title: Cauza C-486/16: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Spania) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolele 6 și 7 – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Clauză privind exigibilitatea anticipată a unui contract de împrumut ipotecar – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Întrebare identică cu o întrebare asupra căreia Curtea s-a pronunțat deja sau al cărei răspuns poate fi în mod clar dedus din jurisprudență – Competența instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” – Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național – Principiul efectivității – Principiul autonomiei procedurale)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/4

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 3 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante - Spania) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño
      (Cauza C-486/16) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolele 6 și 7 - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Clauză privind exigibilitatea anticipată a unui contract de împrumut ipotecar - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Întrebare identică cu o întrebare asupra căreia Curtea s-a pronunțat deja sau al cărei răspuns poate fi în mod clar dedus din jurisprudență - Competența instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” - Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național - Principiul efectivității - Principiul autonomiei procedurale)
      (2020/C 19/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bankia SA

         Pârâți: Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño

         Dispozitivul

      Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și principiul efectivității trebuie să fie interpretate, în împrejurări precum cele din cauza principală, în sensul că nu se opun ca o instanță națională de prim grad de jurisdicție să fie ținută de o decizie pronunțată de o instanță de apel care impune deschiderea unei proceduri de executare luându-se în considerare gravitatea neîndeplinirii de către consumator a obligațiilor care decurg dintr-un contract de împrumut ipotecar, chiar dacă acest contract ar conține o clauză declarată abuzivă printr-o hotărâre prealabilă devenită definitivă, dar care nu are autoritate de lucru judecat în dreptul național.

         (1)  JO C 441, 28.11.2016.


title: Cauza T-643/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DermoFaes – Marca Uniunii Europene verbală anterioară Dermowas – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/46

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes)
      (Cauza T-643/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DermoFaes - Marca Uniunii Europene verbală anterioară Dermowas - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 19/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Germania) (reprezentant: A. Thünken, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Spania) (reprezentanți: A. Vela Ballesteros și S. Fernandez Malvar, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 iunie 2018 (cauza R 1842/2017-2) privind o procedură de opoziție între Dr. August Wolff și Faes Farma

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Faes Farma, SA, inclusiv a cheltuielilor indispensabile efectuate de aceasta din urmă în fața camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019


title: Cauza C-849/19: Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/36

      Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Elenă
      (Cauza C-849/19)
      (2020/C 19/38)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar, C. Hermes, agenți)

         Pârâtă: Republica Elenă

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  declararea faptului că Republica Elenă a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (4) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE (1), precum și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prin neadoptarea, în termenele stabilite, a tuturor măsurilor necesare pentru stabilirea obiectivele de conservare adecvate și a măsurilor de conservare adecvate în legătură cu cele 239 de situri de importanță comunitară (SIC) care se află pe teritoriul elen și sunt vizate de Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 (2);

                  —

                  obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia Europeană reține că Republica Elenă nu a stabilit, în termenele stabilite, obiectivele de conservare adecvate în legătură cu cele 239 de situri de importanță comunitară care se află pe teritoriul elen.
      În plus, Comisia Europeană consideră că Republica Elenă nu a stabilit, în termenele stabilite, măsurile de conservare adecvate în legătură cu cele 239 de situri de importanță comunitară care se află pe teritoriul elen.
      Pentru aceste motive, Republica Elenă ar fi încălcat articolul 4 alineatul (4) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE, precum și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

         (1)  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).

         (2)  Decizia 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneeană (JO 2006, L 259, p. 1, Ediție specială 15/vol. 17, p. 21).


title: Cauza C-801/18: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luxemburg) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Libera circulație a lucrătorilor – Egalitate de tratament – Articolul 45 TFUE – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 4 – Convenție privind securitatea socială încheiată între statul membru de încadrare în muncă și o țară terță – Prestații familiale – Aplicare în cazul unui lucrător frontalier care nu este nici resortisant, nici rezident al unuia dintre statele contractante la convenție)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/4

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 5 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil supérieur de la Sécurité sociale – Luxemburg) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants
      (Cauza C-801/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Libera circulație a lucrătorilor - Egalitate de tratament - Articolul 45 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 4 - Convenție privind securitatea socială încheiată între statul membru de încadrare în muncă și o țară terță - Prestații familiale - Aplicare în cazul unui lucrător frontalier care nu este nici resortisant, nici rezident al unuia dintre statele contractante la convenție)
      (2020/C 19/05)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EU

         Pârâtă: Caisse pour l'avenir des enfants

         Dispozitivul

      Articolul 45 TFUE coroborat cu articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că se opune refuzului autorităților competente ale unui prim stat membru de a plăti unui resortisant al unui al doilea stat membru, care lucrează în primul stat membru, fără a avea domiciliul în acesta, prestații familiale pentru copilul său care domiciliază într-o țară terță împreună cu mama sa, atunci când, în aceleași condiții de acordare a prestațiilor menționate, autoritățile respective recunosc, pe baza unei convenții internaționale bilaterale încheiate între primul stat membru și această țară terță, dreptul la prestații familiale pentru propriii resortisanți și rezidenți, cu excepția cazului în care aceste autorități pot invoca o justificare obiectivă pentru refuzul lor.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-779/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de grande instance de Paris (Franța) la 22 octombrie 2019 – AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Cauza C-779/19)
      (2020/C 19/27)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de grande instance de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: AV

         Pârâți: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 93/13 (1), interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel din litigiul principal, aplicării normelor de prescripție în următoarele cazuri: (a) pentru declararea caracterului abuziv al unei clauze, (b) pentru eventualele restituiri, (c) atunci când consumatorul este reclamant și (d) atunci când consumatorul este pârât, inclusiv în cazul unei cereri reconvenționale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ, în totalitate sau parțial, la prima întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității, se opune, într-un dosar precum cel în discuție în litigiul principal, aplicării unei jurisprudențe naționale care stabilește începutul termenului de prescripție la data acceptării ofertei de împrumut în loc de data apariției unor dificultăți financiare serioase?

                  3)

                  Clauze precum cele în discuție în litigiul principal, care prevăd printre altele că francul elvețian este moneda de calcul, iar euro moneda de plată, și care au ca efect plasarea riscului de schimb valutar în sarcina împrumutatului, fac parte din obiectul principal al contractului în sensul articolului 4 [alineatul] 2 din Directiva 93/13, în lipsa contestării cuantumului comisioanelor de schimb valutar și în prezența unor clauze care prevăd, la date fixe, posibilitatea împrumutatului de a exercita o opțiune de conversie în euro potrivit unei formule prestabilite?

                  4)

                  Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, pentru motivele că:

                              —

                              oferta prealabilă de împrumut detaliază operațiunile de schimb valutar realizate pe durata creditului și precizează că cursul de schimb euro - franci elvețieni va fi cel aplicabil cu două zile lucrătoare înainte de data evenimentului care determină operațiunea și este publicat pe site-ul Băncii Centrale Europene;

                              —

                              în ofertă se menționează că împrumutatul acceptă operațiunile de schimb din franci elvețieni în euro și din euro în franci elvețieni necesare funcționării și rambursării creditului și că împrumutătorul va efectua conversia în franci elvețieni a soldului plăților lunare în euro după plata comisioanelor aferente creditului;

                              —

                              oferta indică faptul că, în cazul în care din operațiunea de schimb valutar rezultă o sumă inferioară ratei lunare în franci elvețieni exigibile, amortizarea capitalului va fi mai puțin rapidă, iar partea eventuală de capital neamortizat aferent unei rate lunare va fi înscrisă în soldul debitor al contului în franci elvețieni, și se precizează că amortizarea capitalului împrumutului va evolua în funcție de variațiile, în sens crescător sau descrescător, ale cursului de schimb aplicat plăților lunare, că această evoluție poate duce la majorarea sau la reducerea duratei de amortizare a împrumutului și, dacă este cazul, poate modifica suma totală de rambursat;

                              —

                              articolele „cont intern în euro” și „cont intern în franci elvețieni” detaliază operațiunile efectuate la fiecare plată a ratei lunare pentru soldul creditor și debitor al fiecărui cont, iar contractul prezintă în mod transparent funcționarea concretă a mecanismului de conversie a monedei străine, și în condițiile în care nu figurează în ofertă, în special, o mențiune expresă a „riscului de schimb valutar” care revine împrumutatului având în vedere că nu își primește veniturile în moneda de calcul și nici o mențiune explicită a „riscului ratei dobânzii”?

                  5)

                  În cazul unui răspuns pozitiv la cea de a patra întrebare, Directiva 93/13, interpretată în lumina principiului efectivității dreptului comunitar, se opune unei jurisprudențe naționale care consideră că o clauză sau un ansamblu de clauze, precum cele în discuție în litigiul principal, sunt „clare și inteligibile” în sensul directivei, având în vedere că la elementele indicate în cea de a patra întrebare se adaugă numai o simulare a unei scăderi de 5,29 % a monedei de plată în raport cu moneda de calcul, într-un contract cu o durată inițială de 25 de ani, fără a menționa termeni precum „risc” sau „dificultate”?

                  6)

                  Sarcina probei caracterului „clar și inteligibil” al unei clauze în sensul Directivei 93/13, inclusiv în privința circumstanțelor care însoțesc încheierea contractului, revine profesionistului sau consumatorului?

                  7)

                  În cazul în care sarcina probei caracterului clar și inteligibil al clauzei aparține profesionistului, Directiva 93/13 se opune unei jurisprudențe naționale care consideră, în prezența unor documente referitoare la tehnicile de vânzare, că revine împrumutaților sarcina de a dovedi, pe de o parte, că au fost destinatari ai informațiilor conținute în aceste documente și, pe de altă parte, că acestea le-au fost adresate de bancă sau, dimpotrivă, impune ca aceste elemente să constituie o prezumție cu privire la faptul că informațiile conținute în documentele menționate au fost transmise, inclusiv verbal, împrumutaților, prezumție simplă a cărei răsturnare incumbă profesionistului, care trebuie să răspundă pentru informațiile comunicate de intermediarii pe care i-a ales?

                  8)

                  Existența unui dezechilibru semnificativ poate fi caracterizată într-un contract precum cel în discuție în litigiul principal, în care ambele părți suportă un risc de schimb valutar, având în vedere că, pe de o parte, profesionistul dispune de mijloace superioare consumatorului pentru a anticipa riscul de schimb valutar și că, pe de altă parte, riscul suportat de profesionist este limitat, în timp ce acela suportat de consumator nu este?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-731/19: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2019 – Arris Global/Comisia

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/57

      Acțiune introdusă la 29 octombrie 2019 – Arris Global/Comisia
      (Cauza T-731/19)
      (2020/C 19/69)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Arris Global Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Lesar, solicitor, și K. Beal, QC)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei adoptate de Comisia Europeană la 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor („EFG”) care dețin SSC, în măsura în care se aplică reclamantei;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a aplicat în mod eronat articolul 107 alineatul (1) TFUE și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere la alegerea cadrului de referință pentru analiza regimului de impozitare. Comisia ar fi trebuit să trateze cadrul de referință ca fiind reprezentat de regimul de impozitare a întreprinderilor din Regatul Unit, iar nu doar de însuși regimul societăților străine controlate (SSC).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin adoptarea unei abordări defectuoase pentru analiza regimului SSC. În considerentele (124)-(126) ale deciziei atacate, Comisia a tratat în mod eronat dispozițiile părții 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] ca fiind o formă de derogare de la obligația fiscală generală prevăzută în capitolul 5 al acesteia.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a constatat în considerentele (127)-(151) ale deciziei atacate că era îndeplinit criteriul selectivității, în sensul că întreprinderi aflate într-o poziție comparabilă din punct de vedere factual și juridic erau tratate în mod diferit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea de 75 % prevăzută la articolul 371ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 se justifică prin caracterul și structura generală ale sistemului de impozitare.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că impunerea unei sarcini fiscale asupra SSC care se încadrează în exonerările stabilite în capitolul 9 menționat, ca o categorie, ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei, contrar articolului 49 TFUE.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe existența unei erori vădite de apreciere în ceea ce privește exonerarea de 75 % și aspectul referitor la raportul fix.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei nu respectă principiul general de drept al Uniunii privind nediscriminarea sau egalitatea.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept aplicând prin analogie sau invocând în mod nejustificat prevederile Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, atunci când a constatat în considerentul (176) al deciziei atacate că există o categorie de beneficiari (în care era inclusă reclamanta) și că aceasta a obținut ajutoare care trebuiau să fie recuperate în temeiul articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).


title: Cauza C-856/19: Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Ungară

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/37

      Acțiune introdusă la 25 noiembrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Ungară
      (Cauza C-856/19)
      (2020/C 19/39)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Perrin și A. Sipos, agenți)

         Pârâtă: Ungaria

         Concluzii

      Comisia solicită Curții:

                  —

                  constatarea faptului că Ungaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 alineatele (2) și (3) din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat (1), întrucât a aplicat, după expirarea perioadei de tranziție acordate până la 31 decembrie 2017, o acciză globală mai mică de 60 % din prețul mediu ponderat de vânzare cu amănuntul pentru țigaretele eliberate pentru consum și a perceput o acciză mai mică de 115 euro pentru 1 000 de țigarete;

                  —

                  obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Potrivit articolului 10 alineatul (2) din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat, începând cu 1 ianuarie 2014, acciza globală pe țigarete reprezintă cel puțin 60 % din prețul mediu ponderat de vânzare cu amănuntul al țigaretelor eliberate pentru consum, cu excepția cazului în care acciza reprezintă cel puțin 115 euro pentru 1 000 de țigarete. Întrucât Ungaria percepe o acciză inferioară sumei de 115 euro pentru 1 000 de țigarete, acest stat membru este supus obligației de a institui o acciză cu o valoare echivalentă sau superioară pragului de 60 % din prețul mediu ponderat.
      Pentru a asigura această valoare a accizei, articolul 10 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 2011/64/UE a acordat Ungariei și altor trei state membre o perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2017. În temeiul articolului 10 alineatele (2) și (3) din Directiva 2011/64/UE, la încheierea acestei perioade, statele membre respective trebuiau să fi atins pragurile indicate ale accizei.
      Comisia consideră că, la sfârșitul perioadei tranzitorii, Ungaria nu a atins pragurile accizei prevăzute la articolul 10 alineatele (2) și (3) din Directiva 2011/64/UE și că, de la 31 decembrie 2017, acest stat membru continuă să aplice o acciză cu o valoare inferioară pragurilor prevăzute de această directivă.

         (1)  Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat (JO 2011, L 176, p. 24).


title: Cauza C-262/19: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 11 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Polymeles Protodikeio Athinon - Grecia) – RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados (Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Ajutoare de stat – Constituirea ipotecilor de garantare a împrumuturilor bancare acordate agricultorilor – Legislație națională care impune o plafonare a sumei pentru care sunt constituite ipotecile – Expunere insuficientă a motivelor care au determinat instanța de trimitere să aibă îndoieli cu privire la interpretarea dreptului Uniunii – Inadmisibilitate vădită)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/5

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 11 iulie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Polymeles Protodikeio Athinon - Grecia) – RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados
      (Cauza C-262/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Ajutoare de stat - Constituirea ipotecilor de garantare a împrumuturilor bancare acordate agricultorilor - Legislație națională care impune o plafonare a sumei pentru care sunt constituite ipotecile - Expunere insuficientă a motivelor care au determinat instanța de trimitere să aibă îndoieli cu privire la interpretarea dreptului Uniunii - Inadmisibilitate vădită)
      (2020/C 19/06)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: RM, SN

         Pârâtă: Agrotiki Trapeza Ellados

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Polymeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță din Atena, Grecia), prin decizia din 8 februarie 2019, este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-569/17: Ordonanța președintelui Curții din 10 iulie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei, intervenientă: Republica Franceză

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/38

      Ordonanța președintelui Curții din 10 iulie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei, intervenientă: Republica Franceză
      (Cauza C-569/17) (1)

      (2020/C 19/40)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauza T-79/19: Ordonanța Tribunalului din 18 noiembrie 2019 – Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/58

      Ordonanța Tribunalului din 18 noiembrie 2019 – Lantmännen și Lantmännen Agroetanol/Comisia
      (Cauza T-79/19) (1)

      (2020/C 19/70)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza C-580/18 P: Ordonanța președintelui Camerei a șasea din 14 august 2019 – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/38

      Ordonanța președintelui Camerei a șasea din 14 august 2019 – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-580/18 P) (1)

      (2020/C 19/41)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-491/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 27 iulie 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polonia) la 27 iulie 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Cauza C-491/18)
      (2020/C 19/07)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

         Pârât: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      Prin Ordonanța din 13 decembrie 2019, Curtea de Justiție (Camera a zecea) a declarat că articolul 168 litera (a), articolul 178 litera (a) și articolul 226 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, trebuie interpretate în sensul că se opun ca autoritățile fiscale naționale să refuze persoanei impozabile dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată datorate sau achitate în amonte pentru simplul motiv că facturile întocmite cuprind o eroare privind identificarea mărfurilor care fac obiectul operațiunilor în cauză, cu toate că persoana impozabilă, înainte de emiterea deciziei de impunere de către autoritățile fiscale, a furnizat acestora documentele și explicațiile necesare stabilirii obiectului real al acestor operațiuni și care dovedesc existența acestora.


title: Cauza T-537/19: Ordonanța Tribunalului din 12 noiembrie 2019 – DK/GSA

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/58

      Ordonanța Tribunalului din 12 noiembrie 2019 – DK/GSA
      (Cauza T-537/19) (1)

      (2020/C 19/71)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 328, 30.9.2019.


title: Cauza C-583/19 P: Recurs introdus la 30 iulie 2019 de Belén Bernaldo de Quirós împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 iunie 2019 în cauza T-273/18, Bernaldo de Quirós/Comisia

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/6

      Recurs introdus la 30 iulie 2019 de Belén Bernaldo de Quirós împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 5 iunie 2019 în cauza T-273/18, Bernaldo de Quirós/Comisia
      (Cauza C-583/19 P)
      (2020/C 19/08)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Belén Bernaldo de Quirós (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocată)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  anularea Hotărârii din 5 iunie 2019, Bernaldo de Quirós/Comisia (T-273/18);

                  —

                  admiterea concluziilor prezentate în primă instanță;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv unic, întemeiat pe denaturarea faptelor, pe eroarea vădită de apreciere și pe o motivare inexactă în drept.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv al acțiunii introduse în fața Tribunalului, recurenta a invocat încălcarea principiului respectării dreptului la apărare în contextul articolului 3 din anexa IX la Statutul funcționarilor. Tribunalul s-a pronunțat cu privire la acest motiv la punctele 81-94 din hotărârea atacată.
      Recurenta consideră că constatările efectuate de Tribunal sunt inexacte din punct de vedere material. Aceasta consideră că hotărârea atacată este afectată de o eroare de drept și cuprinde o eroare vădită de apreciere întrucât, pe de o parte, normele interne nu pot justifica nerespectarea unei dispoziții statutare și, pe de altă parte, DGA în cauză nu prevăd o delegare de competențe a AIPN. În sfârșit, interpretarea dispozițiilor articolului 3 din anexa IX la Statutul funcționarilor și ale articolului 4 alineatul (4) din DGA ar determina o motivare inexactă în drept.


title: Cauza C-751/18: Ordonanța președintelui Curții din 29 august 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) - Portugalia) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/39

      Ordonanța președintelui Curții din 29 august 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) - Portugalia) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-751/18) (1)

      (2020/C 19/42)
      Limba de procedură: portugheza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-655/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 30 august 2019 – LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 30 august 2019 – LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov
      (Cauza C-655/19)
      (2020/C 19/10)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: LN

         Pârâte: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă articolul 2 din Directiva 2006/112 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se opune ca operațiunea prin care un contribuabil care, în calitate de creditor, adjudecă imobilul urmărit silit în cadrul unei proceduri de executare silită și, după un timp, îl vinde în vederea recuperării sumei împrumutate să fie considerată activitate economică sub forma exploatării bunurilor corporale sau necorporale în scopul obținerii de venituri cu caracter de continuitate?

                  2)

                  Persoana care a efectuat o astfel de operațiune juridică poate fi considerată persoană impozabilă în sensul articolului 9 din Directiva 2006/112?

         (1)  Directiva TVA 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol.3, p. 7).


title: Cauza C-709/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 25 septembrie 2019 – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 25 septembrie 2019 – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc
      (Cauza C-709/19)
      (2020/C 19/11)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vereniging van Effectenbezitters

         Pârâtă: BP plc

         Întrebările preliminare

                  1)

                              (a)

                              Articolul 7 teza introductivă punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1, denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles I bis”) trebuie interpretat în sensul că materializarea directă a unui prejudiciu pur financiar într-un cont de investiții din Țările de Jos sau într-un cont de investiții al unei bănci și/sau al unei societăți de investiții cu sediul în Țările de Jos, care este consecința deciziilor de investiții care au fost adoptate sub influența informațiilor generale publicate pe plan global, dar incorecte, incomplete și înșelătoare ale unei întreprinderi internaționale listate la bursă oferă un element de legătură suficient pentru a stabili competența internațională a instanțelor neerlandeze în temeiul locului producerii prejudiciului („Erfolgsort”)?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns negativ, este necesar să existe împrejurări suplimentare care să justifice că instanțele neerlandeze sunt competente și care sunt aceste împrejurări? Împrejurările suplimentare menționate la [punctul] 4.2.2 din cererea de decizie preliminară sunt suficiente pentru a întemeia competența instanțelor neerlandeze?

                  2)

                  Răspunsul la prima întrebare este diferit în cazul unei acțiuni introduse în temeiul articolului 3:305a din BW (Burgerlijk Wetboek, Codul civil din Țările de Jos) de o asociație având ca obiect să reprezinte, în temeiul dreptului propriu, interesele colective ale investitorilor care au suferit un prejudiciu în sensul primei întrebări, ceea ce determină printre altele faptul că nu sunt stabilite nici domiciliile respective ale acestor investitori și nici împrejurările speciale ale achizițiilor individuale, respectiv ale deciziilor individuale de a nu vinde acțiunile deja deținute?

                  3)

                  În cazul în care instanța neerlandeză este competentă în temeiul articolului 7 punctul 2 din Regulamentul Bruxelles I bis să se pronunțe cu privire la acțiunea formulată în temeiul articolului 3:305a din BW, instanța în cauză este, în conformitate cu articolul 7 punctul 2 din acest regulament, competentă din punct de vedere teritorial, atât pe plan internațional, cât și pe plan intern, să se pronunțe cu privire la toate acțiunile în despăgubire individuale ulterioare, formulate de investitori care au suferit un prejudiciu în sensul primei întrebări?

                  4)

                  În cazul în care instanța neerlandeză în discuție este, în sensul întrebării a treia, competentă din punct de vedere teritorial pe plan internațional, însă nu și pe plan intern, putându-se pronunța cu privire la toate acțiunile în despăgubire individuale formulate de investitori care au suferit un prejudiciu în sensul primei întrebări, atunci competența teritorială internă trebuie stabilită în funcție de domiciliul investitorului prejudiciat, de sediul băncii unde este deschis contul personal al acestui investitor sau de sediul băncii unde este deschis contul de investiții al acestui investitor sau trebuie să fie avut în vedere un alt element de legătură?


title: Cauza C-719/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 30 septembrie 2019 – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 30 septembrie 2019 – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauza C-719/19)
      (2020/C 19/12)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Apelant: FS

         Intimat: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158 (1), […]) trebuie interpretat în sensul că decizia de expulzare a unui cetățean al Uniunii de pe teritoriul statului membru gazdă, luată în temeiul acestei dispoziții, este considerată a fi respectată și nu mai produce efecte juridice odată ce acest cetățean al Uniunii a părăsit, lucru care poate fi demonstrat, teritoriul acestui stat membru gazdă în termenul prevăzut de această dispoziție pentru plecarea voluntară?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, dacă acest cetățean al Uniunii revine imediat în statul membru gazdă, el beneficiază de dreptul de ședere pentru o perioadă de cel mult trei luni, prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE, sau statul membru gazdă poate lua o nouă decizie de expulzare, pentru a evita ca cetățeanul Uniunii să intre în mod repetat, pentru o perioadă scurtă, în statul membru gazdă?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 1, acest cetățean al Uniunii trebuie, în acest caz, să locuiască în afara teritoriului statului membru gazdă pentru o anumită perioadă și cât de lungă este această perioadă?

         (1)  P 77.


title: Cauza C-720/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Düsseldorf (Germania) la 30 septembrie 2019 – GR/Stadt Duisburg

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Düsseldorf (Germania) la 30 septembrie 2019 – GR/Stadt Duisburg
      (Cauza C-720/19)
      (2020/C 19/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: GR

         Pârât: Stadt Duisburg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un membru al familiei unui lucrător turc, care poate beneficia de drepturile prevăzute la articolul 7 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, pierde aceste drepturi atunci când primește cetățenia statului membru gazdă, dar pierde cetățenia anterioară?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, membrul de familie al lucrătorului turc, aflat în situația descrisă mai sus, poate continua să se prevaleze de drepturile care decurg din articolul 7 din Decizia nr. 1/80 în cazul în care a pierdut cetățenia statului membru gazdă pentru că a adoptat din nou cetățenia anterioară?


title: Cauza C-738/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 7 octombrie 2019 – A/B, C

text:
               20.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 7 octombrie 2019 – A/B, C
      (Cauza C-738/19)
      (2020/C 19/14)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Amsterdam

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: A

         Pârâte: B, C

         Întrebarea preliminară

      Cum trebuie interpretată Directiva 93/13 (1) și, în special, principiul efectului cumulativ conținut de aceasta, pentru a aprecia dacă suma solicitată drept despăgubire de la consumatorul care nu și-a îndeplinit obligațiile (denumită în continuare „clauza penală”) este disproporționat de mare, în sensul punctului 1 litera (e) din anexa la această directivă, într-un caz în care este vorba despre clauze penale legate de diverse situații de nerespectare a obligațiilor de natură diferită care, prin natura lor, nu trebuie în mod necesar să se producă simultan, și, care într-adevăr, în speță nu s-au produs simultan? În acest context, este relevant că pentru nerespectarea obligației în baza căreia se solicită penalitatea, se solicită și despăgubiri în sensul cedării profitului realizat în mod nelegal?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cerere înaintată la data de 17 septembrie 2019 de către Comitetul de soluționare a contestațiilor în materie de achiziții publice pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Tak – Malbik ehf./Administrația Islandeză a Drumurilor și a Litoralului și Þróttur ehf. (Cauza E-7/19)2020/C 23/09

text:
               23.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/9

      Cerere înaintată la data de 17 septembrie 2019 de către Comitetul de soluționare a contestațiilor în materie de achiziții publice pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Tak – Malbik ehf./Administrația Islandeză a Drumurilor și a Litoralului și Þróttur ehf.
      (Cauza E-7/19)
      (2020/C 23/09)
      Comitetul de soluționare a contestațiilor în materie de achiziții publice (kærunefnd útboðsmála) a înaintat, la 17 septembrie 2019, Curții de Justiție a AELS o cerere care a fost primită la grefa Curții la 23 septembrie 2019, pentru a obține un aviz consultativ în cauza Tak – Malbik ehf./Administrația Islandeză a Drumurilor și a Litoralului și Þróttur ehf. asupra următoarei chestiuni:

                  Un contract, urmând a fi executat în urma unei invitații de participare la licitație, în cadrul căreia ofertanții se angajează să prelucreze și să stocheze anumite materii prime furnizate de autoritatea contractantă, este considerat, în conformitate cu cerințele autorității contractante, drept un contract de lucrări în sensul Directivei 2014/24/UE, în special articolul 2 alineatele (6) și (7), sau drept un contract de servicii în sensul directivei sus-menționate, în special articolul 2 alineatul (9)?


title: Cerere de aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS, înaintată de Comisia de soluționare a contestațiilor în materia achizițiilor publice la 18 octombrie 2019, în cauza Scanteam AS/Guvernul Norvegiei (Cauza E-8/19)2020/C 23/10

text:
               23.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/10

      Cerere de aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS, înaintată de Comisia de soluționare a contestațiilor în materia achizițiilor publice la 18 octombrie 2019, în cauza Scanteam AS/Guvernul Norvegiei
      (Cauza E-8/19)
      (2020/C 23/10)
      La data de 18 octombrie 2019, Comisia de soluționare a contestațiilor în materia achizițiilor publice (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefa Curții la 18 octombrie 2019, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Scanteam AS/Guvernul Norvegiei în legătură cu următoarea întrebare:
      Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice se aplică procedurilor de achiziții desfășurate de o misiune străină a unui stat AELS într-o țară terță (din afara SEE)?


title: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2019 de Abelia și WTW AS împotriva Autorității AELS de Supraveghere (Cauza E-9/19)2020/C 23/07

text:
               23.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 23/7

      Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2019 de Abelia și WTW AS împotriva Autorității AELS de Supraveghere
      (Cauza E-9/19)
      (2020/C 23/07)
      La data de 26 noiembrie 2019, Abelia și WTW AS, reprezentate de Espen Bakken, avocat, Arntzen de Besche Advokatfirma AS, P.O. Box 2734, Solli, 0204 Oslo, Norvegia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere.
      Reclamantele cer Curții de Justiție a AELS:

                  1.

                  Să anuleze Decizia nr. 57/19/COL din 10 iulie 2019 a Autorității AELS de Supraveghere.

                  2.

                  Să oblige Autoritatea AELS de Supraveghere la plata cheltuielilor de judecată.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

                  —

                  Abelia este o organizație profesională a angajatorilor din cadrul celei mai mari organizații a angajatorilor din Norvegia, NHO (Næringslivets Hoved-organisasjon, Confederația Norvegiană a Comerțului și Industriei).

                  —

                  WTW AS este o societate membră a organizației profesionale Abelia și un dezvoltator de software, care oferă soluții tehnice inovatoare clienților din diverse sectoare de activitate. WTW este prezentă, de asemenea, în sectorul e-sănătății și se află în concurență directă cu soluțiile de e-sănătate publică analizate de Autoritatea AELS de Supraveghere (denumită în continuare „autoritatea”) în decizia atacată.

                  —

                  Decizia atacată se referă la finanțarea notificată a unei societăți publice însărcinate cu furnizarea unei soluții de e-sănătate la nivel național.

                  —

                  Guvernul norvegian nu a considerat activitățile de e-sănătate interconectate finanțate din fonduri publice drept ajutoare de stat, deoarece acestea nu reprezintă „activități economice” în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE, dar a transmis o notificare pentru securitate juridică, din data de 3 mai 2019.

                  —

                  Decizia atacată a fost adoptată de autoritate la 10 iulie 2019, în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție. În decizia atacată, autoritatea a concluzionat că Norsk Helsenett SF și Direcția pentru e-sănătate din Norvegia nu constituie „întreprinderi” în furnizarea soluțiilor de e-sănătate, în conformitate cu organizarea actuală a sectorului sănătății din Norvegia.

                  —

                  Autoritatea a constatat în decizia atacată și că măsurile notificate nu au conferit întreprinderii Norsk Helsenett SF un avantaj economic în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE.

                  —

                  Reclamantele contestă faptul că autoritatea a adoptat decizia atacată privind ajutorul fără să inițieze procedura oficială de investigare, încălcându-le astfel drepturile procedurale.

                  —

                  În consecință, reclamantele solicită Curții de Justiție a AELS să anuleze decizia atacată.


title: Cauza T-827/19: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2019 – Gaspar/Comisia

text:
               24.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/48

      Acțiune introdusă la 2 decembrie 2019 – Gaspar/Comisia
      (Cauza T-827/19)
      (2020/C 61/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Norbert Gaspar (Mensdorf, Luxemburg) (reprezentant: R. Wardyn, lawyer)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei din 23 mai 2018; și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 11 alineatul (2) din Anexa VIII la Statutul funcționarilor și a articolului 7 alineatul (1) din DGA:

                              —

                              anii de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii transferabili trebuie să fie calculați pe baza sumei care a fost realmente transferată, din care se deduce suma care reprezintă aprecierea capitalului între data la care a fost înregistrată cererea de transfer și data realizării efective a transferului;

                              —

                              PMO a săvârșit o eroare atunci când a calculat drepturile la pensie transferabile numai pe baza sumei indicate de organismul național în decizia provizorie, în condițiile în care suma care a fost efectiv transferată nu corespundea numai aprecierii capitalului între data la care a fost înregistrată cererea de transfer și data realizării efective a transferului.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe îmbogățirea fără justă cauză în favoarea Uniunii:

                              —

                              calcularea anilor de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii transferabili pe baza unei sume provizorii care făcea obiectul unui nou calcul și care nu corespundea numai aprecierii capitalului între data la care a fost înregistrată cererea de transfer și data realizării efective a transferului a condus la o îmbogățire fără justă cauză în favoarea Uniunii.


title: Cauzele conexate C-355/18 - C-357/18 și C-479/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Austria) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet și KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18) (Trimitere preliminară – Libera prestare a serviciilor – Asigurare directă de viață – Directivele 90/619/CEE, 92/96/CEE, 2002/83/CE și 2009/138/CE – Drept de retragere – Informare necorespunzătoare privind modalitățile de exercitare a dreptului de retragere – Condiții de formă ale declarației de retragere – Efecte asupra obligațiilor întreprinderii de asigurare – Termen – Expirarea dreptului de retragere – Posibilitatea unei retrageri ulterioare rezilierii contractului – Rambursare a valorii de răscumpărare a contractului – Restituire a primelor plătite – Drept la dobânzi remuneratorii – Prescripție)

text:
               2.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/8

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien - Austria) – Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet și KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)
      (Cauzele conexate C-355/18 - C-357/18 și C-479/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Asigurare directă de viață - Directivele 90/619/CEE, 92/96/CEE, 2002/83/CE și 2009/138/CE - Drept de retragere - Informare necorespunzătoare privind modalitățile de exercitare a dreptului de retragere - Condiții de formă ale declarației de retragere - Efecte asupra obligațiilor întreprinderii de asigurare - Termen - Expirarea dreptului de retragere - Posibilitatea unei retrageri ulterioare rezilierii contractului - Rambursare a valorii de răscumpărare a contractului - Restituire a primelor plătite - Drept la dobânzi remuneratorii - Prescripție)
      (2020/C 68/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18), KL, LK, MJ, NI (C-C-479/18)

         Pârâte: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich C-355/18 – C-357/18, UNIQA Österreich Versicherungen AG, DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din A doua directivă 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea eficientă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992, coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (A treia directivă privind asigurarea de viață), articolul 35 alineatul (1) din Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață coroborat cu articolul 36 alineatul (1) din aceasta, precum și articolul 185 alineatul (1) din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) coroborat cu articolul 186 alineatul (1) din aceasta trebuie interpretate în sensul că termenul pentru exercitarea dreptului de retragere dintr-un contract de asigurare de viață începe să curgă de la momentul la care titularul poliței de asigurare este informat în legătură cu încheierea contractului, chiar dacă informarea transmisă titularului poliței de asigurare de către întreprinderea de asigurare

                              —

                              omite să precizeze că dreptul național aplicabil contractului nu prevede nicio cerință de formă pentru exercitarea dreptului de retragere respectiv sau

                              —

                              indică cerințe de formă care, în realitate, nu sunt impuse de dreptul național aplicabil acestui contract sau de clauzele contractuale ale contractului respectiv, cu condiția ca o astfel de indicație să nu îi priveze pe titularii polițelor de asigurare de posibilitatea de a-și exercita dreptul de retragere în esență în aceleași condiții ca cele care ar fi fost aplicate dacă informația ar fi fost exactă. Revine instanțelor de trimitere sarcina de a aprecia, pe baza unei evaluări globale care ține seama în special de contextul normativ național și de situația de fapt din litigiul principal, dacă eroarea cuprinsă în informarea transmisă titularului poliței de asigurare îl priva pe acesta de o astfel de posibilitate.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96, coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96 trebuie interpretat în sensul că, în lipsa unei informări transmise titularului poliței de asigurare de către întreprinderea de asigurare cu privire la dreptul de retragere al acestuia sau în prezența unei informări transmise de întreprinderea de asigurare care ar fi atât de necorespunzătoare încât l-ar priva pe titularul poliței de asigurare de posibilitatea de a-și exercita dreptul de retragere în esență în aceleași condiții ca cele care ar fi fost aplicate în cazul în care informația ar fi fost exactă, termenul pentru exercitarea dreptului de retragere nu curge, chiar dacă titularul poliței de asigurare a avut cunoștință de existența dreptului de retragere prin alte mijloace.

                  3)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96, coroborat cu articolul 31 din Directiva 92/96 și articolul 35 alineatul (1) din Directiva 2002/83 coroborat cu articolul 36 alineatul (1) din aceasta trebuie interpretate în sensul că, odată ce contractul a fost reziliat și au fost îndeplinite toate obligațiile care rezultă din acesta, printre care în special plata de către întreprinderea de asigurare a valorii de răscumpărare, titularul poliței de asigurare își mai poate exercita încă dreptul de retragere, cu condiția ca dreptul aplicabil contractului să nu determine efectele juridice ale lipsei de informare cu privire la dreptul de retragere sau transmiterea unei informări necorespunzătoare.

                  4)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96, articolul 35 alineatul (1) din Directiva 2002/83 și articolul 185 alineatul (1) din Directiva 2009/138 trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale în temeiul căreia întreprinderea de asigurare este obligată să îi ramburseze unui titular al unei polițe de asigurare care și-a exercitat dreptul de retragere numai valoarea de răscumpărare.

                  5)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 90/619, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/96, articolul 35 alineatul (1) din Directiva 2002/83 și articolul 186 alineatul (1) din Directiva 2009/138 trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale care prevede un termen de prescripție de trei ani pentru exercitarea dreptului la dobânzi remuneratorii asociat restituirii sumelor nedatorate solicitate de un titular al unei polițe de asigurare care și-a exercitat dreptul de retragere, cu condiția ca stabilirea unui astfel de termen să nu repună în discuție efectivitatea dreptului de retragere al titularului poliței de asigurare menționat, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere din cauza C-479/18.

         (1)  JO C 294, 20.08.2018

         JO C 427, 26.11.2018


title: Cauza T-5/20: Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2020 – CP/Parlamentul European

text:
               2.3.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/56

      Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2020 – CP/Parlamentul European
      (Cauza T-5/20)
      (2020/C 68/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: CP (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocate)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni drept admisibilă și întemeiată;

            în consecință:

                  —

                  anularea raportului de notare 2016 al reclamantului, semnat de secretarul general la 16 noiembrie 2018;

                  —

                  în cazul în care este necesar, anularea deciziei președintelui din 25 septembrie 2019 de respingere a contestației;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și a articolului 25 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, în măsura în care, în primul rând, evaluarea reclamantului ar fi incompletă întrucât în cadrul rubricii „simțul răspunderii și conștiința profesională”, secțiunea „comportament”, din ultima versiune a raportului de notare, nu figurează nicio apreciere. De asemenea, ar exista o diferență suficient de caracterizată între rapoartele de notare din 2016 și rapoartele de notare anterioare, în special cel din 2015, iar această diferență nu ar fi motivată corespunzător.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe neluarea în considerare în cadrul aprecierilor a situației privind insuficiența personalului din unitatea reclamantului și a activităților anexe ale reclamantului. În această privință, reclamantul consideră că, în 2016, performanța sa a fost influențată de mai mulți factori care nu au fost luați în considerare în mod corespunzător de pârât la întocmirea raportului de notare, și anume situația privind insuficiența personalului din unitatea sa, participarea sa în cadrul comitetului de personal și participarea sa la instituirea unui nou concept de evacuare devenit o prioritate a Direcției B din cadrul DG SAFE, „PPP”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care aprecierile cuprinse în raportul de notare 2016, marcate de o deteriorare flagrantă a performanțelor în raport cu 2015, ar fi vădit eronate și nu ar ține seama de marea implicare a reclamantului în sarcinile sale și de rezultatele obținute, în pofida împrejurărilor deosebit de dificile.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa unei atmosfere calme la interviurile de notare și pe încălcarea dreptului de a fi ascultat și a articolului 6.2 din regulamentul intern referitor la notare, în măsura în care interviul cu primul notator și în special interviul cu notatorul final nu s-ar fi desfășurat în atmosfera calmă impusă la articolul 6.2 din regulamentul intern și nu i-ar fi permis reclamantului să prezinte în mod util observațiile sale cu privire la remarcile negative din raportul de notare. Raportul a rămas de altfel în mare neschimbat după aceste interviuri.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor obiectivității și imparțialității, pe hărțuire și pe încălcarea articolului 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a principiului solicitudinii, precum și pe abuzul de putere. În această privință, reclamantul consideră că lipsa unei justificări suficiente, pertinente și întemeiate pe comentarii negative sau cu conotații negative în raportul de notare 2016 îl determină pe reclamant să considere că acest raport este abuziv și marcat de o lipsă vădită de obiectivitate și de imparțialitate și seamănă mai degrabă cu o reglare de conturi din partea notatorului final, cu asistența primului notator. Fiecare element al evaluării ar fi devalorizant în raport cu anii anteriori, în special cu 2015, fără niciun motiv. Acesta nu ar conține niciun element pozitiv. Majoritatea elementelor obținute de reclamant în 2016 ar fi trecute sub tăcere, toată munca realizată ar fi negată. Acest raport ar fi marcat de abuz de putere întrucât ar avea drept unic obiectiv să îl vatăme pe reclamant prin prezentarea unei versiuni trunchiate a realității prestațiilor sale, protejată în aparență de larga putere de apreciere rezervată notatorilor. Această abordare abuzivă, constând în utilizarea abuzivă a sistemului de notare sub pretextul deviat al unei largi puteri de apreciere, are efectul de a face dificilă apărarea reclamantului, întrucât se află în aparență în fața unor judecăți de valoare al căror control este limitat. În sfârșit, pârâtul nu și-ar fi respectat nici datoria de solicitudine întrucât, în mod vădit, interesele reclamantului nu ar fi fost luate în considerare.


title: Cauza T-681/18: Hotărârea Tribunalului din 28 mai 2020 – Korporaciya „Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Marca Uniunii Europene figurativă STAYER – Utilizare serioasă a mărcii – Articolul 18 alineatul (1) și articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Dovada utilizării serioase – Calificarea produselor pentru care s-a demonstrat utilizarea serioasă”]

text:
               13.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/26

      Hotărârea Tribunalului din 28 mai 2020 – Korporaciya „Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Cauza T-681/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene figurativă STAYER - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 18 alineatul (1) și articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Dovada utilizării serioase - Calificarea produselor pentru care s-a demonstrat utilizarea serioasă”)
      (2020/C 230/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ZAO Korporaciya „Masternet” (Moscova, Rusia) (reprezentant: N. Bürglen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Söder, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 septembrie 2018 (cauza R 1940/2017-5) privind o procedură de decădere între Korporaciya „Masternet” și Stayer Ibérica

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-127/20: Ordonanța președintelui Curții din 30 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy w Gliwicach – Polonia) – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt

text:
               5.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/13

      Ordonanța președintelui Curții din 30 iulie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy w Gliwicach – Polonia) – D. Spółka Akcyjna/W. Zrt
      (Cauza C-127/20) (1)

      (2020/C 329/27)
      Limba de procedură: polona
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 209, 22.6.2020.


title: Cauza C-199/20 P: Recurs introdus la 11 mai 2020 de Gamma-A SIA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 martie 2020 în cauza T-352/19, Gamma-A/EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/2

      Recurs introdus la 11 mai 2020 de Gamma-A SIA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 martie 2020 în cauza T-352/19, Gamma-A/EUIPO – Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss
      (Cauza C-199/20 P)
      (2020/C 359/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Gamma-A SIA (reprezentant: M. Liguts, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      Prin Ordonanța din 3 septembrie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-391/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 29 iulie 2020 – Boriss Cilevičs și alții/Latvijas Republikas Saeima

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Satversmes tiesa (Letonia) la 29 iulie 2020 – Boriss Cilevičs și alții/Latvijas Republikas Saeima
      (Cauza C-391/20)
      (2020/C 359/10)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Satversmes tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Boriss Cilevičs, Valērijs Agešins, Vjačeslavs Dombrovskis, Vladimirs Nikonovs, Artūrs Rubiks, Ivans Ribakovs, Nikolajs Kabanovs, Igors Pimenovs, Vitālijs Orlovs, Edgars Kucins, Ivans Klementjevs, Inga Goldberga, Evija Papule, Jānis Krišāns, Jānis Urbanovi, Ļubova Švecova, Sergejs Dolgopolovs, Andrejs Klementjevs, Regīna Ločmele-Luņova, Ivars Zariņš

         Instituția de la care emană actul atacat: Latvijas Republikas Saeima

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O reglementare precum cea în discuție în litigiul principal constituie o restricție privind libertatea de stabilire consacrată la articolul 49 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sau, cu caracter subsidiar, privind libera prestare a serviciilor, garantată la articolul 56 [din tratatul respectiv], precum și privind libertatea de desfășura o activitate comercială, recunoscută la articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

                  2)

                  Ce considerații trebuie să se aibă în vedere pentru aprecierea caracterului justificat, adecvat și proporțional al reglementării respective în raport cu obiectivul său legitim de a proteja limba oficială ca manifestare a identității naționale?


title: Cauza T-537/20: Acțiune introdusă la 18 august 2020 – Republica Lituania/Comisia

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/11

      Acțiune introdusă la 18 august 2020 – Republica Lituania/Comisia
      (Cauza T-537/20)
      (2020/C 359/15)
      Limba de procedură: lituaniana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Lituania (reprezentanți: R. Dzikovič și K. Dieninio, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate (1), în măsura în care se adresează Republicii Lituania și se referă la măsura „pensionare anticipată” (măsura 113);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv. Aceasta susține că Comisia, la adoptarea deciziei contestate prin care a impus Lituaniei o corecție de 2 186 447,97 de euro pentru deficiența controalelor-cheie, a încălcat articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 (2) și articolele 34 alineatul (6) și 35 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 908/2014 (3) și nu a respectat principiul proporționalității și obligația de cooperare.
      La stabilirea amplorii neconformității, a naturii încălcării și a prejudiciului financiar cauzat Uniunii Europene, Comisia a aplicat Lituaniei o corecție forfetară, deși controalele ex post au fost realizate de autoritățile lituaniene pe baza criteriilor care au fost îmbunătățite în lumina Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-508/15, Republica Lituania împotriva Comisiei, deși rezultatele au condus la o estimare precisă a prejudiciului actual cauzat fondurilor UE, iar amploarea neconformității a fost atât de mică încât Comisia a putut să își întrerupă investigația.

         (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2020/859 a Comisiei din 16 iunie 2020 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2020, L 195, p. 59).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).

         (3)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 908/2014 al Comisiei din 6 august 2014 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește agențiile de plăți și alte organisme, gestiunea financiară, verificarea conturilor, normele referitoare la controale, valorile mobiliare și transparența (JO 2014, L 255, p. 59).


title: Cauza T-555/20: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2020 – QB/BCE

text:
               26.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/14

      Acțiune introdusă la 3 septembrie 2020 – QB/BCE
      (Cauza T-555/20)
      (2020/C 359/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: QB (reprezentant: L. Levi, avocată)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni drept admisibilă și întemeiată;

            în consecință:

                  —

                  anularea raportului de evaluare pentru perioada 2015, redactat la 8 octombrie 2019;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziilor din 7 februarie 2020 și din 24 iunie 2020 de respingere a căii de atac administrative și, respectiv, a reclamației formulate de reclamantă;

                  —

                  obligarea pârâtei la repararea prejudiciului moral evaluat ex aequo et bono la 15 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE și a ghidului privind evaluarea, în special întrucât nu ar fi existat o nouă evaluare a reclamantei, ci o simplă copiere-lipire a evaluărilor cuprinse în raportul de evaluare inițial.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea ghidului privind evaluarea și a procedurii, precum și pe încălcarea obligației de solicitudine, în special întrucât raportul de evaluare a reclamantei nu ar identifica mijloacele de ameliorare și nu ar stabili obiective, în sensul prevăzut de ghidul privind evaluarea.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită care ar vicia raportul de evaluare în litigiu, în aprecierea faptelor reținute în raportul menționat.


title: Cauza T-354/19: Ordonanța Tribunalului din 23 iulie 2020 – Palacio Domecq/EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Revocare a deciziei atacate – Dispariția obiectului litigiului – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               3.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/13

      Ordonanța Tribunalului din 23 iulie 2020 – Palacio Domecq/EUIPO – Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778)
      (Cauza T-354/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Revocare a deciziei atacate - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2020/C 371/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Palacio Domecq, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: A. Otero Iglesias, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Domecq Bodega Las Copas, SL (Jerez de la Frontera, Spania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 martie 2019 (cauza R 867/2018-1) privind o procedură de opoziție între Domecq Bodega Las Copas și Palacio Domecq

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra acţiunii.

                  2)

                  Obligă Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 255, 29.7.2019.


title: Cauza C-742/18 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2020 – Republica Cehă/Comisia Europeană, Regatul Suediei [Recurs – Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) – Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană – Cheltuieli efectuate de Republica Cehă – Regulamentul (CE) nr. 555/2008 – Articolele 19 și 77 – Piețe vitivinicole – Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 – Articolul 33 – Sprijin pentru dezvoltare rurală – Ajutoare pe suprafață – Ajutoare directe decuplate – Controale în materie de ecocondiționalitate – Controale la fața locului tradiționale și prin teledetecție – Sarcina probei – Corecție punctuală și corecție forfetară – Îndoieli cu privire la eficiența controalelor – Analiză a riscurilor – Carențe]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2020 – Republica Cehă/Comisia Europeană, Regatul Suediei
      (Cauza C-742/18 P) (1)

      (Recurs - Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) - Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană - Cheltuieli efectuate de Republica Cehă - Regulamentul (CE) nr. 555/2008 - Articolele 19 și 77 - Piețe vitivinicole - Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 - Articolul 33 - Sprijin pentru dezvoltare rurală - Ajutoare pe suprafață - Ajutoare directe decuplate - Controale în materie de ecocondiționalitate - Controale la fața locului tradiționale și prin teledetecție - Sarcina probei - Corecție punctuală și corecție forfetară - Îndoieli cu privire la eficiența controalelor - Analiză a riscurilor - Carențe)
      (2020/C 378/04)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, O. Serdula, J. Pavliš și J. Vláčil, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, K. Walkerová și J. Aquilina, agenți), Regatul Suediei

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 13 septembrie 2018, Republica Cehă/Comisia (T-627/16, nepublicată, EU:T:2018:538), în măsura în care, prin această hotărâre, Tribunalul a respins motivul acțiunii referitor la corecția punctuală a sumei de 462 517,83 euro pentru exercițiile financiare 2013-2015, în ceea ce privește motivul referitor la existența unor carențe în analiza riscurilor, precum și motivul acțiunii referitor la o corecție forfetară de 636 516,20 euro pentru exercițiile financiare 2011-2014, în ceea ce privește motivul referitor la controale la fața locului insuficiente în ceea ce privește investițiile finanțate în sectorul vitivinicol.

                  2)

                  Respinge în rest recursul.

                  3)

                  Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

                  4)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 44, 04.02.2019.


title: Cauza C-356/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie – Polonia) –) – Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o. o., fostă Travel Service Polska sp. z o.o. [Trimitere preliminară – Transporturi aeriene – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Articolul 7 – Dreptul la compensare în cazul întârzierii sau al anulării unui zbor – Modalități de compensare – Cerere exprimată în moneda națională – Dispoziție națională care interzice alegerea monedei de către creditor]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/12

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 septembrie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie – Polonia) –) – Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o. o., fostă Travel Service Polska sp. z o.o.
      (Cauza C-356/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi aeriene - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolul 7 - Dreptul la compensare în cazul întârzierii sau al anulării unui zbor - Modalități de compensare - Cerere exprimată în moneda națională - Dispoziție națională care interzice alegerea monedei de către creditor)
      (2020/C 378/14)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Delfly sp. z o.o.

         Pârâtă: Smartwings Poland sp. z o. o., fostă Travel Service Polska sp. z o.o.

         Dispozitivul

      Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, în special articolul 7 alineatul (1) din acesta, trebuie interpretat în sensul că un pasager al cărui zbor a fost anulat sau a avut o întârziere prelungită sau succesorul său în drepturi poate solicita plata cuantumului compensației prevăzute la această dispoziție în moneda națională oficială la locul său de reședință, astfel încât dispoziția menționată se opune unei reglementări sau unei practici jurisprudențiale a unui stat membru care prevede că cererea introdusă în acest scop de un asemenea pasager sau de succesorul său în drepturi va fi respinsă numai pentru motivul că el a exprimat-o în această monedă națională.

         (1)  JO C 280, 19.8.2019.


title: Cauza C-358/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Oradea (România) la data de 30 iulie 2020 – Promexor Trade Srl / Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Oradea (România) la data de 30 iulie 2020 – Promexor Trade Srl / Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor
      (Cauza C-358/20)
      (2020/C 378/21)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Judecătoria Oradea

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: Promexor Trade Srl

         Pârâtă: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Prevederile Directivei 2006/112/CE (1) și principiul neutralității fiscale se opun unor norme interne prin care statul membru impune unui resortisant să colecteze și să vireze către stat TVA, pentru o durată de timp nedeterminată, fără însă a-i recunoaște corelativ dreptul de deducere a TVA, pe motiv că acestuia i-a fost anulat din oficiu codul TVA, întrucât în deconturile de TVA depuse pentru șase luni consecutive/două trimestre calendaristice consecutive nu ar fi evidențiat operațiuni care să intre în sfera TVA?

                  2)

                  Raportat la circumstanțele din litigiul principal, principiul securității juridice, principiul protecției încrederii legitime, principiul proporționalității și [principiul] cooperării loiale, astfel cum se desprind din Directiva 2006/112/CE, sunt compatibile cu o normă internă sau o practică a administrației fiscale prin care, deși statul membru permite în mod normal reînregistrarea în scopuri de TVA, la cerere, a unei persoane juridice după anularea din oficiu a codului de TVA, în anumite circumstanțe concrete contribuabilul nu poate solicita reînregistrarea în scopuri [de] TVA din motive pur formale, fiind obligat să colecteze și să vireze către stat TVA, pe o durată nedeterminată de timp, fără însă a i se recunoaște corelativ dreptul de deducere a TVA?

                  3)

                  Raportat la circumstanțele din litigiul principal, principiul securității juridice, principiul protecției încrederii legitime, principiul proporționalității și [principiul] cooperării loiale, astfel cum se desprind din Directiva 2006/112/CE, trebuie interpretate în sensul în care interzic stabilirea unei obligații de a colecta și plăti TVA în sarcina contribuabilului, pe o durată nedeterminată, și fără a recunoaște dreptul de deducere [a] TVA, fără ca în cauză organul fiscal să verifice condițiile de fond cu privire la dreptul de deducere [a] TVA și fără să existe vreo fraudă din partea contribuabilului?

         (1)  Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-626/17: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2020 – Slovenia/Comisia [„Agricultură – Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 – Denumiri de origine în sectorul vitivinicol – Etichetarea vinurilor – Mențiunea denumirii unui soi de struguri de vinificație care conține sau constă într-o denumire de origine protejată – Interdicție – Derogare – Regulamentul delegat (UE) 2017/1353 – Inserarea denumirii soiului de struguri de vin «teran» în lista care figurează în partea A din anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 607/2009 – Efect retroactiv de la data aderării Republicii Croația la Uniune – Denumire de origine protejată slovenă «Teran» – Securitate juridică – Încredere legitimă – Proporționalitate – Drept de proprietate – Actul privind condițiile de aderare a Croației la Uniune – Acord interinstituțional privind o mai bună legiferare – Echilibru instituțional”]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/25

      Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2020 – Slovenia/Comisia
      (Cauza T-626/17) (1)

      („Agricultură - Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 - Denumiri de origine în sectorul vitivinicol - Etichetarea vinurilor - Mențiunea denumirii unui soi de struguri de vinificație care conține sau constă într-o denumire de origine protejată - Interdicție - Derogare - Regulamentul delegat (UE) 2017/1353 - Inserarea denumirii soiului de struguri de vin «teran» în lista care figurează în partea A din anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 607/2009 - Efect retroactiv de la data aderării Republicii Croația la Uniune - Denumire de origine protejată slovenă «Teran» - Securitate juridică - Încredere legitimă - Proporționalitate - Drept de proprietate - Actul privind condițiile de aderare a Croației la Uniune - Acord interinstituțional privind o mai bună legiferare - Echilibru instituțional”)
      (2020/C 378/29)
      Limba de procedură: slovena

         Părțile

         Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentanți: V. Klemenc și T. Mihelič Žitko, agenți, asistați de R. Knaak, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers, I. Galindo Martín și B. Rous Demiri, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Croația (reprezentanți: G. Vidović Mesarek, agent, asistați de I. Ćuk, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și privind anularea Regulamentului delegat (UE) 2017/1353 al Comisiei din 19 mai 2017 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 607/2009 în ceea ce privește soiurile de struguri de vin și sinonimele acestora care pot apărea pe etichetele vinurilor (JO 2017, L 190, p. 5)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Republica Slovenia suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Republica Croația suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauzele T-150/18 și T-345/18: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2020 – BNP Paribas/BCE [„Politica economică și monetară – Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit – Cotizație la sistemul de garantare a depozitelor sau la fondul unic de rezoluție prin intermediul angajamentelor de plată irevocabile – Atribuții conferite BCE – Prerogative specifice de supraveghere ale BCE – Articolul 4 alineatul (1) litera (f) și articolul 16 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 – Măsură care impune deducerea cuantumului cumulat al angajamentelor de plată irevocabile restante din fondurile proprii de nivel 1 de bază – Lipsa unei examinări individuale”]

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/27

      Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2020 – BNP Paribas/BCE
      (Cauzele T-150/18 și T-345/18) (1)

      („Politica economică și monetară - Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit - Cotizație la sistemul de garantare a depozitelor sau la fondul unic de rezoluție prin intermediul angajamentelor de plată irevocabile - Atribuții conferite BCE - Prerogative specifice de supraveghere ale BCE - Articolul 4 alineatul (1) litera (f) și articolul 16 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 - Măsură care impune deducerea cuantumului cumulat al angajamentelor de plată irevocabile restante din fondurile proprii de nivel 1 de bază - Lipsa unei examinări individuale”)
      (2020/C 378/32)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi și M. Dalon, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: E. Koupepidou, R. Bax și F. Bonnard, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Deciziei ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 a BCE din 19 decembrie 2017, a Deciziei ECB-SSM-2018-FRBNP-17 a BCE din 26 aprilie 2018 și a Deciziei ECB-SSM-2019-FRBNP-12 a BCE din 14 februarie 2019

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-150/18 și T-345/18 în vederea pronunțării prezentei hotărâri.

                  2)

                  Anulează punctele 9.1-9.3 din Decizia ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 a Băncii Centrale Europene (BCE) din 19 decembrie 2017, punctele 9.1-9.3 din Decizia ECB-SSM-2018-FRBNP-17 a BCE din 26 aprilie 2018 și punctele 8.1-8.4 din Decizia ECB-SSM-2019-FRBNP-12 a BCE din 14 februarie 2019.

                  3)

                  Obligă BCE la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza T-735/19: Ordonanța Tribunalului din 25 august 2020 – Frank Recruitment Group Services/EUIPO – Pearson (PEARSON FRANK) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Retragerea cererii de înregistrare – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/36

      Ordonanța Tribunalului din 25 august 2020 – Frank Recruitment Group Services/EUIPO – Pearson (PEARSON FRANK)
      (Cauza T-735/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Retragerea cererii de înregistrare - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2020/C 378/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Frank Recruitment Group Services Ltd (Newcastle upon Tyne, Regatul Unit) (reprezentant: J. Dennis, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Pearson Plc (Londra, Regatul Unit)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 august 2019 (cauza R 1884/2018-4) privind o procedură de opoziție între Pearson Plc și Frank Recruitment Group Services Ltd

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra acțiunii.

                  2)

                  Obligă Frank Recruitment Group Services Ltd și Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 432, 23.12.2019.


title: Cauza T-564/20: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2020 – TrekStor/EUIPO – Zagg (Huse de protecție pentru echipamente informatice)

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/39

      Acțiune introdusă la 10 septembrie 2020 – TrekStor/EUIPO – Zagg (Huse de protecție pentru echipamente informatice)
      (Cauza T-564/20)
      (2020/C 378/49)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: TrekStor GmbH (Bensheim, Germania) (reprezentanți: O. Spieker, A. Schönfleisch și N. Willich, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Zagg Inc. (Salt Lake City, Utah, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial al Uniunii Europene nr. 1 253 876-0002

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 17 iunie 2020 în cauza R 296/2020-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO să anuleze desenul sau modelul industrial în litigiu în temeiul articolului 25 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 25 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-108/20: Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2020 – Kahimbi Kasagwe/Consiliul

text:
               9.11.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 378/48

      Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2020 – Kahimbi Kasagwe/Consiliul
      (Cauza T-108/20) (1)

      (2020/C 378/58)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 129, 20.4.2020.