații telefonice accesibile publicului și liste ale abonaților telefonici (indiferent dacă persoana respectivă intenționează sau nu intenționează să ofere un serviciu de informații telefonice complet utilizatorilor finali) și

                           (c)

                           să ofere unei asemenea persoane baza de date în condiții echitabile, obiective, în funcție de costuri și nediscriminatorii?

      (1)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal), JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru), JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195.

      (3)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183.


title: Cauza T-636/16: Acțiune introdusă la 5 septembrie 2016 – Starbucks și Starbucks Manufacturing Emea/Comisia

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/25

         Acțiune introdusă la 5 septembrie 2016 – Starbucks și Starbucks Manufacturing Emea/Comisia
   (Cauza T-636/16)
   (2016/C 462/32)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Starbucks Corp. (Seattle, Washington, Statele Unite) și Starbucks Manufacturing Emea BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Verschuur, M. Petite și M-A. Stroungi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolelor 1-4 din Decizia Comisiei din 21 octombrie 2015 privind ajutorul de stat SA.38374 (2014/C ex 2014/NN) pusă în aplicare de Țările de Jos în favoarea Starbucks („decizia atacată”);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care aceasta a săvârșit o eroare materială de drept și o eroare vădită de apreciere prin faptul că a interpretat și a aplicat cadrul de referință pentru a stabili dacă APA conferă un avantaj selectiv.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care aceasta a apreciat în mod eronat că APA conferea un avantaj, săvârșind astfel diverse erori vădite de fapt și de apreciere, neefectuând o analiză diligentă și imparțială și indicând o motivare inadecvată.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 16 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (1) al Consiliului, în măsura în care aceasta a cuantificat eronat ajutorul prezumat, săvârșind astfel o eroare materială de drept și o eroare vădită de apreciere.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-252/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 iulie 2010 — Cross Czech/Comisia ( „Măsuri provizorii — Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare — Scrisoare de confirmare a concluziilor unui audit financiar — Cerere de suspendare a executării — Încălcarea unor cerințe privind forma — Inadmisibilitate” )

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/14

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 29 iulie 2010 — Cross Czech/Comisia
   (Cauza T-252/10 R)
   (Măsuri provizorii - Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare - Scrisoare de confirmare a concluziilor unui audit financiar - Cerere de suspendare a executării - Încălcarea unor cerințe privind forma - Inadmisibilitate)
   2010/C 260/19
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cross Czech a.s. (Praga, Republica Cehă) (reprezentant: T. Schollaert, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării scrisorii Comisiei din 12 martie 2010 prin care se confirmă concluziile auditului declarațiilor fiscale prezentate de reclamantă pentru perioada cuprinsă între 1 februarie 2005 și 30 aprilie 2008 în ceea ce privește proiectele eMapps.com, CEEC IST NET și Transfer-East.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-311/16: Acțiune introdusă la 21 iunie 2016 – Siemens Industry Software/Comisia

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/41

         Acțiune introdusă la 21 iunie 2016 – Siemens Industry Software/Comisia
   (Cauza T-311/16)
   (2016/C 305/56)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Siemens Industry Software (Leuven, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams și J. Bocken, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, anularea articolelor 2-4 din această decizie, în măsura în care aceste articole (a) impun recuperarea de la alte entități decât entitățile care au beneficiat de o „decizie fiscală anticipată privind profitul excedentar”, astfel cum este definită în decizie și (b) impun recuperarea unei sume egale cu scutirea fiscală a beneficiarului, fără a permite Belgiei să ia în considerare o ajustare progresivă reală efectuată de o altă administrație fiscală;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care Decizia Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei pretinde existența unei scheme de ajutor.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și a obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată califică schema prezumată drept o măsură selectivă.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată afirmă că schema prezumată conferă un avantaj.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o atingere adusă încrederii legitime, pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care decizia atacată obligă Belgia să recupereze ajutorul.


title: Cauza T-237/07: Acțiune introdusă la 27 iunie 2007 — CityLine Hungary/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/41

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2007 — CityLine Hungary/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-237/07)
   (2007/C 211/78)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamantă: CityLine Hungary Kft. (Vecsés, Ungaria) (reprezentant: Á. Menyhei, ügyvéd)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea articolului 2c alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 375/2007 al Comisiei din 30 martie 2007 publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 4 aprilie 2007 și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor avocaților.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă valabilitatea articolului 2c alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1702/2003, introdus de Regulamentul (CE) nr. 375/2007 (1). Acest articol reglementează exploatarea continuă a anumitor aeronave înmatriculate de către statele membre.
   Reclamanta, care se ocupă cu transportul aerian de diferite mărfuri, susține că prevederea atacată din Regulamentul (CE) nr. 375/2007 îl privește în mod direct și individual.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta precizează că articolul 2c din Regulamentul (CE) nr. 375/2007 încalcă principiul general al securității juridice. Regulamentul contestat ar condiționa posibilitatea de exploatare a aeronavei de un eveniment intervenit în trecut, respectiv de înregistrarea înainte de aderarea statului membru vizat la Uniunea Europeană, împrejurare care, în mod evident, nu putea fi prevăzută de persoanele interesate.
   În plus, reclamanta susține că articolul atacat din Regulamentul (CE) nr. 375/2007 încalcă principiul proporționalității, consacrat în articolul 5 CE. În această privință, reclamanta susține că această prevedere constituie o restricție disproporționată pentru persoanele ale căror aeronave au fost înmatriculate într-un stat membru după aderare. Articolul introduce dispoziții și un sistem de condiții inutile și irelevante în ceea ce privește siguranța aeriană și depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor stabilite în Tratatul CE.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 375/2007 al Comisiei din 30 martie 2007 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1702/2003 de stabilire a normelor de punere în aplicare privind certificarea pentru navigabilitate și mediu a aeronavelor și a produselor, reperelor și dispozitivelor, precum și certificarea întreprinderilor de proiectare și producție (JO 2007 L 94, p. 3).


title: Cauza C-423/06: Ordonanța președintelui Curții din 11 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/24

         Ordonanța președintelui Curții din 11 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-423/06) (1)

   (2008/C 92/46)

      Limba de procedură: poloneza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-77/12: Recurs introdus la 14 februarie 2012 de Deutsche Post AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 8 decembrie 2011 în cauza T-421/07, Deutsche Post AG/Comisia Europeană

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/18

         Recurs introdus la 14 februarie 2012 de Deutsche Post AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 8 decembrie 2011 în cauza T-421/07, Deutsche Post AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-77/12)
   2012/C 118/29
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Deutsche Post AG (reprezentanți: J. Sedemund și T. Lübbig, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               Anularea în totalitate a hotărârii atacate a Tribunalului (Camera a opta) din 8 decembrie 2011, pronunțată în cauza T-421/07;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În prezentul recurs se ridică în esență problema dacă și în ce condiții o decizie a Comisiei cu privire la deschiderea procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE și la articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 reprezintă o decizie atacabilă în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE. În special, se ridică problema dacă o astfel de decizie de deschidere produce efecte juridice obligatorii autonome în plus față de o decizie de deschidere adoptată deja anterior, despre care se susține că privea aceleași măsuri de ajutor.
   Tribunalul a declarat în esență inadmisibilă o astfel de cerere pe baza argumentului potrivit căruia decizia de deschidere din anul 2007, C 36/07 (ex NN 25/07), atacată în prezenta cauză, privea aceleași măsuri care au făcut deja obiectul unei decizii de deschidere din anul 1999, C 61/99 (ex NN 153/96), anterioară deciziei de deschidere atacate. Împrejurarea că, în urmă cu cinci ani, în procedura de investigare care a precedat prezenta procedură oficială principală de investigare a fost deja adoptată o decizie negativă în sensul articolului 7 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu are incidență asupra aceastei aprecieri, întrucât decizia negativă menționată a închis procedura de investigare anterioară numai parțial.
   Recurenta invocă patru motive de recurs:

               1.

               În hotărârea atacată Tribunalul nu a ținut seama de faptul că decizia de deschidere din anul 2007, aflată în litigiu, a produs efecte juridice autonome. Astfel, această decizie de deschidere se referea la măsuri de ajutor care au depășit cu mult măsurile față de care Comisia a ridicat obiecțiuni în decizia de deschidere din anul 1999. În plus, procedura principală de investigare deschisă în anul 1999 a fost închisă în totalitate printr-o decizie negativă din anul 2002 (2002/753/CE), prin urmare, decizia de deschidere din anul 1999 nu mai putea să producă niciun efect juridic. Prin faptul că nu a recunoscut admisibilitatea prezentei acțiuni, Tribunalul a încălcat articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât, potrivit acestei norme, orice decizie care produce efecte juridice autonome trebuie să poată fi supusă unui control.

               2.

               În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a recunoscut întinderea încălcării de către Comisie a principiilor protecției încrederii legitime, securității juridice și bunei administrări, și nici efectele acestei încălcări asupra procedurii de investigare în cauză. Astfel, potrivit Tribunalului, Comisia nu a săvârșit o eroare de drept atunci când — fără să furnizeze clarificări suficiente guvernului german și recurentei — a considerat a posteriori că procedura oficială de investigare deschisă în anul 1999 nu a fost închisă în totalitate și a redeschis procedura menționată după cinci ani de la închiderea oficială a acesteia.

               3.

               În al treilea rând, împrejurarea că, în prezenta cauză, Tribunalul a refuzat recurentei orice posibilitate directă de a formula o acțiune împotriva deciziei de deschidere din 2007 reprezintă un refuz de acordare a protecției judiciare, care este diametral opusă dreptului fundamental la o protecție judiciară efectivă recunoscut recurentei în temeiul articolului 6 alineatul (1) TUE coroborat cu articolul 47 primul paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și în temeiul articolului 6 alineatul (3) TUE coroborat cu articolul 6 paragraful 1 prima teză din CEDO.

               4.

               În al patrulea rând, în motivarea hotărârii Tribunalul nu a furnizat nicio explicație în privința ultimelor două puncte menționate mai sus, care au fost omise în totalitate în hotărârea atacată. Prin această omisiune Tribunalul și-a încălcat obligația de motivare care rezultă din principiul statului de drept.


title: Cauza T-912/16: Acțiune introdusă la 22 decembrie 2016 – RRTec/EUIPO – Mobotec (RROFA)

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/34

         Acțiune introdusă la 22 decembrie 2016 – RRTec/EUIPO – Mobotec (RROFA)
   (Cauza T-912/16)
   (2017/C 063/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamantă: RRTec sp. z o.o. (Gliwice, Polonia) (reprezentant: T. Gawrylczyk, consilier juridic)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mobotec AB (Göteborg, Suedia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „RROFA”- Cererea de înregistrare nr. 12 699 534

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 octombrie 2016 în cauza R 2392/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-47/17: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – Yotrio Group/EUIPO (Fixarea unui inel verde la baza piciorului unui articol de mobilier)

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/28

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – Yotrio Group/EUIPO (Fixarea unui inel verde la baza piciorului unui articol de mobilier)
   (Cauza T-47/17) (1)

   (2017/C 202/47)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 95, 27.3.2017.


title: Cauza C-254/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italia) — Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl/Comune di Casoria [Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Directiva 2006/12/CE — Articolul 15 litera (a) — Nerepartizare a costurilor de eliminare a deșeurilor în funcție de producerea efectivă a acestora — Compatibilitate cu principiul poluatorul plătește ]

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italia) — Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl/Comune di Casoria
   (Cauza C-254/08) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Directiva 2006/12/CE - Articolul 15 litera (a) - Nerepartizare a costurilor de eliminare a deșeurilor în funcție de producerea efectivă a acestora - Compatibilitate cu principiul „poluatorul plătește”)
   2009/C 220/21
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Futura Immobiliare srl Hotel Futura, Meeting Hotel, Hotel Blanc, Hotel Clyton, Business srl

      Pârâtă: Comune di Casoria

      Cu participarea: Azienda Speciale Igiene Ambientale (ASIA) SpA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Interpretarea articolului 15 din Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, p. 39) — Sistem național în care costurile pentru eliminarea deșeurilor nu sunt repartizate în funcție de producerea deșeurilor sau de deținerea acestora în scopul predării către un colector sau către o întreprindere responsabilă de eliminarea lor — Compatibilitate cu principiul „poluatorul plătește”

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 15 litera (a) din Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurile trebuie interpretat în sensul că, în stadiul actual al dreptului comunitar, nu se opune unei reglementări naționale care prevede, în scopul finanțării unui serviciu de gestionare și de eliminare a deșeurilor urbane, o taxă calculată pe baza unei evaluări a volumului de deșeuri generat de utilizatorii acestui serviciu, și nu pe baza cantității de deșeuri efectiv produse și predate spre colectare de către aceștia.

               2)

               Revine însă instanței de trimitere sarcina de a verifica, pe baza elementelor de fapt și de drept care i-au fost prezentate, dacă taxa de eliminare a deșeurilor solide urbane nu conduce la a impune în sarcina anumitor „deținători”, în speță unități hoteliere, costuri vădit disproporționate în raport cu volumele sau cu natura deșeurilor pe care le pot produce.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza F-4/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 februarie 2008 — Skoulidi/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Schimb de funcționari între Comisie și statele membre — Punerea la dispoziția administrației elene a unui funcționar comunitar — Refuz — Acțiune în despăgubiri — Prejudiciu moral — Procedură precontencioasă — Admisibilitate — Condiții de fond pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Comunității)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/47

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 21 februarie 2008 — Skoulidi/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-4/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Schimb de funcționari între Comisie și statele membre - Punerea la dispoziția administrației elene a unui funcționar comunitar - Refuz - Acțiune în despăgubiri - Prejudiciu moral - Procedură precontencioasă - Admisibilitate - Condiții de fond pentru angajarea răspunderii extracontractuale a Comunității)
   (2008/C 92/94)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Eleni-Eleftheria Skoulidi (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: G. Vandersanden, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Martin și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Cerere de reparare a prejudiciului moral suferit de reclamantă ca urmare a deciziei AIPN din 28 martie 2006 de a nu i se autoriza detașarea pe lângă Ministerul Educației Naționale și Cultelor grec în cadrul schimbului de funcționari între Comisie și statele membre.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007, p. 44.


title: Cauza C-465/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libertatea de a presta servicii — Dreptul de stabilire — Profesia de agent de securitate — Servicii de securitate privată — Jurământ de credință față de Republica Italiană — Autorizare de către prefect — Sediu de exploatare — Efectiv minim — Depunerea unei cauțiuni — Control administrativ al tarifelor serviciilor furnizate)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-465/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libertatea de a presta servicii - Dreptul de stabilire - Profesia de agent de securitate - Servicii de securitate privată - Jurământ de credință față de Republica Italiană - Autorizare de către prefect - Sediu de exploatare - Efectiv minim - Depunerea unei cauțiuni - Control administrativ al tarifelor serviciilor furnizate)
   (2008/C 51/18)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și E. Montaguti, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent, și D. Del Gaizo, avocat)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 43 CE și 49 CE — Condiții pentru exercirarea profesiei de agent de securitate privată — Obligația de a depune un jurământ de credință față de Republica Italiană — Obligația de a obține o autorizare de către prefect
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că a prevăzut, în cadrul Textului unic al legilor în materie de siguranță publică (Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza), aprobat prin Decretul regal nr. 773 din 18 iunie 1931, astfel cum a fost modificat:

                           —

                           că activitatea de agent de pază privat nu poate fi exercitată decât după depunerea prealabilă a unui jurământ de credință față de Republica Italiană, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE;

                           —

                           că activitatea de securitate privată nu poate fi exercitată de prestatorii de servicii stabiliți în alt stat membru decât pe baza unei autorizații eliberate de Prefetto, cu valabilitate teritorială, fără să se țină cont de obligațiile cărora le sunt deja supuși acești prestatori în statul membru de origine, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE;

                           —

                           că respectiva autorizație are o valabilitate teritorială limitată și că eliberarea ei este subordonată luării în considerare a numărului și a importanței întreprinderilor de securitate privată care operează deja pe teritoriul în cauză, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE;

                           —

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să aibă un sediu de exploatare în fiecare provincie în care își exercită activitatea, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE;

                           —

                           că personalul respectivelor întreprinderi trebuie să fie autorizat în mod individual pentru exercitarea activității de securitate, fără să se țină cont de controalele și de verificările efectuate deja în statul membru de origine, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE;

                           —

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să dispună de un efectiv minim și/sau maxim pentru a fi autorizate, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE;

                           —

                           că aceleași întreprinderi trebuie să depună o cauțiune la casa de economii și consemnațiuni, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE și

                           —

                           că tarifele serviciilor de securitate privată sunt stabilite în autorizația eliberată de Prefetto în raport cu o marjă de variație prestabilită, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza C-524/08: Acțiune introdusă la 1 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/20

         Acțiune introdusă la 1 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-524/08)
   (2009/C 19/36)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Yerell și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/68/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 noiembrie 2005 privind reasigurarea și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 92/49/CEE ale Consiliului, precum și a Directivelor 98/78/CE și 2002/83/CE și, în orice caz, prin necomunicarea actelor menționate Comisiei, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 10 decembrie 2007.

      (1)  JO L 323, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 7, p. 224.


title: Cauza T-150/16: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2016 – Ecolab USA/EUIPO (ECOLAB)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/57

      Acțiune introdusă la 6 aprilie 2016 – Ecolab USA/EUIPO (ECOLAB)
      (Cauza T-150/16)
      (2016/C 211/71)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ecolab USA, Inc. (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: V. Töbelmann și C. Menebröcker, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „ECOLAB” – cererea de înregistrare nr. 1 180 255

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 ianuarie 2016 în cauza R 644/2015-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul privind marca comunitară;

                  —

                  încălcarea principiilor egalității de tratament și certitudinii juridice;

                  —

                  încălcarea articolului 75 prima teză din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza C-462/10 P: Ordonanța Curții din 13 ianuarie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Agenția Europeană de Mediu (AEM) (Recurs — Contracte de achiziții publice deservicii — Cerere de ofertă — Servicii de consiliere în domeniul informaticii — Respingerea ofertei — Decizie de atribuirea a contractului unui alt ofertant — Criterii de selecție și de atribuire — Confundarea criteriilor — Ponderarea criteriilor — Copie integrală a raportului de evaluare — Insuficiența motivării)

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/2

         Ordonanța Curții din 13 ianuarie 2012 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Agenția Europeană de Mediu (AEM)
   (Cauza C-462/10 P) (1)

   (Recurs - Contracte de achiziții publice deservicii - Cerere de ofertă - Servicii de consiliere în domeniul informaticii - Respingerea ofertei - Decizie de atribuirea a contractului unui alt ofertant - Criterii de selecție și de atribuire - Confundarea criteriilor - Ponderarea criteriilor - Copie integrală a raportului de evaluare - Insuficiența motivării)
   2012/C 109/02
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (reprezentant: N. Korogiannakis, dikigoros)

      Cealaltă parte în proces: Agenția Europeană de Mediu (AEM) (reprezentanți: J. Stuyck și A.-M. Vandromme, advocaten)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 8 iulie 2010 — Evropaïki Dynamiki/AEM (T-331/06), prin care Tribunalul a respins o acțiune având ca obiect anularea deciziei Agenției Europene de Mediu din 14 septembrie 2006 de respingere a ofertei prezentate de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de cerere de ofertă EEA/IDS/06/002 privind prestarea de servicii de consiliere în domeniul informaticii (JO 2006/118-125101) și de atribuire a contractului de achiziții publice unui alt ofertant — Criterii de atribuire — Eroare de apreciere

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza C-318/09 P: Recurs introdus la 11 august 2009 de A2A SpA, fostă ASM Brescia SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-189/03, ASM Brescia SpA/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/37

         Recurs introdus la 11 august 2009 de A2A SpA, fostă ASM Brescia SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-189/03, ASM Brescia SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-318/09 P)
   2009/C 267/68
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: A2A SpA, fostă ASM Brescia SpA (reprezentanți: A. Santa Maria, A. Giardina, C. Croff și G. Pizzonia, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunițăților Europene

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii pronunțate în cauza T-189/03 pentru încălcarea dreptului comunitar și în special a articolului 87 CE, precum și pentru o lipsă de motivare, în măsura în care califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor de stat;

               —

               anularea hotărârii pentru aplicarea eronată și contradictorie a dreptului comunitar, în măsura în care nu califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor existent;

               —

               anularea hotărârii pentru încălcarea dreptului comunitar, în măsura în care confirmă legalitatea ordinului de recuperare prevăzut în decizie; și, prin urmare,

               —

               declararea nulității deciziei (1), în măsura în care afirmă că regimul tranzitoriu de continuitate fiscală referitor la întreprinderile de servicii publice locale al căror acționariat este în majoritate public constituie un ajutor de stat și este incompatibil cu piața comună (articolul 2 din decizie) și/sau în măsura în care impune Italiei recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor menționate (articolul 3 din decizie);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul primului motiv, A2A SpA invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 87 alineatul (1) CE, precum și o lipsă de motivare, în măsura în care hotărârea califică scutirea trienală de impozit pe profit drept ajutor de stat. În special, potrivit recurentei, Comisia nu a demonstrat în decizie existența în speță a două dintre condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE, mai exact denaturarea concurenței și afectarea schimburilor comerciale intracomunitare. În plus, Tribunalul nu a verificat în mod corect presupunerile pe care Comisia și-a întemeiat calificarea drept „ajutor”, astfel cum ar fi trebuit să procedeze potrivit criteriului controlului „complet” impus de jurisprudența comunitară.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, în subsidiar, recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 88 CE și a obligației de motivare și, în acest context, solicită anularea hotărârii în măsura în care califică scutirea trienală de impozit pe profit drept „ajutor nou”. În special, Tribunalul, preluând aproape identic afirmațiile Comisiei, a negat că măsurile de suspendare trienală în favoarea întreprinderilor municipalizate transformate în societăți pe acțiuni pot fi considerate drept „ajutoare existente”. Dimpotrivă, se ajunge la o soluție contrară dacă se consideră că regimul de scutire de impozit în discuție, anterior intrării în vigoare a Tratatului CE, se aplica și întreprinderilor municipalizate care, după cum a admis însăși Comisia, constituie aceeași entitate economică precum societățile ex lege nr. 142/90.

               3.

               În fine, prin intermediul celui de al treilea motiv, în subsidiar, A2A solicită anularea hotărârii pentru încălcarea dreptului comunitar și a principiilor acestuia, în măsura în care confirmă legalitatea ordinului de recuperare cuprins în decizie. Potrivit recurentei, hotărârea trebuie anulată deoarece, contrar jurisprudenței anterioare a instanțelor comunitare, susține legalitatea ordinului generic cuprins în decizie și afirmă în esență lipsa completă a unei puteri discreționare a autorităților naționale.

      (1)  Decizia 2003/193/CE a Comisiei din 5 iunie 2002 privind un ajutor de stat sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi în condiții preferențiale acordate de Italia unor întreprinderi de servicii publice al căror acționariat este în majoritate public (JO 2003, L 77, p. 21).


title: Cauza T-360/12: Acțiune introdusă la 8 august 2012 — Louis Vuitton Malletier/OAPI — Nanu-Nana (Motiv în formă de tablă de șah)

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/11

         Acțiune introdusă la 8 august 2012 — Louis Vuitton Malletier/OAPI — Nanu-Nana (Motiv în formă de tablă de șah)
   (Cauza T-360/12)
   2012/C 319/20
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Louis Vuitton Malletier (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzeretti și N. Parrotta, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG (Berlin, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 4 mai 2012 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate în cauza R 1854/2011-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul procedurii de față;

               —

               obligarea Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co.KG la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul procedurilor care s-au aflat pe rolul diviziei de anulare și al camerei de recurs ale OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca comunitară figurativă reprezentând un motiv în carouri înregistrată pentru produse din clasa 18 sub nr. 6587851.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs și-a întemeiat cererea de declarare a nulității mărcii comunitare pe motivele absolute prevăzute la articolul 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (b), (c), (d) litera (e) punctul (iii) și litera (f) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și pe motivul absolut prevăzut la articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.

      Decizia diviziei de anulare: admite în totalitate cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) și a articolului 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-308/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 iunie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, The International Association of Independent Tanker (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register, The International Salvage Union/Secretary of State for Transport (Transport maritim — Poluare cauzată de nave — Directiva 2005/35/CE — Validitate — Convenția de la Montego Bay — Convenția Marpol 73/78 — Efecte juridice — Posibilitatea de a invoca — Neglijență gravă — Principiul securității juridice)

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 iunie 2008 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, The International Association of Independent Tanker (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register, The International Salvage Union/Secretary of State for Transport
   (Cauza C-308/06) (1)

   (Transport maritim - Poluare cauzată de nave - Directiva 2005/35/CE - Validitate - Convenția de la Montego Bay - Convenția Marpol 73/78 - Efecte juridice - Posibilitatea de a invoca - Neglijență gravă - Principiul securității juridice)
   (2008/C 183/03)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: The Queen, The International Association of Independent Tanker (Intertanko), The International Association of Dry Cargo Shipowners (Intercargo), The Greek Shipping Co-operation Committee, Lloyd's Register, The International Salvage Union

      Pârât: Secretary of State for Transport
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Validitatea articolului 4 și a articolului 5 alineatele (1) și (2) din Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare (JO L 255, p. 11, Ediție specială, 15/vol. 15, p. 158) — Dispoziții comunitare care au ca efect limitarea anumitor excepții cuprinse într-o convenție internațională (Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave, cunoscută sub numele „Convenția MARPOL”) — Dispoziții care impun sancțiuni penale în situații în care o convenție internațională [Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării (UNCLOS)] nu le impune
   Dispozitivul

               1)

               Validitatea Directivei 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni în caz de încălcare nu poate fi apreciată:

                           —

                           nici în raport cu Convenția internațională pentru prevenirea poluării de către nave, semnată la Londra la 2 noiembrie 1973, astfel cum a fost completată prin protocolul din 17 februarie 1978,

                           —

                           nici în raport cu Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, semnată la Montego Bay la 10 decembrie 1982.

               2)

               Examinarea celei de a patra întrebări nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 4 din Directiva 2005/35 în raport cu principiul general al securității juridice.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza F-103/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 iulie 2014 – CG/BEI (Funcție publică — Personalul BEI — Hărțuire morală — Procedura de anchetă — Decizia președintelui de a nu da curs unei plângeri — Avizul comitetului de anchetă — Definirea eronată a hărțuirii morale — Caracterul intenționat al comportamentelor — Constatarea existenței unor comportamente și a unor simptome de hărțuire morală — Identificarea legăturii de cauzalitate — Absență — Incoerența avizului comitetului de anchetă — Eroare vădită de apreciere — Greșeli de serviciu — Obligația de confidențialitate — Protecția datelor cu caracter personal — Acțiune în despăgubire)

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/46

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 iulie 2014 – CG/BEI
   (Cauza F-103/11) (1)

   ((Funcție publică - Personalul BEI - Hărțuire morală - Procedura de anchetă - Decizia președintelui de a nu da curs unei plângeri - Avizul comitetului de anchetă - Definirea eronată a hărțuirii morale - Caracterul intenționat al comportamentelor - Constatarea existenței unor comportamente și a unor simptome de hărțuire morală - Identificarea legăturii de cauzalitate - Absență - Incoerența avizului comitetului de anchetă - Eroare vădită de apreciere - Greșeli de serviciu - Obligația de confidențialitate - Protecția datelor cu caracter personal - Acțiune în despăgubire))
   2014/C 421/64
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: CG (reprezentanți: inițial N. Thieltgen, ulterior J.-N. Louis și D. de Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: BEI (reprezentanți: G. Nuvoli și T. Gilliams, agenți, A. Dal Ferro, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (reprezentanți: I. Chatelier și H. Kranenborg, ulterior I. Chatelier și A. Buchta, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei președintelui BEI de a nu lua nicio măsură ca urmare a procedurii de anchetă privind pretinsa hărțuire morală și de anulare a concluziei finale a comitetului de anchetă, precum și cerere de daune interese

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia președintelui Băncii Europene de Investiții din 27 iulie 2011.

               2)

               Obligă Banca Europeană de Investiții să plătească CG suma de 35  000 de euro.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Banca Europeană de Investiții suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de CG.

               5)

               Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor, intervenientă, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 6, 7.1.2012, p. 25.


title: Cauza F-33/10: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 22 iunie 2011 — Lebedef/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Exercițiu de evaluare pentru anul 2005 — Raport asupra evoluției carierei — DGA a articolului 43 din statut — Raport întocmit ca urmare a hotărârii pronunțate în cauza F-36/07 — Inadmisibilitate vădită)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/42

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 22 iunie 2011 — Lebedef/Comisia
   (Cauza F-33/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Exercițiu de evaluare pentru anul 2005 - Raport asupra evoluției carierei - DGA a articolului 43 din statut - Raport întocmit ca urmare a hotărârii pronunțate în cauza F-36/07 - Inadmisibilitate vădită)
   2011/C 232/75
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a raportului asupra evoluției carierei reclamantului pentru perioada 1 ianuarie 2005-31 decembrie 2005, astfel cum a fost întocmit ca urmare a anulării acestuia de Tribunalul Funcției Publice prin hotărârea pronunțată în cauza F-36/07

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Lebedef suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010, p. 53.


title: Cauza C-352/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 31 iulie 2008 — Modehuis A. Zwijnenburg BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 31 iulie 2008 — Modehuis A. Zwijnenburg BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-352/08)
   (2008/C 285/30)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Modehuis A. Zwijnenburg BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebarea preliminară
   Articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/434/CEE (1) a Consiliului din 23 iulie 1990 trebuie interpretat în sensul că avantajele prevăzute de această directivă pot fi refuzate contribuabilului dacă un ansamblu de acte juridice urmăresc evitarea perceperii unui alt impozit decât cel la care se referă avantajele prevăzute de această directivă?

      (1)  Directiva Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică fuziunilor, scindărilor, cesionării de active și schimburilor de acțiuni între societățile din diferite state membre (JO L 225, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 92).


title: Cauza T-446/10: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Dow AgroSciences şi Dintec Agroquímica – Produtos Químicos/Comisia [„Produse fitosanitare — Substanța activă trifluralin — Neincludere în anexa I la Directiva 91/414/CEE — Regulamentul (CE) nr. 33/2008 — Procedură accelerată de evaluare — Eroare vădită de apreciere — Principiul nediscriminării — Proporționalitate”]

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/13

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Dow AgroSciences şi Dintec Agroquímica – Produtos Químicos/Comisia
   (Cauza T-446/10) (1)

   ([„Produse fitosanitare - Substanța activă trifluralin - Neincludere în anexa I la Directiva 91/414/CEE - Regulamentul (CE) nr. 33/2008 - Procedură accelerată de evaluare - Eroare vădită de apreciere - Principiul nediscriminării - Proporționalitate”])
   (2015/C 346/14)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Dow AgroSciences Ltd (Hitchin, Regatul Unit) și Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, Lda (Funchal, Portugalia) (reprezentanți: K. Van Maldegem şi C. Mereu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial P. Ondrůšek și F. Wilman, ulterior P. Ondrůšek și G. von Rintelen, agenți, asistați de J. Stuyck, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/355/UE a Comisiei din 25 iunie 2010 privind neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului (JO L 160, p. 30)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Dow AgroSciences Ltd și Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, Lda suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza T-247/07: Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Republica Slovacă/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/47

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Republica Slovacă/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-247/07)
   (2007/C 211/88)
   Limba de procedură: slovaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Slovacă (reprezentant: J. Čorba, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care este vizată reclamanta sau, în cazul în care Tribunalul de Primă Instanță consideră necesar și oportun, anularea în tot a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta atacă Decizia nr. C(2007) 1979 final a Comisiei din 4 mai 2007 privind determinarea stocurilor de produse agricole altele decât zahărul și consecințele financiare ale eliminării acestora ca urmare a aderării Republicii cehe, a Estoniei, a Ciprului, a Letoniei, a Lituaniei, a Ungariei, a Maltei, a Poloniei, a Sloveniei și a Slovaciei (1), în versiunea ulterioară rectificării din 25 mai 2007. Prin decizia atacată, Comisia a stabilit cantitățile de anumite tipuri/categorii de fructe și de orez aflate, la data aderării, în liberă circulație în Republica Slovacă, și care depășesc cantitățile care ar putea fi calificate drept report normal de stoc la 1 mai 2004. Totodată, Comisia a imputat reclamantei 3,634 milioane de euro în contul eliminării acestor cantități.
   În motivarea acțiunii sale, reclamanta susține că pârâta nu era competentă să adopte decizia atacată.
   În plus, reclamanta afirmă că, și în cazul în care pârâta ar fi fost competentă să determine stocurile excedentare de pe teritoriul Republicii Slovace și să impute reclamantei sarcina financiară pentru aceste presupuse stocuri excedentare, Comisia a încălcat Tratatul de aderare (2), întrucât nu a acționat în baza unui temei juridic corect, mai precis articolul 41 din Actul privind condițiile de aderare (3).
   Mai mult, reclamanta susține că, întrucât nu a făcut dovada originii costurilor și a altor pierderi suferite de Comunitate ca urmare a eliminării stocurilor reclamantei și nu a adoptat la timp o reglementare adecvată privind eliminarea stocurilor de pe piața reclamantei, metoda de determinare a stocurilor excedentare și de calculare a sarcinii financiare a reclamantei, pârâta a încălcat prin decizia atacată Tratatul de aderare și principiile generale de drept, al proporționalității și al securității juridice.
   În final, reclamanta afirmă că s-a comis o încălcare a obligației procedurale de motivare suficientă.

      (1)  JO L 138, p. 14.

      (2)  Tratatul privind aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace la Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 17).

      (3)  Actul privind condiţiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33).


title: Cauza T-152/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iunie 2009 — NDSHT/Comisia [ Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Plângere din partea unui concurent — Scrisori adresate de Comisie autorului unei plângeri — Ajutor existent — Act care nu poate fi supus căilor de atac — Inadmisibilitate ]

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/9

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iunie 2009 — NDSHT/Comisia
   (Cauza T-152/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Plângere din partea unui concurent - Scrisori adresate de Comisie autorului unei plângeri - Ajutor existent - Act care nu poate fi supus căilor de atac - Inadmisibilitate”)
   2009/C 167/18
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB (Stockholm, Suedia) (reprezentanți: M. Merola și L. Armati, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: T. Scharf, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei care se pretinde că ar fi cuprinsă în scrisorile Comisiei din 24 martie și din 28 aprilie 2006 adresate NDSHT, referitoare la o plângere privind ajutoare de stat pretins ilegale acordate de orașul Stockholm în favoarea Stockholm Visitors Board AB (cazul CP 178/04 — pretins ajutor de stat în favoarea SVB AB)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauzele conexate C-186/14 P și C-193/14 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2016 – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. și alții/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene/Republica Italiană și alții (Recurs – Dumping – Regulamentul (CE) nr. 384/96 – Articolul 3 alineatele (5), (7) și (9) – Articolul 6 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 926/2009 – Importuri ale anumitor țevi și tuburi fără sudură, din fier sau oțel, originare din China – Taxă antidumping definitivă – Stabilirea existenței unui pericol de prejudiciu – Luarea în considerare a unor date ulterioare perioadei de anchetă)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 aprilie 2016 – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. și alții/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene/Republica Italiană și alții
      (Cauzele conexate C-186/14 P și C-193/14 P) (1)

      ((Recurs - Dumping - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Articolul 3 alineatele (5), (7) și (9) - Articolul 6 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 926/2009 - Importuri ale anumitor țevi și tuburi fără sudură, din fier sau oțel, originare din China - Taxă antidumping definitivă - Stabilirea existenței unui pericol de prejudiciu - Luarea în considerare a unor date ulterioare perioadei de anchetă))
      (2016/C 211/06)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

      (Cauza C-186/14 P)

         Recurente: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, fostă Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, fostă Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, fostă V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, fostă V & M Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s. (reprezentanți: G. Berrisch, Rechtsanwalt, B. Byrne, Solicitor)

         Celelalte părți din procedură: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (reprezentanți: N. Niejahr, Rechtsanwältin, Q. Azau și H. Wiame, avocats, și F. Carlin, Barrister), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de B. O'Connor, Solicitor, S. Gubel, avocat), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și M. França, agenți)
      (Cauza C-193/14 P)

         Recurenți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de B. O’Connor, solicitor, și S. Gubel, avocat), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de A. Collabolletta, avvocato dello Stato)

         Celelalte părți din procedură: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, (reprezentanți: F. Carlin, barrister, M. Healy, solicitor, N. Niejahr, Rechtsanwältin, Q. Azau și H. Wiame, avocats), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și M. França, agenți), ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, fostă Benteler Stahl/Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos SA, Vallourec Oil and Gas France SAS, fostă Vallourec Mannesmann Oil & Gas France SAS, Vallourec Tubes France SAS, fostă V & M France SAS, Vallourec Deutschland GmbH, fostă V & M Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH & Co. KG, Železiarne Podbrezová a.s. (reprezentanți: G. Berrisch, Rechtsanwalt, și B. Byrne, solicitor)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile formulate în cauzele C-186/14 P și C-193/14 P.

                  2)

                  Obligă ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK Artrom SA, Tubos Reunidos SA, Vallourec Oil and Gas France SAS, Vallourec Tubes France SAS, Vallourec Deutschland GmbH, Voestalpine Tubulars GmbH & Co. KG, Železiarne Podbrezová a.s. și Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Comisia Europeană și Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 212, 7.7.2014.


title: Cauza C-243/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgia) — RVS Levensverzekeringen NV/Belgische Staat [Asigurare de viață — Impozit anual pe operațiunile de asigurare — Directiva 2002/83/CE — Articolul 1 alineatul (1) litera (g) și articolul 50 — Noțiunea „stat membru al angajamentului” — Întreprindere de asigurare stabilită în Țările de Jos — Asigurat care a încheiat un contract de asigurare în Țările de Jos și, după încheierea contractului, și-a transferat reședința obișnuită în Belgia — Libera prestare a serviciilor]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgia) — RVS Levensverzekeringen NV/Belgische Staat
   (Cauza C-243/11) (1)

   (Asigurare de viață - Impozit anual pe operațiunile de asigurare - Directiva 2002/83/CE - Articolul 1 alineatul (1) litera (g) și articolul 50 - Noțiunea „stat membru al angajamentului” - Întreprindere de asigurare stabilită în Țările de Jos - Asigurat care a încheiat un contract de asigurare în Țările de Jos și, după încheierea contractului, și-a transferat reședința obișnuită în Belgia - Libera prestare a serviciilor)
   2013/C 114/12
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: RVS Levensverzekeringen NV

      Pârât: Belgische Staat

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Interpretarea articolului 50 din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (JO L 345, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 192) — Reglementare națională care supune operațiunile de asigurare unui impozit anual dacă riscul este situat în Belgia, în considerarea reședinței obișnuite a asiguratului, persoană fizică, sau a sediului asiguratului, persoană juridică — Societate de asigurări stabilită în Țările de Jos, fără activitate în Belgia, cu excepția uneia dintre persoanele asigurate, expatriată în Belgia ulterior încheierii contractului — Loc de impozitare — Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Restricții

      Dispozitivul

   Articolul 50 din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să perceapă un impozit indirect pe primele de asigurare de viață plătite de asigurați persoane fizice care au reședința obișnuită în acest stat membru atunci când contractele de asigurare în cauză au fost încheiate în alt stat membru, în care respectivii asigurați aveau, la data încheierii contractului, reședința obișnuită.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-7/14 P: Recurs introdus la 2 ianuarie 2014 de BQ împotriva Hotărârii din 23 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-39/12, BQ/Curtea de Conturi

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/40

         Recurs introdus la 2 ianuarie 2014 de BQ împotriva Hotărârii din 23 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-39/12, BQ/Curtea de Conturi
   (Cauza T-7/14 P)
   2014/C 112/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: BQ (Bereldange, Luxemburg) (reprezentanți: D. de Abreu Caldas și J.-N. Louis, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Curtea de Conturi a Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               să declare și să hotărască faptul că:

               —

               anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 23 octombrie 2013 în cauza F-39/12 (BQ/Curtea de Conturi);

               —

               obligă Curtea de Conturi la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept în ceea ce privește condițiile necesare pentru angajarea răspunderii Uniunii Europene în punerea în aplicare a articolului 24 din Statutul funcționarilor Uniunii, întrucât TFP a impus ca incidentul incompatibil cu ordinea și cu liniștea serviciului să aibă un impact asupra funcționării serviciului și asupra sănătății protagoniștilor, în condițiile în care această din urmă condiție nu ar fi prevăzută nici de statut, nici de jurisprudență. În plus, recurentul susține că TFP a denaturat elementele de fapt considerând, pe de o parte, că Curtea de Conturi a luat toate măsurile necesare pentru restabilirea bunei funcționări a serviciului și, pe de altă parte, că tulburarea serviciului nu a avut impact asupra sănătății protagoniștilor, în condițiile în care Curtea de Conturi nu ar fi acționat în mod suficient de rapid și de energic pentru a pune capăt situației conflictuale care a determinat o invaliditate permanentă totală a reclamantului (referitor la punctele 67 și 68 din hotărârea atacată).

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept cu ocazia controlului de legalitate realizat de TFP atunci când acesta a afirmat că aprecierile medicale care pun în evidență existența unor tulburări psihice care rezultă dintr-o hărțuire morală suferită de reclamant în cadrul muncii sale nu permit să se stabilească faptul că acesta din urmă a fost efectiv victima unei hărțuiri. Recurentul invocă faptul că TFP nu este competent să repună în discuție aprecieri medicale și să tragă concluzii contrare (referitor la punctele 69 și 70 din hotărârea atacată).

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității întrucât TFP a evaluat prejudiciul rezultat din întârzierea cu mai mult de doi ani în transmiterea raportului anchetei către reclamant la 2 000 de euro fără a furniza o motivație care să permită reclamantului să înțeleagă aprecierile care au condus la acest cuantum. Recurentul invocă faptul că TFP nu a ținut seama de contextul în care acest prejudiciu a apărut.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o eroare de drept cu ocazia repartizării cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-564/16 P: Recurs introdus la 7 noiembrie 2016 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 9 septembrie 2016 în cauza T-159/15, Puma SE/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/5

         Recurs introdus la 7 noiembrie 2016 de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 9 septembrie 2016 în cauza T-159/15, Puma SE/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-564/16 P)
   (2017/C 086/07)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Hanf, D. Botis, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Puma SE

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea în întregime a hotărârii atacate;

               —

               obligarea Puma SE la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

      Motivele și principalele argumente

      În primul rând, întrucât a constatat că cele trei decizii anterioare ale Oficiului fuseseră „invocate în mod corespunzător” de Puma în scopul conformării cu obligația sa de a demonstra renumele mărcilor Puma [norma 19 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 2868/95 (1)], Tribunalul a încălcat poziția și obligațiile procedurale ale Oficiului în procedurile inter partes în fața Oficiului, cu încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 (2) și principiul bunei administrări. Prin această constatare, Tribunalul a admis că această obligație putea fi îndeplinită prin intermediul unor trimiteri generale și imprecise la documente prezentate în cadrul procedurilor de opoziție anterioare care implicau părți diferite – și la care cealaltă parte din procedura de opoziție în cauză nu era parte.
   Întrucât Oficiul nu poate ignora, ci trebuie să respecte, dreptul celeilalte părți de a fi ascultate (articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009), această constatare a Tribunalului constrânge în mod necesar Oficiul să adopte un rol activ în procedurile inter partes. Acest lucru aduce atingere caracterului contradictoriu al acestor proceduri, obligației de neutralitate a Oficiului, precum și bunei administrări a acestor proceduri.

      În al doilea rând, întrucât a calificat drept „practică decizională” a Oficiului deciziile anterioare ale Oficiului invocate de Puma, Tribunalul nu a respectat caracterul contradictoriu al procedurilor inter partes și noțiunea „renume” în sensul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009. Această nerespectare dublă a condus la o dublă încălcare corespunzătoare a principiului bunei administrări.
   Pe de o parte, condiția prealabilă aplicării înseși a jurisprudenței Technopol nu este îndeplinită în speță – o procedură inter partes – întrucât această jurisprudență referitoare la obligația Oficiului de a identifica din oficiu faptele pertinente ale litigiului pentru a statua nu vizează decât procedurile ex parte. În orice caz, ținând seama de absența inevitabilă a unei „practici decizionale” specifice a Oficiului în ceea ce privește renumele mărcilor Puma, nu ar fi deloc suficient să existe o obligație de a motiva neaplicarea, în scopul prezentei proceduri, a constatărilor referitoare la renumele mărcilor Puma enunțate în deciziile anterioare.
   Pe de altă parte, Tribunalul nu putea – fără să încalce principiul contradictorialității care guvernează procedurile inter partes care este prevăzut la articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 – să deducă din principiul bunei administrări că o obligație suplimentară se impunea Camerei de recurs de a invita din oficiu Puma să prezinte probe suplimentare ale renumelui pe care îl revendicase pentru mărcile Puma.

      În al treilea rând, constatarea Tribunalului privind obligația care incumbă Oficiului de a invita din oficiu Puma să prezinte probe suplimentare a încălcat în plus articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 (aplicabil în temeiul normei 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95), care se aplică exclusiv probelor prezentate de părți din proprie inițiativă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza T-250/15: Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2016 – Speciality Drinks/EUIPO – William Grant (CLAN) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene CLAN — Marcă verbală anterioară a Uniunii Europene CLAN MACGREGOR — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.°207/2009 — Risc de confuzie — Similitudinea produselor vizate de semnele în conflict — Public relevant — Interdependența criteriilor — Competență de reformare — Articolul 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. °207/2009”]

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/24

         Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2016 – Speciality Drinks/EUIPO – William Grant (CLAN)
   (Cauza T-250/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene CLAN - Marcă verbală anterioară a Uniunii Europene CLAN MACGREGOR - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009 - Risc de confuzie - Similitudinea produselor vizate de semnele în conflict - Public relevant - Interdependența criteriilor - Competență de reformare - Articolul 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. o207/2009”])
   (2017/C 063/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Speciality Drinks Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: G. Pritchard, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: M. Vuijst, A. Folliard-Monguiral și M. Rajh, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: William Grant & Sons Ltd (Dufftown, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Cormack și G. Anderson, solicitors)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 martie 2015 (cauza R 220/2014-1), privind o procedură de opoziție între William Grant & Sons și Speciality Drinks.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Speciality Drinks Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-39/12 P: Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2013 — Di Tullio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Agenți temporari — Concediu pentru serviciul militar național — Articolul 18 primul paragraf din RAA — Efectele în timp ale unei hotărâri” )

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/34

         Hotărârea Tribunalului din 7 martie 2013 — Di Tullio/Comisia
   (Cauza T-39/12 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Concediu pentru serviciul militar național - Articolul 18 primul paragraf din RAA - Efectele în timp ale unei hotărâri)
   2013/C 114/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Roberto Di Tullio (Rovigo, Italia) (reprezentanți: inițial S. Woog și T. Bontinck, ulterior T. Bontinck, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și V. Joris, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a treia) din 29 noiembrie 2011, Di Tullio/Comisia (F-119/10, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Roberto Di Tullio suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza T-218/07: Acțiune introdusă la 26 iunie 2007 — Agroquivir/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/35

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2007 — Agroquivir/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-218/07)
   (2007/C 211/68)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Agroquivir, S. Coop. And. de Segundo Grado (Sevilla, Spania) (reprezentant: Luis Ortiz Blanco, abogado)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care, în aprecierea prezentei acțiuni în despăgubiri, în temeiul prevederilor articolului 288 CE, să se declare dreptul reclamantei de a fi despăgubită financiar de către Consiliu și Comisie, în solidar, cu suma totală de două sute optzeci și opt de mii două sute treizeci și opt euro (288 238 EUR) și

               —

               obligarea instituțiilor pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate deja în cauza T-217/07, Las Palmeras/Consiliul și Comisia.


title: Cauza C-511/06 P: Recurs introdus la data de 15 decembrie 2006 de către Archer Daniels Midland Co. împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-59/02: Archer Daniels Midland Company/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/16

         Recurs introdus la data de 15 decembrie 2006 de către Archer Daniels Midland Co. împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-59/02: Archer Daniels Midland Company/Comisie
   (Cauza C-511/06 P)
   (2007/C 56/29)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurenta: Archer Daniels Midland Co. (reprezentanți: C. Lenz, Prof. Dr., L. Martin Alegi, E. Batchelor și M. Garcia, Solicitors)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei
   Recurenta solicită Curții următoarele:

               —

               desființarea hotărârii, în măsura în care aceasta respinge cererea introdusă de ADM în ceea ce privește decizia;

               —

               anularea articolului 3 din decizie, în măsura în care se referă la ADM;

               —

               cu caracter alternativ prin raportare la punctul (ii), modificarea articolului 3 din decizie, reducerea sau anularea amenzii aplicate ADM;

               —

               cu caracter alternativ prin raportare la punctul (iii), trimiterea cauzei la TPI, pentru ca acesta să pronunțe o hotărâre conformă celei a CJCE, în privința împrejurărilor de drept;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli și la plata către ADM a cheltuielilor de judecată aferente procedurilor în fața TPI și CJCE.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta afirmă următoarele:

               1.

               Tribunalul de Primă Instanță (TPI) a făcut aplicarea greșită a regulilor privind dreptul la apărare atunci când a stabilit că Archer Daniels Midland Company (ADM) a fost înștiințată în mod rezonabil cu privire la faptele pe baza cărora Comisia a constatat calitatea sa de lider;

               2.

               TPI a încălcat garanțiile procedurale esențiale, permițând Comisiei să se întemeieze pe rezumatul, realizat de FBI, al unui interviu cu un angajat al ADM, ca probă a calității de lider;

               3.

               TPI a denaturat probele, stabilind că declarația dată de Cerestar cu privire la calitatea de lider a ADM se coroborează cu celelalte probe;

               4.

               TPI nu a motivat respingerea apărării ADM privind faptul că Cerestar nu a putut identifica în mod categoric întâlnirile Sherpa sau furniza detalii despre acestea înlătură declarația Cerestar că ADM a condus acele întruniri;

               5.

               TPI a concluzionat în mod eronat că ADM este împiedicată să conteste acuratețea declarației date de Cerestar, deoarece nu a făcut acesta în timpul procedurii administrative;

               6.

               TPI a încălcat principiul conform căruia Comisia trebuie să respecte regulile autoimpuse, astfel:

                           (a)

                           permițând Comisiei să ignore caracterul de circumstanță atenuantă relevantă al încetării încălcării;

                           (b)

                           apreciind că s-a dovedit de către Comisie impactul asupra pieței, fără definirea pieței relevante;

               7.

               TPI a încălcat principiul încrederii legitime în aplicarea Comunicării privind clemența, concluzionând că ADM are calitatea de lider și nu poate beneficia de prevederile Secțiunii B din Comunicarea privind clemența;

               8.

               TPI a făcut aplicarea greșită a principiului încrederii legitime, stabilind că atitudinea Comisiei în perioada procedurii administrative nu conferă dreptul la o așteptare întemeiată, în sensul ca ADM să beneficieze de o reducere a amenzii, în temeiul Secțiunii B a Comunicării privind clemența.


title: Cauza C-73/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 10 februarie 2016 – Peter Puškár/Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Kriminálny úrad finančnej správy

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 10 februarie 2016 – Peter Puškár/Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Kriminálny úrad finančnej správy
   (Cauza C-73/16)
   (2016/C 165/07)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Peter Puškár

      Pârâți: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Kriminálny úrad finančnej správy

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 47 primul paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – potrivit căruia orice persoană ale cărei drepturi, deci și dreptul la viață privată în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal, prevăzut la articolul 1 primul paragraf și de dispozițiile ulterioare ale Directivei 95/46/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date [denumită în continuare „Directiva 95/46”], au fost încălcate are dreptul, în condițiile stabilite la același articol, la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești – se opune unei dispoziții naționale care condiționează exercitarea unei astfel de căi de atac efective în fața unei instanțe de contencios administrativ de cerința ca reclamantul, pentru a-și proteja propriile drepturi și libertăți, înainte de a formula acțiunea în justiție, să epuizeze căile de atac oferite de dispozițiile unei lex specialis cum este legea slovacă privind reclamațiile administrative?

               2)

               Dreptul la respectarea vieții private și de familie, a domiciliului și a secretului comunicațiilor, prevăzut la articolul 7, precum și dreptul la protecția datelor cu caracter personal, prevăzut la articolul 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pot fi interpretate, în cazul unei pretinse încălcări a dreptului la protecția datelor cu caracter personal pus în aplicare, în ceea ce privește Uniunea Europeană, în principal prin Directiva 95/46/CE, [și implică] în special:

                           —

                           obligația statelor membre de a garanta dreptul la viață privată în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal [articolul [1] alineatul (1)], precum şi

                           —

                           dreptul statelor membre de a dispune prelucrarea datelor cu caracter personal atunci când este necesară pentru aducerea la îndeplinire a unei sarcini de interes public [articolul 7 litera (e)] sau pentru realizarea interesului legitim urmărit de operator sau de unul sau mai mulți terți cărora le sunt comunicate datele,

                           —

                           şi având în vedere, de asemenea, puterile excepţionale ale statului membru [de a limita întinderea drepturilor și obligaţiilor] [articolul 13 alineatul (1) literele (e) şi (f)], dacă o astfel de limitare constituie o măsură necesară pentru a proteja un interes economic sau financiar important al unui stat membru sau al Uniunii Europene, inclusiv în domeniile monetar, bugetar și fiscal,

                     în sensul că un stat membru nu poate să întocmească, fără consimțământul persoanei în cauză, liste de date cu caracter personal în scopul administrării fiscale, și anume că colectarea de date cu caracter personal aflate la dispoziţia unei autorități publice în scopul combaterii fraudei fiscale este în sine riscantă?

               3)

               O listă a unei autorități fiscale a unui stat membru, care conține datele cu caracter personal ale [reclamantului] şi a cărei confidențialitate a fost garantată prin măsuri tehnice și organizatorice de protecție adecvate pentru protejarea datelor cu caracter personal împotriva dezvăluirii sau accesului neautorizat în sensul articolul 17 alineatul (1) din Directiva 95/46/CE menționată anterior, pe care [reclamantul] a obținut-o fără consimțământul legal al respectivei autorități fiscale a statului membru, poate fi considerată un mijloc de probă ilegal, a cărui prezentare trebuie să fie respinsă de instanța națională în conformitate cu principiul de drept al Uniunii privind dreptul la un proces echitabil prevăzut la articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

               4)

               Este conformă cu dreptul menţionat mai sus la o cale de atac efectivă şi la un proces echitabil (în special cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene amintit anterior) o modalitate de a proceda a instanţei naţionale potrivit căreia, în cazul în care, în cauza cu care este sesizată, există divergențe între jurisprudența Curţii Europene a Drepturilor Omului și răspunsul dat de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, aceasta acordă prioritate orientării juridice a Curții de Justiție a Uniunii Europene, în conformitate cu principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană și cu articolul 267 din Tratatul privind Funcţionarea Uniunii Europene?

      (1)  JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10.