title: Cauza T-581/18: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2018 – ND (*) și OE (*)/Comisia

text:
                  12.11.2018

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 408/62

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2018 –  ND (*1) și  OE (*1)/Comisia
         (Cauza T-581/18)
         (2018/C 408/81)
         Limba de procedură: franceza

            Părțile

            Reclamanți: ND (*1),  OE (*1) (reprezentant: A. Bove, avocat)

            Pârâtă: Comisia Europeană

            Concluziile

         Reclamanții solicită Tribunalului:

                     —

                     admiterea prezentei cereri introductive în anulare;

                     —

                     pe fond, declararea cererii introductive ca fiind întemeiată și, în consecință, anularea deciziei Comisiei Europene, notificată la 30 iulie 2018, în temeiul Regulamentului nr. 260/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 și/sau al articolului 9 din Tratatul privind Uniunea Europeană prin intermediul acțiunii prevăzute la articolul 263 TFUE și trimiterea dosarului spre soluționare la autoritatea competentă;

                     —

                     dispunerea tuturor obligațiilor impuse de legislația în materie;

                     —

                     obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

                     —

                     rezervarea oricăror alte drepturi, obligații și acțiuni în favoarea reclamanților.

            Motivele și principalele argumente

         În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

                     1.

                     Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului nr. 260/68 al Consiliului din 29 februarie 1968

                     2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 9 din Tratatul privind Uniunea Europeană ce instituie egalitatea între toți cetățenii europeni, care nu a fost respectat în speță

            (*1)  Informații șterse sau înlocuite în contextul cadrului legal de protecție a datelor cu caracter personal și/sau a confidențialității.


title: Cauza C-546/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi – Spania) – Montte SL/Musikene (Trimitere preliminară – Articolul 267 TFUE – Competența Curții – Calitatea de instanță a organului de trimitere – Directiva 2014/24/UE – Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice – Procedură deschisă – Criterii de atribuire – Evaluare tehnică – Punctaj minim – Evaluare pe baza prețului)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi – Spania) – Montte SL/Musikene
      (Cauza C-546/16) (1)

      ((Trimitere preliminară - Articolul 267 TFUE - Competența Curții - Calitatea de instanță a organului de trimitere - Directiva 2014/24/UE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice - Procedură deschisă - Criterii de atribuire - Evaluare tehnică - Punctaj minim - Evaluare pe baza prețului))
      (2018/C 408/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Montte SL

         Pârâtă: Musikene

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite autorităților contractante să impună în caietul de sarcini al unei atribuiri de contract potrivit unei proceduri deschise cerințe minime cu privire la evaluarea tehnică, astfel încât ofertele depuse care nu ating un punctaj minim predeterminat la finalul acestei evaluări sunt excluse de la evaluarea ulterioară realizată atât pe baza unor criterii tehnice, cât și pe baza prețului.

                  2)

                  Articolul 66 din Directiva 2014/24 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite autorităților contractante să impună în caietul de sarcini al unei atribuiri de contract potrivit unei proceduri deschise cerințe minime cu privire la evaluarea tehnică, astfel încât ofertele depuse care nu ating un punctaj minim predeterminat la finalul acestei evaluări sunt excluse din fazele ulterioare ale atribuirii contractului, și aceasta indiferent de numărul de ofertanți rămași.

         (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza C-618/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) – Regatul Unit) – Rafal Prefeta/Secretary of State for Work and Pensions [Trimitere preliminară – Libera circulație a persoanelor – Articolul 45 TFUE – Actul de aderare din 2003 – Anexa XII capitolul 2 – Posibilitatea unui stat membru de a deroga de la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 și de la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE – Resortisant polonez care nu a efectuat o perioadă de 12 luni de muncă înregistrată în statul membru gazdă]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/9

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) – Regatul Unit) – Rafal Prefeta/Secretary of State for Work and Pensions
      (Cauza C-618/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Libera circulație a persoanelor - Articolul 45 TFUE - Actul de aderare din 2003 - Anexa XII capitolul 2 - Posibilitatea unui stat membru de a deroga de la articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 și de la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE - Resortisant polonez care nu a efectuat o perioadă de 12 luni de muncă înregistrată în statul membru gazdă])
      (2018/C 408/08)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Rafal Prefeta

         Intimat: Secretary of State for Work and Pensions

         Dispozitivul

      Anexa XII capitolul 2 la Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie interpretată în sensul că autoriza, în perioada de tranziție prevăzută de aceasta, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord să excludă de la beneficiul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE un resortisant polonez, precum domnul Rafal Prefeta, care nu îndeplinea condiția prevăzută de legislația națională de a fi desfășurat o activitate de muncă înregistrată pe teritoriul său pentru o perioadă neîntreruptă de 12 luni.

         (1)  JO C 38, 6.2.2017.


title: Cauza C-68/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – IR/JQ (Trimitere preliminară – Politica socială – Directiva 2000/78/CE – Egalitate de tratament – Activități profesionale ale bisericilor sau ale altor organizații a căror etică este bazată pe religie sau convingeri – Cerințe profesionale – Atitudine de bună credință și de loialitate față de etica bisericii sau a organizației – Noțiune – Tratament diferențiat bazat pe religie sau convingeri – Concedierea unui lucrător de confesiune catolică, care exercită o funcție de conducere, ca urmare a unei a doua căsătorii civile încheiate după un divorț)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/13

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesarbeitsgericht – Germania) – IR/JQ
      (Cauza C-68/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament - Activități profesionale ale bisericilor sau ale altor organizații a căror etică este bazată pe religie sau convingeri - Cerințe profesionale - Atitudine de bună credință și de loialitate față de etica bisericii sau a organizației - Noțiune - Tratament diferențiat bazat pe religie sau convingeri - Concedierea unui lucrător de confesiune catolică, care exercită o funcție de conducere, ca urmare a unei a doua căsătorii civile încheiate după un divorț))
      (2018/C 408/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IR

         Pârât: JQ

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul:

                              —

                              pe de o parte, că o biserică sau o altă organizație a cărei etică este bazată pe religie sau convingeri și care gestionează o instituție spitalicească constituită sub forma unei societăți de capital de drept privat nu poate decide să își supună angajații care exercită funcții de conducere unor cerințe privind o atitudine de bună credință și de loialitate față de această etică distincte în funcție de confesiunea sau de lipsa confesiunii acestor angajați, fără ca această decizie să poată, dacă este cazul, să facă obiectul unui control jurisdicțional efectiv care să asigure că sunt îndeplinite criteriile enunțate la articolul 4 alineatul (2) din această directivă, și

                              —

                              pe de altă parte, că un tratament diferențiat, referitor la cerințe privind o atitudine de bună credință și de loialitate față de această etică, între angajații care ocupă posturi de conducere, în funcție de confesiunea sau de lipsa lor de confesiune, nu este conform cu directiva menționată decât dacă, în raport cu natura activităților profesionale vizate sau cu contextul în care sunt exercitate acestea, religia sau convingerile constituie o cerință profesională esențială, legitimă și justificată, având în vedere etica bisericii sau a organizației în cauză și conformă cu principiul proporționalității, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

                  2)

                  O instanță națională sesizată cu un litigiu între două părți private este ținută, în cazul în care nu este posibilă interpretarea dreptului național aplicabil în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2000/78, să asigure, în cadrul competențelor sale, protecția juridică ce decurge pentru justițiabili din principiile generale ale dreptului Uniunii, precum principiul nediscriminării pe motive de religie sau convingeri, consacrat în prezent la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, și să garanteze efectul deplin al drepturilor ce decurg din acestea, lăsând neaplicată, dacă este necesar, orice dispoziție națională contrară.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-518/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Stefan Rudigier [Trimitere preliminară – Achiziții publice – Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Articolul 5 alineatul (1) – Atribuirea de contracte de servicii publice – Articolul 7 alineatul (2) – Obligația de a publica anumite informații în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene cu cel puțin un an înainte de lansarea procedurii – Consecințele lipsei publicării – Anularea cererii de ofertă – Directiva 2014/24/UE – Articolul 27 alineatul (1) – Articolul 47 alineatul (1) – Directiva 2014/25/UE – Articolul 45 alineatul (1) – Articolul 66 alineatul (1) – Anunț de participare]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/30

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Stefan Rudigier
      (Cauza C-518/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Achiziții publice - Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători - Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 - Articolul 5 alineatul (1) - Atribuirea de contracte de servicii publice - Articolul 7 alineatul (2) - Obligația de a publica anumite informații în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene cu cel puțin un an înainte de lansarea procedurii - Consecințele lipsei publicării - Anularea cererii de ofertă - Directiva 2014/24/UE - Articolul 27 alineatul (1) - Articolul 47 alineatul (1) - Directiva 2014/25/UE - Articolul 45 alineatul (1) - Articolul 66 alineatul (1) - Anunț de participare])
      (2018/C 408/38)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Stefan Rudigier

         Cealaltă parte din procedură: Salzburger Verkehrsverbund GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și (CEE) nr. 1107/70 ale Consiliului trebuie să fie interpretat în sensul că:

                  —

                  obligația de informare prealabilă pe care o prevede se aplică unor contracte de achiziții publice de servicii de transport cu autobuzul care sunt, în principiu, atribuite în conformitate cu procedurile prevăzute de Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE sau de Directiva 2014/25/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ;

                  —

                  încălcarea acestei obligații de informare prealabilă nu atrage anularea cererii de ofertă în cauză dacă sunt respectate principiile echivalenței, efectivității și egalității de tratament, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauza C-175/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – X/Belastingdienst/Toeslagen [Trimitere preliminară – Politica comună în materie de azil și de protecție subsidiară – Directiva 2005/85/CE – Articolul 39 – Directiva 2008/115/CE – Articolul 13 – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 18, articolul 19 alineatul (2) și articolul 47 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Principiul nereturnării – Decizie de respingere a unei cereri de protecție internațională și de impunere a unei obligații de returnare – Reglementare națională care prevede un al doilea grad de jurisdicție – Efect suspensiv de plin drept limitat la acțiunea în primă instanță]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/19

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – X/Belastingdienst/Toeslagen
      (Cauza C-175/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica comună în materie de azil și de protecție subsidiară - Directiva 2005/85/CE - Articolul 39 - Directiva 2008/115/CE - Articolul 13 - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 18, articolul 19 alineatul (2) și articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Principiul nereturnării - Decizie de respingere a unei cereri de protecție internațională și de impunere a unei obligații de returnare - Reglementare națională care prevede un al doilea grad de jurisdicție - Efect suspensiv de plin drept limitat la acțiunea în primă instanță])
      (2018/C 408/23)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Apelant: X

         Intimat: Belastingdienst/Toeslagen

         Dispozitivul

      Articolul 39 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat și articolul 13 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală coroborate cu articolul 18 și cu articolul 19 alineatul (2), precum și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care, deși prevede un apel împotriva unei hotărâri de primă instanță care confirmă o decizie prin care se respinge o cerere de protecție internațională și se impune o obligație de returnare, nu îi conferă acestei căi de atac un efect suspensiv de plin drept, chiar dacă persoana interesată invocă un risc serios de încălcare a principiului nereturnării.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-516/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 6 august 2018 – QE/Sun Express Deutschland GmbH

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 6 august 2018 – QE/Sun Express Deutschland GmbH
      (Cauza C-516/18)
      (2018/C 408/51)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Nürnberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: QE

         Pârâtă: Sun Express Deutschland GmbH
      Prin Ordonanța Curții din 22 august 2018, cauza a fost radiată din registrul Curții.


title: Cauza C-304/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Helga Löber/Barclays Bank plc [Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Competența judiciară în materie civilă și comercială – Competențe speciale – Articolul 5 punctul 3 – Competența în materie delictuală sau cvasi-delictuală – Locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă – Consumator domiciliat într-un stat membru care a cumpărat prin intermediul unei bănci stabilite în alt stat membru titluri emise de o bancă stabilită în alt stat membru – Competența de a judeca acțiunea introdusă de acest consumator în temeiul răspunderii delictuale a băncii respective]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/23

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Helga Löber/Barclays Bank plc
      (Cauza C-304/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competența judiciară în materie civilă și comercială - Competențe speciale - Articolul 5 punctul 3 - Competența în materie delictuală sau cvasi-delictuală - Locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă - Consumator domiciliat într-un stat membru care a cumpărat prin intermediul unei bănci stabilite în alt stat membru titluri emise de o bancă stabilită în alt stat membru - Competența de a judeca acțiunea introdusă de acest consumator în temeiul răspunderii delictuale a băncii respective])
      (2018/C 408/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Helga Löber

         Pârâtă: Barclays Bank plc

         Dispozitivul

      Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care un investitor introduce o acțiune în răspundere delictuală îndreptată împotriva unei bănci care a emis certificatul în care acesta a investit, pe baza prospectului referitor la acest certificat, instanțele de la domiciliul investitorului sunt competente, în calitate de instanțe de la locul unde s-a produs fapta prejudiciabilă, în sensul acestei dispoziții, să judece această acțiune, atunci când prejudiciul invocat constă într-un prejudiciu financiar care se produce direct asupra contului bancar al respectivului investitor deschis la o bancă stabilită în raza acestor instanțe, și că celelalte împrejurări speciale ale acestei situații concură de asemenea la atribuirea competenței în favoarea respectivelor instanțe.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza T-541/18: Acțiune introdusă la 12 septembrie 2018 – Changmao Biochemical Engineering/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/57

      Acțiune introdusă la 12 septembrie 2018 – Changmao Biochemical Engineering/Comisia
      (Cauza T-541/18)
      (2018/C 408/74)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, China) (reprezentanți: K. Adamantopoulos și P. Billiet, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea regulamentului atacat în ceea ce o privește pe reclamantă

                  —

                  sau, cu titlu subsidiar, anularea în tot a regulamentului atacat și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune are ca obiect anularea Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/921 al Comisiei (1).
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a îndeplinit obligația de motivare și a săvârșit o eroare vădită de apreciere în drept și în fapt prin recurgerea la metodologia țării analoge.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere în drept și în fapt, a încălcat principiul bunei administrări și nu și-a îndeplinit obligația de motivare prin faptul că a concluzionat că în perioada de referință industria Uniunii a rămas vulnerabilă la efectele prejudiciabile ale importurilor de acid tartric originar din Republica Populară Chineză care fac obiectul unui dumping, întrucât Comisia nu a luat în considerare producția celui care este de departe cel mai mare producător de acid tartric din Uniune, cu încălcarea articolului 11 alineatul (2) și a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 (2) și a articolului 11.3 și a articolului 3.1 din Acordul OMC privind punerea în aplicare a articolului VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț (denumit în continuare „Acordul antidumping al OMC”).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere în drept și în fapt, întrucât a concluzionat că este probabil să reapară prejudiciul industriei Uniunii dacă încetează măsurile antidumping ale Uniunii împotriva acidului tartric originar din Republica Populară Chineză, din moment ce metodologia aplicată, în primul rând nu se întemeiază pe elemente de probă concrete, ci pe prezumții și conjecturi mecaniciste lipsite de fundament și, în al doilea rând, nu ține deloc seama de comportamentul Hangzhou Bioking, unul dintre principalii producători și cel mai mare exportator din Republica Populară Chineză de acid tartric cu destinația Uniunea Europeană, care nu a fost supus niciunei taxe antidumping din 20 aprilie 2012. În plus, reclamanta susține că nu se ia în considerare impactul schimbărilor climatice asupra producției de acid tartric produs în mod natural, cu încălcarea articolului 11 alineatul (2) și a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 și a articolului 11.3 și a articolului 3.1 din Acordul antidumping al OMC.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a respectat o normă fundamentală de procedură referitoare la dreptul la apărare al reclamantei, cu încălcarea articolului 3 alineatul (2), a articolului 11 alineatul (2), a articolului 16 alineatul (1), a articolului 19 alineatele (2) și (4), a articolului 20 alineatele (2) și (4), a articolului 21 alineatele (5) și (7) din Regulamentul (UE) 2016/1036, precum și a articolului 3.1, a articolului 5.3, a articolului 6.1, a articolului 6.1.2, a articolului 9.2, a articolului 6.4, a articolului 6.5.1, a articolului 6.6, a articolului 6.9 și a articolului 11.3 din Acordul antidumping al OMC și a principiului bunei administrări.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/921 al Comisiei din 28 iunie 2018 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2018, L 164, p. 14).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza T-572/18: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – YS/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/61

      Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – YS/Comisia
      (Cauza T-572/18)
      (2018/C 408/79)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: YS (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei individuale de a nu-i mai acorda rambursarea cheltuielilor de școlarizare pentru copiii săi începând din anul școlar 2017/2018, adoptată la 14 noiembrie 2017 și care a reieșit pentru prima oară din fișa sa de salariu pentru decembrie 2017;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene și a dispozițiilor generale de aplicare privind rambursarea cheltuielilor medicale, în măsura în care modificarea interpretării de către pârâtă ar fi încălcat drepturi dobândite, așteptări legitime, securitatea juridică și principiul bunei administrări.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea drepturilor copilului, a dreptului la viață familială și a dreptului la educație.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa analizei comparative efective a intereselor reclamantului și pe nerespectarea principiului proporționalității de care ar fi afectată decizia atacată.


title: Cauza T-573/18: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – Hickies/EUIPO (Forma unui şiret de încălţăminte)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/62

      Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – Hickies/EUIPO (Forma unui şiret de încălţăminte)
      (Cauza T-573/18)
      (2018/C 408/80)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hickies, Inc. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: I. Fowler, solicitor și J. Schmitt, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: Cerere de înregistrare a unei mărcii a Uniunii Europene tridimensionale (Forma unui şiret de încălţăminte) – cererea de înregistrare nr. 16 952 962

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 iunie 2018 în cauza R 2693/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta a fost respinsă calea de atac formulată de reclamantă privind „şireturi de încălţăminte, ornamente realizate din plastic pentru încălţăminte, ceaprazuri pentru încălţăminte, accesorii pentru îmbrăcăminte, articole de cusut și articole decorative din materiale textile, sisteme de fixare pentru încălțăminte”;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Cauza T-33/17: Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Amicus Therapeutics UK și Amicus Therapeutics/EMA [„Acces la documente – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Documente deținute de EMA care conțin informații prezentate de reclamante în cadrul cererii de autorizare a introducerii pe piață a medicamentului Galafold – Decizie de a acorda unui terț accesul la un document – Excepție privind protecția intereselor comerciale – Lipsa prezumției generale de confidențialitate”]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/48

      Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Amicus Therapeutics UK și Amicus Therapeutics/EMA
      (Cauza T-33/17) (1)

      ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente deținute de EMA care conțin informații prezentate de reclamante în cadrul cererii de autorizare a introducerii pe piață a medicamentului Galafold - Decizie de a acorda unui terț accesul la un document - Excepție privind protecția intereselor comerciale - Lipsa prezumției generale de confidențialitate”])
      (2018/C 408/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Amicus Therapeutics UK Ltd (Gerrards Cross, Regatul Unit) și Amicus Therapeutics, Inc. (Cranbury, New Jersey, Statele Unite) (reprezentanți: L. Tsang, J. Mulryne, solicitors, și F. Campbell, barrister)

         Pârâte: Agenția Europeana pentru Medicamente (reprezentanți: N. Rampal Olmedo, S. Marino, A. Spina, A. Rusanov și T. Jabłoński, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei ASK-22072 a EMA din 14 decembrie 2016 prin care s-a acordat unui terț, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, 2001, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), accesul la un document care conține informații prezentate în cadrul unei cereri de autorizare a introducerii pe piață a medicamentului Galafold

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Amicus Therapeutics UK Ltd și Amicus Therapeutics, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 104, 3.4.2017.


title: Cauza T-182/17: Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Novartis/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (AKANTO) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale AKANTO – Marca Uniunii Europene verbală anterioară KANTOS – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/50

      Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Novartis/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (AKANTO)
      (Cauza T-182/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale AKANTO - Marca Uniunii Europene verbală anterioară KANTOS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 408/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Novartis AG (Basel, Elveția) (reprezentant: L. Junquera Lara, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: inițial P. Duarte Guimarães și J. Ivanauskas, ulterior J. Ivanauskas și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Chiesi Farmaceutici SpA (Parma, Italia) (reprezentanţi: T. de Haan, P. Péters și F. Folmer, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 ianuarie 2017 (cauza R 531/2016-1), privind o procedură de opoziție între Chiesi Farmaceutici și Novartis

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Novartis AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauza C-562/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance de Sens (Franța) la 30 august 2018 – X

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/42

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance de Sens (Franța) la 30 august 2018 – X
      (Cauza C-562/18)
      (2018/C 408/55)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal d'instance de Sens

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: X

         Cealaltă parte: Procureur de la République

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, interpretat în lumina Convenției Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, pe de o parte, și articolul 39 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe de altă parte, permit retragerea dreptului de vot al unei persoane la alegerile europene ca urmare a instituirii unei măsuri de tutelă din cauza handicapului său mintal?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, dreptul european impune condiții speciale pentru această retragere și, dacă da, care sunt acestea?


title: Cauza C-575/18 P: Recurs introdus la 13 septembrie 2018 de Republica Cehă împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 iunie 2018 în cauza T-14/15, Republica Cehă/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/43

      Recurs introdus la 13 septembrie 2018 de Republica Cehă împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 iunie 2018 în cauza T-14/15, Republica Cehă/Comisia
      (Cauza C-575/18 P)
      (2018/C 408/56)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, O. Serdula, în calitate de agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  Anularea ordonanței atacate;

                  —

                  respingerea excepției de inadmisibilitate ridicate de Comisia Europeană;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la concluziile formulate de Republica Cehă în cererea introductivă și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).
      În ordonanța atacată, Tribunalul a concluzionat în mod eronat că, având în vedere în special lipsa competenței Comisiei de a adopta decizii în materie de resurse proprii tradiționale, actul atacat nu constituia un act atacabil în temeiul articolului 263 TFUE, ceea ce, potrivit Tribunalului, nu aducea atingere dreptului Republicii Cehe la o protecție jurisdicțională efectivă în sensul articolului 47 din cartă, în măsura în care Republica Cehă avea posibilitatea de a plăti suma în litigiu în mod condiționat, de a formula rezerve cu privire la temeinicia poziției juridice a Comisiei și de a aștepta formularea de către Comisie a unei acțiuni în temeiul articolului 258 TFUE.
      Concluziile Tribunalului sunt contrare articolului 263 TFUE coroborat cu articolul 47 din cartă, întrucât plata condiționată nu asigură faptul că litigiul va fi soluționat pe fond, în viitor, de Curte. Aceasta reiese din jurisprudența constantă a Curții referitoare la puterea discreționară de care dispune Comisia în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, din lipsa vreunei dispoziții privind conceptul de plată condiționată și în special din practica anterioară a Comisiei în această materie.


title: Cauza C-611/18 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de Pirelli & C. SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-455/14, Pirelli & C./Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/43

      Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de Pirelli & C. SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-455/14, Pirelli & C./Comisia
      (Cauza C-611/18 P)
      (2018/C 408/57)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Pirelli & C. SpA (reprezentanți: M. Siragusa, G. Rizza, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

         Concluziile recurentei

      Pirelli solicită Curții:
      în temeiul articolului 169 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, anularea deciziei Tribunalului care figurează în dispozitivul Hotărârii pronunțate la 12 iulie 2018 în cauza T-455/14, Pirelli & C. SpA/Comisia, notificată recurentei în aceeași zi prin e-Curia;
      și
      în temeiul articolului 170 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, admiterea, fără trimiterea cauzei spre rejudecare, a concluziilor formulate de Pirelli în primă instanță, mutatis mutandis și prin urmare:
      cu titlu principal

                  —

                  anularea deciziei (1) în măsura în care privește societatea Pirelli, și anume articolul 1 punctul 5 litera (d), articolul 2 litera (g) și articolul 4, numai cu referire la includerea Pirelli în lista destinatarilor;

            cu titlu subsidiar

                  —

                  acordarea beneficiului de ordine și de discuție în favoarea Pirelli, în exercitarea competenței de fond în temeiul articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (2) și al articolului 261 TFUE.

            În cazul în care Prysmian va introduce recurs împotriva deciziei Tribunalului din Hotărârea pronunțată la 12 iulie 2018 în cauza T-455/14, iar acesta va fi admis:

                  —

                  anularea deciziei sau modificarea articolului 2 litera (g), cu reducerea amenzii aplicate în solidar Prysmian și Pirelli;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

            În cazul în care Curtea nu va anula decizia Tribunalului care figurează în dispozitivul Hotărârii pronunțate la 12 iulie 2018 în cauza T-455/14, Pirelli & C. SpA/Comisia, acordarea beneficiului de ordine și de discuție în favoarea Pirelli, în exercitarea competenței de fond în temeiul articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 și al articolului 261 TFUE.

         Motivele și principalele argumente

         Primul motiv privind încălcarea de către Tribunal a obligației sale de motivare referitoare la: pretinsa inexistență a unei lipse de motivare invocată de recurenta Pirelli în privința respingerii de către Comisie a argumentelor sale detaliate având ca obiect inaplicabilitatea în speță a prezumției unei influențe decisive, precum și la inegalitatea de tratament săvârșită de Comisie prin aplicarea exclusiv în favoarea Goldman Sachs a așa-numitei metode a „bazei duble”

      Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a stabilit obiectul și întinderea obligației de motivare ce revenea Comisiei, prin faptul că nu a recunoscut și nu a declarat că motivarea deciziei nu îndeplinește cerințele stabilite de instanța Uniunii. Tribunalul ar fi trebuit să anuleze decizia în ceea ce o privea pe recurentă în măsura în care actul în discuție nu conține expunerea exhaustivă a unor motive precise, specifice și concrete care să justifice imputarea încălcării societății Pirelli pe baza unei prezumții, deși Pirelli făcuse dovada faptului că legăturile sale economice, organizatorii și juridice cu Prysmian nu aveau ca efect să excludă sau să limiteze autonomia filialei sale. În plus, în decizia atacată, Tribunalul a ignorat în totalitatea argumentația formulată de Pirelli cu privire la diferența de tratament care i-a fost aplicată având în vedere că în privința sa Comisia a aplicat numai prezumția de exercitare a unei influențe decisive („PLP”) în loc să aplice metoda imputării care prevede o bază dublă, pe care a aplicat-o celeilalte societăți-mamă a Prysmian, Goldman Sachs.

         Al doilea motiv privind încălcarea articolelor 48 și 49 din Carta de la Nisa și insuficiența precum și caracterul ilogic al motivării hotărârii, în ceea ce privește încălcarea drepturilor fundamentale ale persoanei juridice Pirelli și a principiului proporționalității de către Comisie

      Poziția Tribunalului – potrivit căreia răspunderea societății Pirelli stabilită pe baza unei prezumții, nu este o răspundere penală fără vinovăție pentru fapta altuia, ci o răspundere cu caracter personal a „întreprinderii” pe care o constituia împreună cu filiala sa Prysmian, care este autorul direct al încălcării – se bazează pe suprapunerea incorectă a două planuri de analiză care nu pot fi suprapuse: aplicarea regulilor de concurență întreprinderilor și protecția drepturilor fundamentale ale persoanelor juridice acuzate. În plus, hotărârea a ignorat în totalitate argumentul societății Pirelli referitor la natura dublei prezumții a PLP. Astfel, în decizie, Comisia a prezumat că Pirelli exercita o influență decisivă nu numai asupra politicii comerciale a Prysmian, ci și asupra comportamentelor anticoncurențiale ale filialei, fără ca recurentei să i se dea posibilitatea să facă dovada contrară. Pirelli invocă lipsa de motivare a deciziei atacate și în raport cu argumentul potrivit căruia Comisia nu a evaluat comparativ interesele în joc în special în ceea ce privește PLP-ul, ținând seama de elementele speciale ale cazului concret și de respectarea dreptului la apărare, după cum impune, de altfel, jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului. În sfârșit, în ceea ce privește argumentul invocat de Pirelli potrivit căruia aplicarea de către Comisie în privința sa a PLP-ului nu era proporționată în sensul articolului 5 alineatul (4) TUE pentru realizarea obiectivelor destinate unei mai bune garantări a plății efective a sancțiunii și aplicării de amenzi mai ridicate în scop disuasiv, Tribunalul a răspuns făcând trimiteri la jurisprudență nepertinente.

         Al treilea motiv privind încălcarea principiilor răspunderii solidare, proporționalității și egalității de tratament, privind caracterul ilogic al motivării în raport cu aprecierea eronată pe fond a aplicării în cazul societății Pirelli a principiului răspunderii solidare cu Prysmian în vederea plății amenzii, precum și lipsa de motivare a hotărârii privind neaplicarea beneficiului de ordine și de discuție în favoarea Pirelli

      Deși Pirelli a fost condamnată – ca și Prysmian – la plata întregului cuantum al amenzii aplicate prin decizie, situația recurentei era profund diferită de cea a fostei sale filiale, pe care decizia o indica în mod clar ca fiind autorul direct al încălcării. După cum se recunoaște în hotărâre, în mod corect, dar contradictoriu, societății Pirelli i-a fost imputată o răspundere derivată și accesorie, care depinde în totalitate de răspunderea Prysmian. Comisia ar fi trebuit să diminueze efectele nerezonabile și disproporționate pe plan sancționatoriu ale propriei viziuni alterate a prerogativelor pe care le are Pirelli ca societate-mamă care deține 100 % din capitalul filialei, nedând sancțiunii un caracter solidar sau aplicându-l doar asupra unei părți din amenda impusă societății Prysmian ori, cel puțin, recunoscând societății Pirelli beneficiul de ordine și de discuție. Tribunalul, nu numai că nu a furnizat nicio motivare în privința motivului formulat de Pirelli privind neaplicarea acestei beneficiu, dar a încălcat principiile răspunderii solidare, proporționalității și egalității de tratament.

         Al patrulea motiv privind încălcarea articolului 261 TFUE și a articolului 31 din Regulamentul nr. 1/2003 la respingerea cererii de acordare a beneficiului de ordine și de discuție, formulată de Pirelli în concluziile acțiunii sale în fața Tribunalului

      În temeiul prevederilor menționate, intră în competența Tribunalului numai modificarea cuantumului sancțiunii aplicate de Comisie, ci și competența de a modula modalitățile de plată și de executare a sancțiunii. Jurisprudența citată în hotărârea atacată – în temeiul căreia puterea sancționatorie a Comisiei nu cuprindea facultatea de a stabili cotele corespunzătoare de amendă ale debitorilor solidari în raporturile lor reciproce – nu este relevantă pentru a aprecia chestiunea diferită invocată Pirelli, pe care Tribunalul a ignorat-o în esență, privind puterea Comisiei și a Tribunalului în caz de control jurisdicțional a deciziilor acesteia, de a acorda beneficiul de ordine și de discuție societății-mamă care deține 100 % din capital, sancționată în solidar. Astfel, acest beneficiu nu afectează raporturile interne între debitorii solidari, ci obligația pe care fiecare dintre aceștia o are, separat, fața de Comisie (așa-numitele raporturi externe).

         (1)  Decizia Comisiei Europene C(2014) 2139 final din 2 aprilie 2014 (cazul AT.39610 – Cabluri electrice)

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167)


title: Cauza C-214/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Alexander Mölk/Valentina Mölk [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Protocolul de la Haga privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere – Articolul 4 alineatul (3) – Cerere de pensie de întreținere formulată de creditorul obligației de întreținere în fața autorității competente a statului în care debitorul își are reședința obișnuită – Hotărâre care a dobândit autoritate de lucru judecat – Cerere ulterioară, formulată de debitor în fața aceleiași autorități, privind reducerea pensiei de întreținere stabilite – Înfățișarea creditorului – Stabilirea legii aplicabile]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/21

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Alexander Mölk/Valentina Mölk
      (Cauza C-214/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Protocolul de la Haga privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere - Articolul 4 alineatul (3) - Cerere de pensie de întreținere formulată de creditorul obligației de întreținere în fața autorității competente a statului în care debitorul își are reședința obișnuită - Hotărâre care a dobândit autoritate de lucru judecat - Cerere ulterioară, formulată de debitor în fața aceleiași autorități, privind reducerea pensiei de întreținere stabilite - Înfățișarea creditorului - Stabilirea legii aplicabile])
      (2018/C 408/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Alexander Mölk

         Pârâtă: Valentina Mölk

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (3) din Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere, aprobat în numele Comunității Europene prin Decizia 2009/941/CE a Consiliului din 30 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că nu rezultă dintr-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care pensia de întreținere datorată a fost stabilită printr-o hotărâre care a dobândit autoritate de lucru judecat, la cererea creditorului și, în temeiul acestui articol 4 alineatul (3), potrivit legii forului desemnate în conformitate cu această dispoziție, că această lege se aplică unei cereri ulterioare formulate de debitor în fața instanțelor statului în care acesta își are reședința obișnuită, împotriva creditorului, în vederea reducerii acestei pensii de întreținere.

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (3) din Protocolul de la Haga din 23 noiembrie 2007 trebuie interpretat în sensul că creditorul nu „sesiz[ează]”, în sensul acestui articol, autoritatea competentă din statul în care debitorul își are reședința obișnuită atunci când se înfățișează, în sensul articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere, punând concluzii de respingere pe fond a cererii debitorului în cadrul unei proceduri declanșate de acesta din urmă în fața autorității competente.

         (1)  JO C 283, 28.8.2017.


title: Cauzele conexate C-325/18 PPU și C-375/18 PPU: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 septembrie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Court of Appeal – Irlanda) – Hampshire County Council/C.E., N.E. [Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Cooperare judiciară în materie civilă – Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești – Răpire internațională de copii – Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 – Articolul 11 – Cerere de înapoiere – Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 – Cerere de încuviințare a executării – Cale de atac – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 47 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Termen de formulare a căii de atac – Ordonanță de exequatur – Executare înainte de notificarea sa]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/32

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 septembrie 2018 (cereri de decizie preliminară formulate de Court of Appeal – Irlanda) – Hampshire County Council/C.E., N.E.
      (Cauzele conexate C-325/18 PPU și C-375/18 PPU) (1)

      ([Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare judiciară în materie civilă - Competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești - Răpire internațională de copii - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Articolul 11 - Cerere de înapoiere - Convenția de la Haga din 25 octombrie 1980 - Cerere de încuviințare a executării - Cale de atac - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Termen de formulare a căii de atac - Ordonanță de exequatur - Executare înainte de notificarea sa])
      (2018/C 408/42)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Hampshire County Council

         Pârâți: C.E., N.E.

         cu participarea: Child and Family Agency, Attorney General

         Dispozitivul

                  1)

                  Dispozițiile generale din capitolul III din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 trebuie interpretate în sensul că, atunci când se pretinde că au fost deplasați copii în mod ilicit, hotărârea unei instanțe judecătorești din statul membru în care acești copii aveau reședința obișnuită prin care se dispune înapoierea copiilor menționați, consecutivă unei hotărâri judecătorești privind răspunderea părintească, poate fi declarată executorie în statul membru gazdă în conformitate cu aceste dispoziții generale.

                  2)

                  Articolul 33 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2201/2003, citit în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, se opune executării unei hotărâri a unei instanțe judecătorești dintr-un stat membru prin care se dispune punerea sub tutelă și înapoierea unor copii și care este declarată executorie în statul membru solicitat, înainte să se fi procedat la notificarea încuviințării executării acestei hotărâri părinților interesați. Articolul 33 alineatul (5) din Regulamentul nr. 2201/2003 trebuie interpretat în sensul că termenul de introducere a căii de atac prevăzut la această dispoziție nu poate fi prelungit de instanța sesizată.

                  3)

                  Regulamentul nr. 2201/2003 trebuie interpretat în sensul că nu se opune, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, ca o instanță dintr-un stat membru să adopte măsuri asiguratorii sub forma unei somații împotriva unui organism public al unui alt stat membru prin care se interzice acestui organism să demareze sau să continue, în fața instanțelor acestui alt stat membru, o procedură de adopție a unor copii care stau acolo.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.

         JO C 268, 30.7.2018.


title: Cauza T-260/16: Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Suedia/Comisia („FEGA și FEADR – Cheltuieli excluse de la finanțare – Ajutoare directe decuplate – Controale la fața locului – Teledetecție – Evaluarea factorilor de risc – Măsuri corective care trebuie luate de statul membru în cauză – Evaluarea prejudiciului financiar – Proporționalitate”)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/47

      Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Suedia/Comisia
      (Cauza T-260/16) (1)

      ((„FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Ajutoare directe decuplate - Controale la fața locului - Teledetecție - Evaluarea factorilor de risc - Măsuri corective care trebuie luate de statul membru în cauză - Evaluarea prejudiciului financiar - Proporționalitate”))
      (2018/C 408/59)
      Limba de procedură: suedeza

         Părțile

         Reclamant: Regatul Suediei (reprezentanți: inițial L. Swedenborg, A. Falk, N. Otte Widgren, C. Meyer-Seitz și U. Persson, ulterior L. Swedenborg, A. Falk și C. Meyer-Seitz, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și K. Simonsson, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantului: Republica Cehă (reprezentanţi: M. Smolek și J. Vláčil, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și vizând anularea cu titlu principal a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2016, L 75, p. 16), în ceea ce privește ajutoarele directe decuplate acordate Regatului Suediei în cuantum total de 8 811 286,44 euro pentru anul de cerere 2013 și, în subsidiar, reducerea la 1 022 259,46 euro a cuantumului exclus de la finanțare al respectivelor ajutoare directe decuplate

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) în ceea ce privește ajutoarele directe decuplate acordate Regatului Suediei în cuantum total de 8 811 286,44 euro pentru anul de cerere 2013.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Regatul Suediei.

                  3)

                  Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 305, 22.8.2016.


title: Cauza T-570/18: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – YQ/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/60

      Acțiune introdusă la 25 septembrie 2018 – YQ/Comisia
      (Cauza T-570/18)
      (2018/C 408/77)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: YQ (reprezentant: N. de Montigny, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei individuale de a nu-i mai acorda rambursarea cheltuielilor de școlarizare pentru copiii săi începând din anul școlar 2017/2018, adoptată la 15 noiembrie 2017 și care a reieșit pentru prima oară din fișa sa de salariu pentru decembrie 2017;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (1) din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene și a dispozițiilor generale de aplicare privind rambursarea cheltuielilor medicale, în măsura în care modificarea interpretării de către pârâtă ar fi încălcat drepturi dobândite, așteptări legitime, securitatea juridică și principiul bunei administrări.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea drepturilor copilului, a dreptului la viață familială și a dreptului la educație.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa analizei comparative efective a intereselor reclamantului și pe nerespectarea principiului proporționalității de care ar fi afectată decizia atacată.


title: Cauza T-123/17: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte/ACER („Energie – Decizia Comisiei de apel a ACER – Respingerea cererii de intervenție – Interes direct și actual la terminarea procedurii – Dreptul de a fi ascultat”)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/48

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte/ACER
      (Cauza T-123/17) (1)

      ((„Energie - Decizia Comisiei de apel a ACER - Respingerea cererii de intervenție - Interes direct și actual la terminarea procedurii - Dreptul de a fi ascultat”))
      (2018/C 408/61)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte AG (Viena, Austria) (reprezentant: B. Rajal, avocat)

         Pârâtă: Agenția pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (reprezentanți: P. Martinet și E. Tremmel, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită anularea deciziei Comisie de apel a ACER din 17 februarie 2017 de respingere a cererii de intervenție a reclamantei în cauza A-001-2017 (consolidată)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale Agenției pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (ACER), inclusiv cele aferente procedurii de măsuri provizorii.

                  3)

                  Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017


title: Cauza C-23/18 P: Recurs introdus la 10 ianuarie 2018 de Ccc Event Management GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 7 noiembrie 2017 în cauza T-363/17, Ccc Event Management GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/35

      Recurs introdus la 10 ianuarie 2018 de Ccc Event Management GmbH împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a șasea) din 7 noiembrie 2017 în cauza T-363/17, Ccc Event Management GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
      (Cauza C-23/18 P)
      (2018/C 408/46)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Ccc Event Management GmbH (reprezentant: A. Schuster, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene
      Curtea Europeană de Justiţie (Camera a zecea), prin Ordonanţa din 13 septembrie 2018, a respins recursul în parte ca vădit inadmisibil şi în parte ca vădit nefondat şi a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-594/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Enzo Buccioni/Banca d'Italia (Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Directiva 2013/36/UE – Articolul 53 alineatul (1) – Obligația de a păstra secretul profesional, care revine autorităților naționale de supraveghere prudențială a instituțiilor de credit – Instituție de credit care se află în lichidare forțată – Divulgare a unor informații confidențiale în cadrul unor acțiuni în instanțe civile sau comerciale)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Enzo Buccioni/Banca d'Italia
      (Cauza C-594/16) (1)

      ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Directiva 2013/36/UE - Articolul 53 alineatul (1) - Obligația de a păstra secretul profesional, care revine autorităților naționale de supraveghere prudențială a instituțiilor de credit - Instituție de credit care se află în lichidare forțată - Divulgare a unor informații confidențiale în cadrul unor acțiuni în instanțe civile sau comerciale))
      (2018/C 408/07)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Enzo Buccioni

         Pârâtă: Banca d'Italia

         Cu participarea: Banca Network Investimenti SpA, în lichhidare

         Dispozitivul

      Articolul 53 alineatul (1) din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune divulgării unor informații confidențiale de către autoritățile competente ale statelor membre unei persoane care face o cerere în acest sens, pentru a putea introduce o acțiune în instanță civilă sau comercială având ca obiect protecția intereselor patrimoniale care i-ar fi fost afectate în urma lichidării forțate a unei instituții de credit. Cu toate acestea, cererea de divulgare trebuie să se refere la informații despre care solicitantul prezintă indicii precise și concordante care permit să se presupună în mod plauzibil că sunt relevante pentru o acțiune în instanță civilă sau comercială, al cărei obiect trebuie să fie concret identificat de solicitant și în afara căreia informațiile în discuție nu pot fi utilizate. Autorităților și instanțelor competente le revine sarcina de a pune în balanță interesul solicitantului de a dispune de informațiile în discuție și interesele legate de păstrarea confidențialității informațiilor acoperite de obligația de a păstra secretul profesional, înainte de a divulga fiecare dintre informațiile confidențiale solicitate.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza C-26/17 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 septembrie 2018 – Birkenstock Sales GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) [Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Înregistrare internațională vizând Uniunea Europeană – Marcă figurativă care reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) – Motiv absolut de refuz – Caracter distinctiv – Motiv de suprafață]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 septembrie 2018 – Birkenstock Sales GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-26/17 P) (1)

      ([Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Înregistrare internațională vizând Uniunea Europeană - Marcă figurativă care reprezintă un motiv cu linii ondulate încrucișate - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Motiv de suprafață])
      (2018/C 408/10)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Birkenstock Sales GmbH (reprezentanți: C. Menebröcker și V. Töbelmann, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: D. Walicka, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Birkenstock Sales GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-530/18: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – România/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/56

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – România/Comisia
      (Cauza T-530/18)
      (2018/C 408/73)
      Limba de procedură: româna

         Părțile

         Reclamantă: România (reprezentanți: C. Canţăr, E. Gane, C. Florescu, O. Ichim, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a Deciziei de punere în aplicare (UE) nr. 2018/873 din 13 iunie 2018 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și a Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR): a) în ceea ce privește submăsura 1a integral (suma de 13 184 846,61 € aferentă anilor 2015 și 2016); b) în ceea ce privește submăsurile 3a, 5a, 3b, 4b integral (suma de 45 532 000,96 € aferentă anilor 2014, 2015 și 2016) și în subsidiar, parțial pentru perioada anterioară datei de 19 septembrie 2015 (suma de 21 315 857,50 €);

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe exercitarea necorespunzătoare a competenței Comisiei Europene de a exclude sume de la finanțarea de către Uniunea Europeană

                              —

                              Prin aplicarea corecțiilor stabilite prin Decizia 2018/873, Comisia și-a exercitat competența de o manieră necorespunzătoare, cu încălcarea prevederilor articolului 52 din Regulamentul 1306/2013, precum și cu încălcarea principiilor protecției așteptărilor legitime și securității juridice.

                              —

                              Decizia atacată încalcă articolul 52 din Regulamentul 1306/2013 întrucât instituția UE, în urma discuțiilor purtate cu autoritățile române, a aprobat, prin decizie, revizuirea Programului Național de Dezvoltare Rurală 2007-2013 (PNDR), exprimându-și consimțământul cu privire la măsurile incluse în PNDR, inclusiv cu privire la metodologiile aferente plăților privind submăsurile 1a, 3a, 5a, 3b și 4b din cadrul măsurii 215 – Plăți în favoarea bunăstării animalelor. Decizia de aprobare a revizuirii PNDR este un angajament juridic și conduce la realizarea plăților din bugetul UE.

                              —

                              Autoritățile române au efectuat plăți conform aprobării Comisiei. În acest context, decizia de aplicare a corecțiilor este nelegală.

                              —

                              România consideră că decizia atacată încalcă principiul protecției încrederii legitime în contextul în care decizia Comisiei de aprobare a revizuirii PNDR a creat așteptări legitime pentru autoritățile române și pentru beneficiari cu privire la regularitatea metodologiilor de calcul aprobate de Comisie. Respectivul principiu impune ca, inclusiv pentru submăsurile 3a, 5a, 3b și 4b, Comisia să aplice corecțiile începând de la data de 19 septembrie 2015, așa cum a procedat instituția UE în ceea ce privește corecțiile aferente submăsurii 1a.

                              —

                              De asemenea, România consideră că instituția UE trebuia să respecte acest principiu și în ceea ce privește plățile ulterioare datei de 19 septembrie 2015 întrucât, la acel moment, nu mai putea avea loc o nouă revizuire a PNDR.

                              —

                              România consideră că decizia atacată încalcă principiul securității juridice, Comisia având o poziție divergentă cu privire la regularitatea metodologiilor de calcul. Astfel, prin decizia atacată, Comisia a constatat neregularitatea plăților efectuate în baza metodologiilor de calcul pe care le-a aprobat anterior. Mai mult, cu toate că autoritățile române au solicitat clarificări instituției UE cu privire la posibilitatea corectării erorilor plăților compensatorii în condițiile în care o modificare a PNDR nu mai putea fi operată ulterior datei de 19 septembrie 2015, Comisia nu a exprimat poziția sa cu privire la acest aspect.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare prevăzute de articolul 296, al doilea paragraf, din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene

                              —

                              România consideră că instituția UE a încălcat obligația sa de motivare prevăzută de articolul 296, al doilea paragraf, din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât, în cazul submăsurii 1a, Comisia nu a argumentat suficient și adecvat: poziția sa oscilantă în ceea ce privește neregulile constatate și tipul corecției aplicate; respingerea argumentelor și explicațiilor furnizate de autoritățile române în ceea ce privește presupusa supracompensare; de ce a ales să aplice o rată forfetară pentru neregulile constatate, iar nu una calculată.


title: Cauza C-137/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – procedură penală împotriva Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot (Trimitere preliminară – Directivele 2006/123/CE, 2007/23/CE și 2013/29/UE – Introducere pe piață de articole pirotehnice – Libera circulație a articolelor pirotehnice în conformitate cu cerințele acestor directive – Reglementare națională care prevede restricții pentru depozitarea și pentru vânzarea articolelor menționate – Sancțiuni penale – Regim de dublă autorizare – Directiva 98/34/CE – Noțiunea „reglementare tehnică”)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/17

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgia) – procedură penală împotriva Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot
      (Cauza C-137/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Directivele 2006/123/CE, 2007/23/CE și 2013/29/UE - Introducere pe piață de articole pirotehnice - Libera circulație a articolelor pirotehnice în conformitate cu cerințele acestor directive - Reglementare națională care prevede restricții pentru depozitarea și pentru vânzarea articolelor menționate - Sancțiuni penale - Regim de dublă autorizare - Directiva 98/34/CE - Noțiunea „reglementare tehnică”))
      (2018/C 408/20)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

      Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot

         Dispozitivul

                  1)

                  Principiul liberei circulații a articolelor pirotehnice, astfel cum este prevăzut, printre altele, la articolul 6 alineatul (2) din Directiva 2007/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 privind introducerea pe piață a articolelor pirotehnice, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care interzice deținerea sau utilizarea de către consumatori și vânzarea către aceștia de articole pirotehnice de divertisment al căror conținut de compoziție pirotehnică depășește 1 kilogram, în măsura în care această reglementare este de natură să garanteze ordinea și securitatea publică și nu depășește ceea ce este necesar pentru a proteja aceste interese fundamentale, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

                  2)

                  Articolul 10 din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care condiționează depozitarea de articole pirotehnice conforme cu Directiva 2007/23 și destinate comerțului cu amănuntul de obținerea unei duble autorizații, și anume o autorizație federală pentru explozibili și o autorizație regională de mediu, în măsura în care ansamblul condițiilor enunțate la articolul 10 alineatul (2) din această directivă sunt îndeplinite, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

                  3)

                  Articolul 20 din Directiva 2007/23 și articolul 1 alineatul (5) din Directiva 2006/123 trebuie interpretate în sensul că statele membre pot adopta sancțiuni penale în măsura în care, în ceea ce privește Directiva 2007/23, aceste sancțiuni sunt eficiente, proporționale și cu efect de descurajare, iar în ceea ce privește Directiva 2006/123, normele naționale de drept penal nu au ca efect eludarea normelor aceleiași directive.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-173/17 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 septembrie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană [Recurs – Clauze compromisorii – Convenția Doc@Hand încheiată în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrații (2002-2006) – Costuri eligibile – Decizie a Comisiei Europene – Obligație de rambursare a sumelor plătite – Cerere reconvențională]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/19

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 septembrie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană
      (Cauza C-173/17 P) (1)

      ([Recurs - Clauze compromisorii - Convenția Doc@Hand încheiată în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru activități de cercetare, dezvoltare tehnologică și demonstrații (2002-2006) - Costuri eligibile - Decizie a Comisiei Europene - Obligație de rambursare a sumelor plătite - Cerere reconvențională])
      (2018/C 408/22)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (reprezentant: S. Paliou, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și A. Kyratsou, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-384/17: Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Cipru/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative BBQLOUMI – Marca de certificare din Regatul Unit verbală anterioară HALLOUMI – Motiv relativ de refuz – Lipsa riscului de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/53

      Hotărârea Tribunalului din 25 septembrie 2018 – Cipru/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI)
      (Cauza T-384/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative BBQLOUMI - Marca de certificare din Regatul Unit verbală anterioară HALLOUMI - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 408/68)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, V. Marsland, solicitor și S. Baran, barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Rajh, D. Walicka și D. Gája, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: M. J. Dairies EOOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentant: D. Dimitrova, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 10 aprilie 2017 (cauza R 496/2016-4) privind o procedură de opoziție între Republica Cipru și M. J. Dairies.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza C-510/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Carrefour Hypermarchés SAS și alții/Ministre des Finances et des Comptes publics [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Articolul 108 alineatul (3) TFUE – Regulamentul (CE) nr. 794/2004 – Scheme de ajutoare notificate – Articolul 4 – Modificare a unui ajutor existent – Creștere semnificativă a venitului din taxele alocate finanțării unor scheme de ajutoare în raport cu previziunile notificate Comisiei Europene – Prag de 20 % din bugetul inițial]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 20 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Carrefour Hypermarchés SAS și alții/Ministre des Finances et des Comptes publics
      (Cauza C-510/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Regulamentul (CE) nr. 794/2004 - Scheme de ajutoare notificate - Articolul 4 - Modificare a unui ajutor existent - Creștere semnificativă a venitului din taxele alocate finanțării unor scheme de ajutoare în raport cu previziunile notificate Comisiei Europene - Prag de 20 % din bugetul inițial])
      (2018/C 408/05)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep, Fnac Périphérie

         Pârât: Ministre des Finances et des Comptes publics

         Dispozitivul

      O creștere a venitului din taxele care finanțează mai multe scheme de ajutoare autorizate în raport cu previziunile notificate Comisiei Europene, precum cea în discuție în litigiul principal, constituie o modificare a unui ajutor existent, în sensul articolului 1 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] și al articolului 4 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 659/1999, interpretate în lumina articolului 108 alineatul (3) TFUE, în afară de cazul în care această creștere rămâne inferioară pragului de 20 % prevăzut la articolul 4 alineatul (1) a doua teză de acest din urmă regulament.
      Într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, acest prag trebuie apreciat prin raportare la veniturile alocate schemelor de ajutoare în cauză, iar nu prin raportare la ajutoarele efectiv acordate.

         (1)  JO C 462, 12.12.2016.


title: Cauza C-601/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hamburg – Germania) – Dirk Harms și alții/Vueling Airlines SA [Trimitere preliminară – Transport aerian – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Articolul 8 alineatul (1) – Rambursarea prețului unui bilet în cazul anulării unui zbor – Comision perceput de o persoană care acționează ca intermediar între pasager și operatorul de transport aerian la momentul achiziționării biletului – Includere]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/31

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 12 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hamburg – Germania) – Dirk Harms și alții/Vueling Airlines SA
      (Cauza C-601/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Transport aerian - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolul 8 alineatul (1) - Rambursarea prețului unui bilet în cazul anulării unui zbor - Comision perceput de o persoană care acționează ca intermediar între pasager și operatorul de transport aerian la momentul achiziționării biletului - Includere])
      (2018/C 408/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Dirk Harms, Ann-Kathrin Harms, Nick-Julius Harms, Tom-Lukas Harms, Lilly-Karlotta Harms, Emma-Matilda Harms

         Pârâtă: Vueling Airlines SA

         Dispozitivul

      Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, în special articolul 8 alineatul (1) litera (a) din acesta, trebuie interpretat în sensul că prețul biletului care trebuie luat în considerare pentru a stabili cuantumul rambursării datorate de operatorul de transport aerian unui pasager în cazul anulării unui zbor include diferența dintre suma plătită de acest pasager și cea primită de acest operator de transport aerian, care corespunde unui comision perceput de o persoană care a intervenit ca intermediar între aceștia doi, cu excepția cazului în care acest comision a fost stabilit fără știrea operatorului de transport aerian menționat, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-287/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresní soud v Českých Budějovicích – Republica Cehă) – Česká pojišťovna a.s./WCZ, spol. s r.o. [Trimitere preliminară – Dreptul societăților comerciale – Combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale – Directiva 2011/7/UE – Articolul 6 alineatele (1) și (3) – Rambursarea cheltuielilor de recuperare a unei creanțe – Cheltuieli ce rezultă din notificările adresate din cauza efectuării cu întârziere a plăților de către debitor]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/22

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresní soud v Českých Budějovicích – Republica Cehă) – Česká pojišťovna a.s./WCZ, spol. s r.o.
      (Cauza C-287/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Dreptul societăților comerciale - Combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale - Directiva 2011/7/UE - Articolul 6 alineatele (1) și (3) - Rambursarea cheltuielilor de recuperare a unei creanțe - Cheltuieli ce rezultă din notificările adresate din cauza efectuării cu întârziere a plăților de către debitor])
      (2018/C 408/27)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Okresní soud v Českých Budějovicích

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Česká pojišťovna a.s.

         Pârâtă: WCZ, spol. s r.o.

         Dispozitivul

      Articolul 6 din Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale trebuie interpretat în sensul că recunoaște creditorului care solicită despăgubirea pentru cheltuielile ce rezultă din notificările adresate debitorului din cauza efectuării cu întârziere a plăților de către acesta din urmă dreptul de a obține, în acest temei, în plus față de suma fixă de 40 de euro, prevăzută la alineatul (1) al acestui articol, o despăgubire rezonabilă, în sensul alineatului (3) al aceluiași articol, pentru partea din aceste cheltuieli care depășește această sumă fixă.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza C-310/18 PPU: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Spetsializiran nakazatelen sad – Bulgaria) – procedură penală privind pe Emil Milev [Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Cooperare judiciară în materie penală – Directiva (UE) 2016/343 – Prezumția de nevinovăție – Referirile publice la vinovăție – Căi de atac – Procedură de control al legalității unei măsuri de plasare în arest preventiv]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/32

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Spetsializiran nakazatelen sad – Bulgaria) – procedură penală privind pe Emil Milev
      (Cauza C-310/18 PPU) (1)

      ([Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare judiciară în materie penală - Directiva (UE) 2016/343 - Prezumția de nevinovăție - Referirile publice la vinovăție - Căi de atac - Procedură de control al legalității unei măsuri de plasare în arest preventiv])
      (2018/C 408/41)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      Emil Milev

         Dispozitivul

      Articolul 3 și articolul 4 alineatul (1) din Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale trebuie interpretate în sensul că nu se opun adoptării unor decizii preliminare cu caracter procedural, precum o decizie de menținere a unei măsuri de arestare preventivă luate de o autoritate judiciară, care se bazează pe suspiciuni sau pe elemente de probă incriminatoare, cu condiția ca aceste decizii să nu se refere la persoana deținută ca fiind vinovată. În schimb, această directivă nu reglementează condițiile în care pot fi adoptate deciziile de arest preventiv.

         (1)  JO C 268, 30.7.2018.


title: Cauza C-332/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – Starman AS/Tarbijakaitseamet (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Articolul 21 – Contracte încheiate cu consumatorii – Comunicații telefonice – Practica unui furnizor de servicii de telecomunicații care constă în a propune clienților săi care au încheiat deja un contract un număr de asistență cu apelare rapidă supus unui tarif mai ridicat decât tariful de bază)

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/24

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 13 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – Starman AS/Tarbijakaitseamet
      (Cauza C-332/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 21 - Contracte încheiate cu consumatorii - Comunicații telefonice - Practica unui furnizor de servicii de telecomunicații care constă în a propune clienților săi care au încheiat deja un contract un număr de asistență cu apelare rapidă supus unui tarif mai ridicat decât tariful de bază))
      (2018/C 408/30)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Riigikohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Starman AS

         Pârât: Tarbijakaitseamet

         Dispozitivul

      Articolul 21 primul paragraf din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că se opune ca, în cazul în care un comerciant a pus la dispoziția ansamblului clientelei sale unul sau mai multe numere cu apelare rapidă supuse unui tarif mai ridicat decât tariful de bază, consumatorii care au încheiat deja un contract cu acest comerciant să plătească mai mult decât tariful de bază atunci când contactează acest consumator prin telefon în legătură cu acest contract.

         (1)  JO C 256, 7.8.2017.


title: Cauza T-668/17: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Maico Holding/EUIPO – Eico (Eico) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Eico – Marca Uniunii verbală anterioară MAICO – Motiv relativ de refuz – Lipsa riscului de confuzie – Similitudinea semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/55

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Maico Holding/EUIPO – Eico (Eico)
      (Cauza T-668/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Eico - Marca Uniunii verbală anterioară MAICO - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 408/71)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Maico Holding GmbH (Villingen-Schwenningen, Germania) (reprezentanţi: T. Krüger și D. Deckers, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: J. Ivanauskas și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Eico A/S (Brønderslev, Danemarca) (reprezentant: A. Skov, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 27 iulie 2017 (cauza R 2089/2016-4) privind o procedură de opoziție între Maico Holding et Eico

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Maico Holding GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017