title: Cauza T-712/13: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Monster Energy/OAPI (REHABILITATE) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale REHABILITATE — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/52

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Monster Energy/OAPI (REHABILITATE)
   (Cauza T-712/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale REHABILITATE - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 046/66)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Monster Energy Company (Corona, California, Statele Unite) (reprezentant: P. Brownlow, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 17 octombrie 2013 (cauza R 609/2013-1), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal REHABILITATE

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Monster Energy Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza C-546/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera prestare a serviciilor — Articolul 49 CE — Anexa XII la Actul de aderare — Lista prevăzută la articolul 24 din Actul de aderare: Polonia — Capitolul 2 punctul 13 — Posibilitatea Republicii Federale Germania de a deroga de la articolul 49 primul paragraf CE — Clauză de standstill — Convenția dintre guvernul Republicii Federale Germania și guvernul Republicii Polone din 31 ianuarie 1990 privind detașarea de lucrători polonezi în vederea executării unor contracte de antrepriză — Excluderea posibilității ca întreprinderile stabilite în alte state membre să încheie cu întreprinderile poloneze contracte de antrepriză cu privire la lucrări ce trebuie efectuate în Germania — Extinderea restricțiilor existente la data semnării Tratatului de aderare referitoare la accesul lucrătorilor polonezi pe piața germană a forței de muncă)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-546/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera prestare a serviciilor - Articolul 49 CE - Anexa XII la Actul de aderare - Lista prevăzută la articolul 24 din Actul de aderare: Polonia - Capitolul 2 punctul 13 - Posibilitatea Republicii Federale Germania de a deroga de la articolul 49 primul paragraf CE - Clauză de «standstill» - Convenția dintre guvernul Republicii Federale Germania și guvernul Republicii Polone din 31 ianuarie 1990 privind detașarea de lucrători polonezi în vederea executării unor contracte de antrepriză - Excluderea posibilității ca întreprinderile stabilite în alte state membre să încheie cu întreprinderile poloneze contracte de antrepriză cu privire la lucrări ce trebuie efectuate în Germania - Extinderea restricțiilor existente la data semnării Tratatului de aderare referitoare la accesul lucrătorilor polonezi pe piața germană a forței de muncă)
   2010/C 63/04
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Traversa și P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, M. Lumma și C. Blaschke, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Polonia (reprezentant: M. Dowgielewicz, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 CE și a anexei XII (Lista menționată în articolul 24 din Actul de aderare: Polonia), capitolul 2 (Libera circulație a persoanelor), punctul 13 din Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 875) — Interpretarea și aplicarea, de către autoritățile administrative naționale, a Convenției din 31 ianuarie 1990 dintre guvernul Republicii Federale Germania și guvernul Republicii Polone referitoare la detașarea lucrătorilor din întreprinderile poloneze pentru executarea contractelor de antrepriză — Excluderea posibilității întreprinderilor stabilite în alte state membre să încheie cu întreprinderile poloneze contracte de antrepriză având ca obiect lucrări ce urmează a fi realizate în Germania — Extinderea restricțiilor existente la data semnării Tratatului de aderare referitoare la accesul lucrătorilor polonezi angajați prin contract cu durată determinată („Werkvertragsarbeitnehmer”)

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că, în practică, autoritățile administrative germane interpretează în sensul de „întreprindere germană” noțiunea „întreprindere a celeilalte părți” prevăzută la articolul 1 alineatul 1 din Convenția dintre guvernul Republicii Federale Germania și guvernul Republicii Polone din 31 ianuarie 1990 privind detașarea de lucrători polonezi în vederea executării unor contracte de antrepriză, astfel cum a fost modificată la 1 martie și la 30 aprilie 1993, Republica Federală Germania nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3.

               Comisia Europeană și Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4.

               Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 64, 08.3.2008.


title: Cauza C-66/07: Acțiune introdusă la data de 8 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/14

         Acțiune introdusă la data de 8 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-66/07)
   (2007/C 69/33)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și D. Lawunmi, agenți)

      Pârâtă: Irlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (1) sau, în orice caz, prin omisiunea notificării acestor prevederi Comisiei, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 din această directivă.

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 30 octombrie 2005.

      (1)  JO L 136, p. 34.


title: Cauza C-387/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – VAEX Varkens- en Veehandel BV/Productschap Vee en Vlees [Trimitere preliminară — Agricultură — Regulamentul (CE) nr. 612/2009 — Restituiri la export — Regulamentul (CE) nr. 376/2008 — Regimul licențelor de export — Declarație de export depusă înainte de eliberarea licenței de export — Export efectuat în perioada de valabilitate a licenței de export — Rectificarea neregulilor]

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Țările de Jos) – VAEX Varkens- en Veehandel BV/Productschap Vee en Vlees
   (Cauza C-387/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Agricultură - Regulamentul (CE) nr. 612/2009 - Restituiri la export - Regulamentul (CE) nr. 376/2008 - Regimul licențelor de export - Declarație de export depusă înainte de eliberarea licenței de export - Export efectuat în perioada de valabilitate a licenței de export - Rectificarea neregulilor])
   (2014/C 462/14)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: VAEX Varkens- en Veehandel BV

      Pârâtă: Productschap Vee en Vlees

      Dispozitivul

               1)

               Dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 612/2009 al Comisiei din 7 iulie 2009 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, precum și cele ale Regulamentului (CE) nr. 376/2008 al Comisiei din 23 aprilie 2008 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de licențe de import și export și de certificate de fixare în avans pentru produsele agricole și ale Regulamentului (CE) nr. 382/2008 al Comisiei din 21 aprilie 2008 privind normele de aplicare a regimului licențelor de import și export în sectorul cărnii de vită și mânzat trebuie interpretate în sensul că se opun, în principiu, plății unei restituiri la export și eliberării garanției constituite în acest sens atunci când exportatorul în cauză nu dispunea de o licență de export valabilă la data acceptării declarației de export, chiar și în condițiile în care exportul efectiv al mărfurilor respective a avut loc în perioada de valabilitate a licenței de export care i-a fost eliberată.

               2)

               Dispozițiile Regulamentului nr. 612/2009, precum și cele ale Regulamentelor nr. 376/2008 și nr. 382/2008 coroborate cu articolul 78 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar trebuie interpretate în sensul că nu se opun, în principiu, unei regularizări ulterioare a declarației de export care să permită atribuirea operațiunii în cauză licenței de export, plata restituirii la export în temeiul acesteia și, dacă este cazul, eliberarea garanției constituite.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-572/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 8 noiembrie 2013 — Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 8 noiembrie 2013 — Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL
   (Cauza C-572/13)
   2014/C 24/11
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hewlett-Packard Belgium SPRL

      Pârâtă: Reprobel SCRL

      Întrebările preliminare

               1.

               Termenii „compensație echitabilă” de la articolul 5 alineatul (2) litera (a) și de la articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 (1) trebuie să primească o interpretare diferită după cum reproducerea pe hârtie sau pe orice suport similar, prin folosirea oricărui tip de tehnică fotografică sau a oricărui alt proces cu efecte similare, este realizată de către orice utilizator sau de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale? În cazul unui răspuns afirmativ, pe ce criterii trebuie să se întemeieze această diferență de interpretare?

               2.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să stabilească compensația echitabilă care revine titularilor de drepturi sub forma:

                           1.

                           unei remunerații forfetare care se plătește de către fabricantul, importatorul sau cumpărătorul comunitar al aparatelor care permit copierea operelor protejate, cu ocazia punerii în circulație a acestor aparate pe teritoriul național și al cărei cuantum se calculează numai în funcție de viteza de copiere pe minut, fără vreo altă legătură cu prejudiciul eventual suferit de către titularii de drepturi,
                           și a

                           2.

                           unei remunerații proporționale, stabilită numai printr-un preț unitar înmulțit cu numărul de copii realizate, care variază în funcție de împrejurarea dacă debitorul a cooperat sau nu a cooperat la încasarea acestei remunerații, și care este în sarcina persoanelor fizice sau juridice care realizează copii ale unor opere sau, eventual, pe socoteala acestora, în sarcina persoanelor care pun la dispoziția altora cu titlu oneros sau gratuit aparatul de copiere.

                     În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, care sunt criteriile pertinente și coerente pe care statele membre trebuie să le urmeze pentru ca, în conformitate cu dreptul Uniunii, compensația să poată fi considerată echitabilă și să fie instaurat un just echilibru între persoanele interesate?

               3.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să atribuie editorilor operelor create de autori jumătate din compensația echitabilă care revine titularilor de drepturi, fără vreo obligație din partea editorilor de a se asigura că autorii beneficiază, chiar și indirect, de o parte din compensația de care au fost privați?

               4.

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretate în sensul că autorizează statele membre să instituie un sistem nediferențiat de percepere a compensației echitabile care revine titularilor de drepturi, sub forma unei sume forfetare și a unei sume pentru fiecare copie realizată, care acoperă implicit dar în mod cert în parte și copierea de partituri muzicale și reproducerile ilegale?

      (1)  Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230).


title: Cauza T-303/13: Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2014 — Miettinen/Consiliul [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Avizul serviciului juridic al Consiliului — Refuzarea accesului — Divulgare după introducerea acțiunii — Dispariția obiectului litigiului — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului” ]

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/22

      Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2014 — Miettinen/Consiliul
      (Cauza T-303/13) (1)

      (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Avizul serviciului juridic al Consiliului - Refuzarea accesului - Divulgare după introducerea acțiunii - Dispariția obiectului litigiului - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului)
      (2014/C 71/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Samuli Miettinen (Espoo, Finlanda) (reprezentanți: O. Brouwer, E. Raedts, avocați, și A. Villette, solicitor)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Pellinghelli și É. Sitbon, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei Consiliului din 25 martie 2013 prin care s-a refuzat să se acorde reclamantului acces la avizul serviciului juridic al Consiliului cu numărul 15309/12 în întregime

         Dispozitivul

                  1.

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii.

                  2.

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

                  3.

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție formulate de Regatul Suediei și de Republica Finlanda.

         (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza C-115/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Koblenz (Germania) la 11 martie 2014 – RegioPost GmbH & Co. KG/Stadt Landau

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Koblenz (Germania) la 11 martie 2014 – RegioPost GmbH & Co. KG/Stadt Landau
   (Cauza C-115/14)
   2014/C 175/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Koblenz

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: RegioPost GmbH & Co. KG

      Pârâtă: Stadt Landau

      Intervenienți: PostCon Deutschland GmbH, Deutsche Post AG

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 56 primul paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale care impune autorității contractante să desemneze ca adjudecatari ai contractelor de achiziții publice de lucrări numai acele întreprinderi care, la depunerea ofertei, se angajează în scris, la fel ca subcontractanții acestora, să plătească salariaților însărcinați cu executarea contractului un salariu minim prevăzut de stat numai pentru contractele de achiziții publice, dar nu și pentru contractele cu caracter privat, în condițiile în care nu există nici un salariu minim legal și nici o convenție colectivă de care să fie ținuți în acest sens potențialii contractanți sau eventualii subcontractanți ai acestora?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Dreptul Uniunii în domeniul atribuirii contractelor de achiziții publice, în special articolul 26 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (2) trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum articolul 3 alineatul 1 a treia teză din LTTG, care prevede excluderea imperativă a ofertei în cazul în care un agent economic nu se angajează, încă de la depunerea ofertei, printr-o declarație separată, să întreprindă ceva la care, în cazul atribuirii contractului, ar fi obligat contractual și fără ca el să fi depus respectiva declarație?

      (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29

      (2)  JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116


title: Cauza T-47/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iulie 2007 — Sison/Consiliul Uniunii Europene ( Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului — Înghețarea fondurilor — Competența Comunității — Acțiune în anulare — Dreptul la apărare — Motivare — Dreptul la o protecție judiciară efectivă — Acțiune în despăgubiri )

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/27

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 iulie 2007 — Sison/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-47/03) (1)

   („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului - Înghețarea fondurilor - Competența Comunității - Acțiune în anulare - Dreptul la apărare - Motivare - Dreptul la o protecție judiciară efectivă - Acțiune în despăgubiri’)
   (2007/C 199/49)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Jose Maria Sison (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: J. Fermon, A. Compte, H. Schultz, D. Gurses și T. Olsson, avocats)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Vitsentzatos și M. Bishop, agenți)

      Intervenienți în favoarea reclamantului: Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines (Utrecht), Luis G. Jalandoni (Utrecht), Fidel V. Agcaoili (Utrecht), Maria Consuelo K. Ledesma (Utrecht) (reprezentant: B.Tomlow, avocat)

      Intervenienți în favoarea pârâtului: Regatul Țărilor de Jos (reprezentant: H. Sevenster, agent) și Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial, R. Caudwell, ulterior, C. Gibbs, agenți, asistați de S. Moore, barrister)
   Obiectul
   Pe de o parte, cerere de anulare parțială a Deciziei 2002/974/CE a Consiliului din 12 decembrie 2002 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziei 2002/848/CE (JO L 337, p. 85) și, pe de altă parte, cerere de despăgubire.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2006/379/CE a Consiliului din 29 mai 2006 de punere în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Deciziei 2005/930/CE, în măsura în care aceasta îl privește pe reclamant.

               2)

               Respinge cererea de despăgubire.

               3)

               Obligă Consiliul la plata, în afară propriilor cheltuieli de judecată, a cheltuielilor de judecată ale reclamantului, inclusiv cele aferente procedurii privind măsurile provizorii, precum și cele ale Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, ale domnilor Luis G. Jalandoni și Fidel V. Agcaoili și ale doamnei Maria Consuelo K. Ledesma.

               4)

               Obligă Regatul Țărilor de Jos și Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord la plata propriilor cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 101, 26.4.2003.


title: Cauza T-316/07: Acțiune introdusă la 20 august 2007 — Commercy/OAPI — easyGroup IP Licensing (easyHotel)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/26

         Acțiune introdusă la 20 august 2007 — Commercy/OAPI — easyGroup IP Licensing (easyHotel)
   (Cauza T-316/07)
   (2007/C 235/49)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Commercy AG (Weimar, Germania) (reprezentant: F. Jaschke, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: easyGroup IP Licensing Limited
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea mărcii comunitare nr. 1 886 706 „easyHotel”.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „easyHotel” pentru produse și servicii din clasele 16, 25, 32, 33, 35, 36, 39, 41 și 42 (marca comunitară nr. 1 866 706).

      Titularul mărcii comunitare: easyGroup IP Licensing Limited.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Bettina Breitenbücher, Sozietät Kübler.

      Dreptul la marcă al părții care solicită declararea nulității: marca verbală germană „EASYHOTEL” pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42 (nr. 30 043 724).

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul în cauza R 1295/2006-2.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât această prevedere a fost interpretată prea restrictiv. Riscul de confuzie există ca urmare a identității dintre semne chiar și în cazul în care produsele și serviciile sunt mai puțin similare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 11, Ediția specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza F-76/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 5 decembrie 2012 Grazyte/Comisia [Funcție publică — Remunerație — Indemnizație de expatriere — Condiție prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din anexa VII la statut — Perioadă de referință de 10 ani — Dată de la care începe să curgă termenul — Dată la care se împlinește termenul — Neutralizare a perioadelor de serviciu efectuate pentru o organizație internațională — Aplicare prin analogie a dispozițiilor articolului 4 alineatul (1) litera (a) din anexa VII la statut]

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/31

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 5 decembrie 2012 Grazyte/Comisia
   (Cauza F-76/11) (1)

   (Funcție publică - Remunerație - Indemnizație de expatriere - Condiție prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din anexa VII la statut - Perioadă de referință de 10 ani - Dată de la care începe să curgă termenul - Dată la care se împlinește termenul - Neutralizare a perioadelor de serviciu efectuate pentru o organizație internațională - Aplicare prin analogie a dispozițiilor articolului 4 alineatul (1) litera (a) din anexa VII la statut)
   2013/C 38/58
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Diana Grazyte (Utena, Lituania) (reprezentant: R. Guarino, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin, agent, asistat de A. Dal Ferro, avocat, ulterior de V. Joris, agent, asistat de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei AIPN de respingere a cererii reclamantei de obținere a indemnizației de expatriere

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Doamna Grazyte suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 319, 29.10.2011, p. 29.


title: Cauza C-281/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 6 iunie 2012 — Trento Sviluppo srl și Centrale Adriatica Soc. coop./AGCOM

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 6 iunie 2012 — Trento Sviluppo srl și Centrale Adriatica Soc. coop./AGCOM
   (Cauza C-281/12)
   2012/C 235/20
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Trento Sviluppo srl, Centrale Adriatica Soc. coop.

      Pârâtă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCOM)

      Întrebarea preliminară

   Alineatul (1) al articolului 6 din Directiva 2005/29/CE (1), în măsura în care, în textul italian, folosește sintagma „e in ogni caso”, trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a stabili existența unei practici comerciale înșelătoare, este suficient să existe chiar și un singur element dintre cele menționate în prima parte a aceluiași alineat sau, pentru a stabili existența unei astfel de practici comerciale, trebuie să existe și elementul suplimentar reprezentat de capacitatea practicii comerciale de a influența decizia comercială adoptată de consumator?

      (1)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260)


title: Cauza C-499/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert/Belgische Staat [Trimitere preliminară — Uniunea vamală și Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Interpretare — Reguli generale — Regula 3 litera (b) — Noțiunea „mărfuri prezentate în seturi condiționate pentru vânzarea cu amănuntul” — Ambalaje separate]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/12

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 martie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie – Belgia) – VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert/Belgische Staat
   (Cauza C-499/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Uniunea vamală și Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Interpretare - Reguli generale - Regula 3 litera (b) - Noțiunea „mărfuri prezentate în seturi condiționate pentru vânzarea cu amănuntul” - Ambalaje separate])
   (2016/C 156/15)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: VAD BVBA, Johannes Josephus Maria van Aert

      Pârât: Belgische Staat

      Dispozitivul

   Regula 3 litera (b) din Regulile generale pentru interpretarea Nomenclaturii combinate care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunea care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 1214/2007 al Comisiei din 20 septembrie 2007, trebuie interpretată în sensul că mărfuri precum cele în discuție în litigiul principal, care sunt prezentate în vederea vămuirii în ambalaje separate și sunt ambalate împreună numai după această operațiune, pot fi totuși considerate „mărfuri prezentate în seturi condiționate pentru vânzarea cu amănuntul”, în sensul acestei reguli, și, prin urmare, pot să se încadreze la una și aceeași poziție tarifară atunci când se dovedește, având în vedere alți factori obiectivi, aspect a cărui apreciere revine instanței naționale, că aceste mărfuri formează un întreg și sunt destinate să fie prezentate ca atare în comerțul cu amănuntul.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015.


title: Cauza C-329/12: Acțiune introdusă la 11 iulie 2012 — Comisia Europeană/Repubica Federală Germania

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/23

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2012 — Comisia Europeană/Repubica Federală Germania
   (Cauza C-329/12)
   2012/C 287/42
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch și B. Schima)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative în vederea transpunerii Directivei 2006/24/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE, respectiv prin necomunicarea completă a acestor acte Comisiei, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, la plata unor penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 315 036,54 euro pe zi în contul de resurse proprii ale Uniunii Europene, pentru neîndeplinirea obligației de a comunica măsurile de transpunere;

               —

               obligarea Repubica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei în cauză a expirat la 15 septembrie 2007.
   Prin hotărârea din 2 martie 2010, Bundesverfassungsgericht a declarat că măsurile de transpunere adoptate de Germania sunt neconstituționale și nule. Ca urmare, guvernul german a comunicat inițial Comisiei că directiva este în continuare parțial transpusă prin dispozițiile legale în vigoare. Ulterior, guvernul german a transmis un proiect de lege pentru transpunerea celorlalte dispoziții ale directivei.
   Întrucât până în prezent proiectul în cauză nu a fost adoptat, în opinia Comisiei este clar că Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligația de transpunere completă a directivei. Transpunerea parțială menționată este insuficientă pentru a atinge obiectivele directivei stabilite la articolul 1. În sfârșit, Comisia arată că, în opinia sa, proiectul transmis de Germania este insuficient pentru transpunerea completă a directivei.

      (1)  JO L 105, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51


title: Cauza T-30/07: Acțiune introdusă la data de 5 februarie 2007 — Denka International/Comisie

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/41

         Acțiune introdusă la data de 5 februarie 2007 — Denka International/Comisie
   (Cauza T-30/07)
   (2007/C 82/90)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Denka International BV (Barneveld, Regatul Țărilor de Jos) (reprezentanți: K. Van Maldegem, C. Mereu, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea articolului 2 litera (b) și a anexei II la Directiva 2006/92/EC a Comisiei; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul cererii sale, reclamanta solicită anularea parțială a Directivei 2006/92/EC (1) a Comisiei din 9 noiembrie 2006 de modificare a anexelor la Directivele 76/895/CEE, 86/362/CEE și 90/642/CEE ale Consiliului în ceea ce privește limitele maxime aplicabile reziduurilor de diclorvos (denumită în continuare „Directiva LMR ”sau „măsura contestată”) și în special a articolului 2 litera (b) și a anexei II la Directivă.
   Reclamanta susține că aceste dispoziții modifică limita maximă de reziduuri pentru substanța în discuție de la limita aplicabilă anterior de 2 mg/kg la o nouă valoare limită de 0,01 mg/kg, întemeindu-se pe o evaluare temeinică a dosarului reclamantei efectuate pe baza evaluării aferente Directivei 91/414/EEC (denumită în continuare „DPUF”), care este viciată din punct de vedere procedural, științific și legal.
   Din punct de vedere procedural, reclamanta arată că măsura contestată a fost adoptată cu încălcarea garanțiilor procedurale prevăzute de articolul 8 din Regulamentul nr. 451/2000 și a principiului auditur alteram partem sau a principiului contradictorialității, încălcând totodată și obligația de motivare (articolul 235 CE). În plus, reclamanta susține că prin adoptarea măsurii contestate Comisia a comis un abuz de putere, întrucât a ajuns la același obiectiv precum cel al unei decizii de neincludere fără să recurgă la o asemenea decizie.
   Din punct de vedere al dreptului material, măsura contestată se întemeiază aparent pe o eroare manifestă de evaluare și încalcă, în opinia reclamantei (i) articolul 4 alineatul (1) litera (f) din Directiva 91/414/CEE, (ii) articolul 5 din Directiva LMR, precum și (iii) principiile fundamentale ale dreptului comunitar, anume (a) încrederea legitimă și certitudinea juridică, (b) articolul 211 CE și principiul bunei administrări si (c) principiul proporționalității.

      (1)  Directiva 2006/92/CE a Comisiei din 9 noiembrie 2006 de modificare a anexelor la Directivele 76/895/CEE, 86/362/CEE şi 90/642/CEE ale Consiliului în ceea ce priveşte limitele maxime aplicabile reziduurilor de captan,, diclorvos, etion şi folpet (JO L 311, p. 31).


title: Cauza C-488/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 30 noiembrie 2009 — Asociación de Transporte por Carretera/Administración General del Estado

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 30 noiembrie 2009 — Asociación de Transporte por Carretera/Administración General del Estado
   (Cauza C-488/09)
   2010/C 63/33
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Asociación de Transporte por Carretera

      Pârâtă: Administración General del Estado

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care locul comiterii infracțiunii materiale se determină după ce un stat membru a constatat o neregulă în regimul vamal de transport TIR și a adresat asociaței garant de pe teritoriul său un ordin de plată a sumei corespunzătoare, faptul că statul membru în care a fost comisă infracțiunea inițiază o nouă procedură prin care solicită plata taxelor datorate de debitorii principali și de asociația garant de la locul infracțiunii materiale, în limitele răspunderii care îi revine acesteia, este compatibil cu articolul 454 alineatul (3) și cu articolul 455 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 (1), în condițiile în care stabilirea locului infracțiunii intervine după expirarea termenului prevăzut de dispozițiile comunitare?

         În cazul unui răspuns afirmativ:

               2.

               Asociația garant din statul membru în care a fost comisă în concret infracțiunea poate să pretindă, în temeiul articolului 454 alineatul (3) și al articolului 455 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 sau al articolului 221 alineatul (3) din Codul vamal comunitar, că s-a prescris dreptul de a solicita suma corespunzătoare garanției pentru motivul că termenul stabilit a expirat fără ca aceasta să fi avut cunoștință despre fapte înainte de expirarea termenului în cauză?

               3.

               Solicitarea de plată adresată asociației garant din statul care a constatat infracțiunea prin administrația sa vamală în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Convenția TIR are ca efect întreruperea cursului procedurii inițiate împotriva asociației garant de la locul comiterii infracțiunii?

               4.

               Articolul 11 alineatul (2) ultima teză din Convenția TIR poate fi interpretat în sensul că termenul prevăzut este aplicabil statului în care a fost comisă infracțiunea, chiar dacă statul care a constatat neregula nu a suspendat procedura de solicitare a plății din partea asociației garant, în condițiile în care a fost declanșată o procedură penală privind faptele constatate?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol.7, p. 3).


title: Cauza T-28/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2007 — Fels Werke și alții/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Directiva 2003/87/CE — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră — Planul național de alocare a cotelor de emisie al Germaniei pentru perioada 2008-2012 — Decizie de respingere adoptată de Comisie — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate )

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/27

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2007 — Fels Werke și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-28/07) (1)

   („Acțiune în anulare - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Planul național de alocare a cotelor de emisie al Germaniei pentru perioada 2008-2012 - Decizie de respingere adoptată de Comisie - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate’)
   (2007/C 283/49)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: Fels-Werke GmbH (Goslar, Germania); Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (Aachen, Germania); și Spenner-Zement GmbH & Co. KG (Erwitte, Germania) (reprezentanți: H. Posser și S. Altenschmidt, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: U. Wölker, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare parțială a Deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2006 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de Republica Federală Germania pentru perioada 2008-2012, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul ca inadmisibil.

               2)

               Obligă Fels-Werke GmbH, Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH și Spenner-Zement GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 24.3.2007.


title: Cauza T-376/07: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/42

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Federală Germania/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-376/07)
   (2007/C 297/86)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma și J. Möller, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2007) 3226 a Comisiei din 18 iulie 2007 privind solicitarea de a furniza informații în legătură cu MX 19/2006 — Controlul schemei de ajutor XS 24/2002 — Finanțare pentru înființarea și dezvoltarea de întreprinderi (GuW) — Germania și MX 9/2006 — Controlul schemei de ajutor XS 29/2002 — Linii directoare pentru implementarea programelor de ajutor regional pentru industrie în Landul Bavaria — Germania;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C (2007) 3226 final din 18 iulie 2007 privind solicitarea de a furniza informații în temeiul articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 70/2001 (1) referitoare la schemele de ajutor XS 24/2002 și XS 29/2002.
   În motivarea acțiunii, reclamantă invocă mai întâi faptul că decizia atacată încalcă Regulamentul (CE) nr. 994/98 (2). În acest sens, reclamanta susține că prin această solicitare de informații, Comisia efectuează un control ex-post lipsit de cauză. Potrivit reclamantei, acest control depășește abilitarea pe care Regulamentul nr. 994/98 o conferă Comisiei, întrucât aceasta are dreptul de a solicita informații numai în cazul în care ar avea îndoieli privind aplicarea corespunzătoare a unui regulament de exceptare pe categorii.
   În plus, reclamanta susține că a fost încălcată interdicția venire contra factum proprium, întrucât din numeroase documente ale Comisiei rezultă că aceasta nu consideră că este abilitată să efectueze un control ex-post lipsit de cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 70/2001 al Comisiei din 12 ianuarie 2001 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE la ajutoare de stat pentru întreprinderile mici și mijlocii (JO L 10, p. 33).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 994/98 al Consiliului din 7 mai 1998 de aplicare a articolelor 92 și 93 din Tratatul de instituire a Comunității Europene anumitor categorii de ajutoare de stat orizontale (JO L 142, p. 1).


               9.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/60

         Acțiune introdusă la 8 martie 2007 de către Autoritatea de Supraveghere a AELS împotriva Republicii Islanda
   (Cauza E-3/07)
   (2007/C 186/09)
   La data de 8 martie 2007, Autoritatea de Supraveghere a AELS, reprezentată de Niels Fenger și Arne Torsten Andersen, în calitate de agenți ai Autorității de Supraveghere a AELS, rue Belliard 35, B-1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Republicii Islanda la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul solicită Curții de Justiție:

               1.

               să declare că, prin neadoptarea sau necomunicarea către Autoritate, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare punerii în aplicare a actului menționat la capitolului XXIV punctul 1a a doua liniuță din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2002/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 de modificare a Directivei 97/68/CE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenite de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră), astfel cum sunt adaptate la Acordul SEE prin Protocolul 1, Republica Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în conformitate cu dispozițiile articolului 2 din act și ale articolului 7 din Acordul SEE; și

               2.

               să oblige Republica Islanda la plata cheltuielilor aferente procedurii.

         Situația de fapt și de drept și motive de drept invocate:

               —

               Cauza face referire la nepunerea în aplicare a directivei privind protecția mediului.

               —

               Autoritatea de Supraveghere a AELS susține că guvernul Islandei nu a pus la dispoziție nicio informație în sensul punerii în aplicare a directivei.

               —

               Autoritatea de Supraveghere a AELS susține că guvernul Islandei nu a contestat faptul că nu a pus în aplicare directiva.


title: Cauza C-44/10: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/23

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-44/10)
   2010/C 100/33
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a garanta, prin emiterea autorizațiilor în conformitate cu articolele 6 și 8 din Directiva 2008/1/CE (1) sau, după caz, prin revizuirea și, dacă este necesar, prin actualizarea autorizațiilor pentru instalațiile existente, că începând cu data de 30 octombrie 2007, instalațiile menționate funcționează conform cerințelor de la articolele 3, 7, 9, 10 și 13, de la articolul 14 literele (a) și (b) și de la articolul 15 alineatul (2), Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (directiva PCIP);

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Din coroborarea articolului 4 cu articolul 5 alineatul (1) din directiva PCIP rezultă că statele membre trebuiau să garanteze emiterea de autorizații pentru instalațiile noi sau pentru cele existente în conformitate cu articolele 6 și 8 din directivă. De asemenea, acestea trebuiau să revizuiască și, dacă este necesar, să actualizeze înainte de 31 octombrie 2007 condițiile de autorizare a instalațiilor existente.
   Pe de o parte, potrivit informațiilor furnizate în 2008 de către administrația portugheză, mai multe instalații nu ar fi făcut obiectul unei cereri de autorizare corespunzătoare. Pe de altă parte, dintr-un total de 632 instalații, 280 se aflau în funcțiune fără ca autorizația corespunzătoare să fi fost emisă.
   Potrivit informațiilor la zi, 481 instalații din 577 beneficiază de o autorizație, iar 17 cereri de autorizare sunt se află în curs de soluționare.

      (1)  JO L 24, p. 8


title: Cauza F-82/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 18 decembrie 2015 – De Nicola/BEI (Funcţie publică — Personalul BEI — Evaluare — Nou raport de evaluare 2007 — Nelegalitatea deciziei comitetului pentru recursuri — Refuzul promovării — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/89

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 18 decembrie 2015 – De Nicola/BEI
   (Cauza F-82/12) (1)

   ((Funcţie publică - Personalul BEI - Evaluare - Nou raport de evaluare 2007 - Nelegalitatea deciziei comitetului pentru recursuri - Refuzul promovării - Nepronunțare asupra fondului))
   (2016/C 048/99)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: G. Nuvoli și F. Martin, agenți, A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei comitetului pentru recursuri prin care s-a respins recursul reclamantului introdus împotriva rezultatului celei de a doua evaluări globale a performanței sale în anul 2007

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia comitetului pentru recursuri al Băncii Europene de Investiții din 15 februarie 2012.

               2)

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la concluziile în anularea noului raport de evaluare privind anul 2009.

               3)

               Respinge în rest cererea.

               4)

               Banca Europeană de Investiții suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de domnul De Nicola.

      (1)  JO C 319, 20.10.2012, p. 18.


title: Cauza C-537/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Upper Tribunal — Regatul Unit) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions [Trimitere preliminară — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Componenta „mobilitate” a indemnizației de subzistență pentru persoanele cu handicap ( „disability living allowance” ) — Prestație separată — Prestație specială cu caracter necontributiv — Lipsa exportabilității]

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Upper Tribunal — Regatul Unit) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions
   (Cauza C-537/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Componenta „mobilitate” a indemnizației de subzistență pentru persoanele cu handicap („disability living allowance”) - Prestație separată - Prestație specială cu caracter necontributiv - Lipsa exportabilității)
   2011/C 186/09
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor

      Pârât: Secretary of State for Work and Pensions

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Upper Tribunal — Interpretarea articolului 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p.2, Ediție specială 05/vol. 1, p. 26) în versiunea în vigoare anterioară datei de 5 mai 2005 — Indemnizația de subzistență pentru persoanele cu handicap care se separă într-o parte „dependență” acordată celor care necesită o asistență personală și într-o parte „mobilitate” destinată celor care au nevoie de asistență pentru a se deplasa („Disability living allowance”) — Posibilitatea de a considera, în vederea aplicării regulamentului, partea mobilitate drept o prestație separată — Calificarea prestației menționate

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 4 alineatul (2a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 631/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004, precum și din Regulamentul nr. 1408/71, în această ultimă versiune, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie interpretat în sensul că componenta „mobilitate” a indemnizației de subzistență pentru persoanele cu handicap („disability living allowance”) constituie o prestație specială în numerar cu caracter necontributiv în sensul acestei dispoziții, menționată în anexa IIa la aceste regulamente.

               2.

               Examinarea celei de a treia întrebări nu relevă niciun element de natură să afecteze validitatea articolului 10a din Regulamentul nr. 1408/71, în oricare dintre versiunile sale aplicabile în acțiunile principale, în măsura în care acest articol permite ca acordarea componentei „mobilitate” a indemnizației de subzistență pentru persoanele cu handicap să fie subordonată condițiilor privind reședința și prezența în Marea Britanie.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Cauza F-37/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 5 septembrie 2012 — Skovbjerg Gras/Comisia

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/33

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 5 septembrie 2012 — Skovbjerg Gras/Comisia
   (Cauza F-37/11) (1)

   2013/C 46/67
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 173, 11.6.2011, p. 16.


title: Cauza C-322/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Krefeld – Germania) – Jaouad El Majdoub/CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH [Cooperare judiciară în materie civilă — Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 23 — Convenție atributivă de competență — Condiţii de formă — Comunicare sub formă electronică ce permite consemnarea durabilă a convenției — Noţiune — Condiții generale de vânzare care pot fi consultate și imprimate prin accesarea unui link ce permite afișarea acestora într-o nouă fereastră — Tehnica de acceptare prin „click”]

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/19

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Krefeld – Germania) – Jaouad El Majdoub/CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH
   (Cauza C-322/14) (1)

   ([Cooperare judiciară în materie civilă - Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 23 - Convenție atributivă de competență - Condiţii de formă - Comunicare sub formă electronică ce permite consemnarea durabilă a convenției - Noţiune - Condiții generale de vânzare care pot fi consultate și imprimate prin accesarea unui link ce permite afișarea acestora într-o nouă fereastră - Tehnica de acceptare prin „click”])
   (2015/C 236/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Krefeld

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jaouad El Majdoub

      Pârâtă: CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că tehnica de acceptare prin „click” a condițiilor generale ale unui contract de vânzare, precum cel în discuție în litigiul principal, încheiat pe cale electronică, care conține o convenție atributivă de competență, constituie o comunicare sub formă electronică ce permite consemnarea durabilă a convenției, în sensul acestei dispoziții, atunci când această tehnică asigură posibilitatea imprimării și a salvării textului acestora înaintea încheierii contractului.

      (1)  JO C 315, 15.9.2014.


title: Cauza T-144/13: Ordonanța Tribunalului din 1 aprilie 2014 – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology/Comisia

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/52

         Ordonanța Tribunalului din 1 aprilie 2014 – Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology/Comisia
   (Cauza T-144/13) (1)

   2014/C 175/71
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza C-445/08: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 9 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Kurt Wierer/Land Baden-Württemberg [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Permis de conducere — Directiva 91/439/CEE — Retragerea permisului național pentru conducere în stare de ebrietate — Neprezentarea unui certificat medico-psihologic necesar pentru obținerea unui nou permis de conducere în statul membru gazdă — Permis emis într-un alt stat membru — Verificarea de către statul membru gazdă a condiției reședinței — Posibilitatea de a se întemeia pe informațiile furnizate de posesorul permisului în temeiul obligației de cooperare care îi revine acestuia în conformitate cu dreptul național al statului membru gazdă — Posibilitatea de a proceda la investigații în statul membru emitent]

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/17

         Ordonanța Curții (Camera a treia) din 9 iulie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Kurt Wierer/Land Baden-Württemberg
   (Cauza C-445/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Permis de conducere - Directiva 91/439/CEE - Retragerea permisului național pentru conducere în stare de ebrietate - Neprezentarea unui certificat medico-psihologic necesar pentru obținerea unui nou permis de conducere în statul membru gazdă - Permis emis într-un alt stat membru - Verificarea de către statul membru gazdă a condiției reședinței - Posibilitatea de a se întemeia pe informațiile furnizate de posesorul permisului în temeiul obligației de cooperare care îi revine acestuia în conformitate cu dreptul național al statului membru gazdă - Posibilitatea de a proceda la investigații în statul membru emitent)
   2009/C 282/33
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Kurt Wierer

      Pârât: Land Baden-Württemberg

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof Baden Württemberg — Interpretarea articolului 9 din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 62) — Refuzul de a recunoaște un permis de conducere emis într-un alt stat membru cu încălcarea condiției reședinței — Posibilitatea statului membru gazdă de a se întemeia, în scopul de a verifica dacă era îndeplinită condiția reședinței la momentul eliberării permisului de conducere, pe informațiile furnizate de însuși posesorul permisului în cursul procedurii administrative și judiciare conform obligației de cooperare care îi revine acestuia sau, după caz, de a proceda la investigații în statul membru care a emis permisul — Posesor al unui permis de conducere, care a făcut obiectul unei măsuri de retragere a permisului național din cauza conducerii în stare de ebrietate și care nu a putut să prezinte un aviz medico-psihologic necesar pentru obținerea unui nou permis de conducere în statul său de reședință

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (2), articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, trebuie să fie interpretate în sensul că se opun refuzului unui stat membru de a recunoaște pe teritoriul său dreptul de a conduce rezultat dintr-un permis de conducere emis ulterior de un alt stat membru unei persoane care, anterior, a făcut obiectul, în statul membru gazdă, al unei măsuri de retragere a unui permis anterior pentru conducere în stare de ebrietate, în condițiile în care acest al doilea permis a fost obținut în afara oricărei perioade de interdicție de a solicita un nou permis, dacă se dovedește:

               —

               că, pe baza explicațiilor și a informațiilor pe care posesorul acestui permis le-a furnizat în cursul procedurii administrative sau judiciare de executare a unei obligații de colaborare care îi este impusă în temeiul dreptului național al statului membru gazdă, condiția reședinței nu a fost respectată de statul membru care a emis acest permis

         sau

               —

               că informațiile obținute cu ocazia investigațiilor efectuate de autoritățile naționale și de instanțele statului membru gazdă în statul membru emitent nu sunt informații incontestabile care provin de la acest din urmă stat și atestă că posesorul nu avea domiciliul pe teritoriul acestui stat la momentul emiterii de către acesta din urmă a unui permis de conducere.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.


title: Cauza C-543/07: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/18

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-543/07)
   (2008/C 37/26)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. van Beek, agent)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea sau, în orice caz, a faptului că nu a comunicat Comisiei actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/73/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 76/207/CEE a Consiliului privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și promovarea profesională, precum și condițiile de muncă, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 5 octombrie 2005.

      (1)  JO L 269, p. 15, Ediție specială 05/vol. 6, p. 143.


title: Cauza T-88/07: Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2010 — Fabryka Samochodòw Osobowych/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/66

      Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2010 — Fabryka Samochodòw Osobowych/Comisia
      (Cauza T-88/07) (1)

      ()
      (2010/C 288/118)
      Limba de procedură: polona
      Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 117, 29.5.2007.


title: Cauza C-82/08: Acțiune introdusă la 25 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/23

         Acțiune introdusă la 25 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-82/08)
   (2008/C 92/44)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: J. Enegren și M. Patakia)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/72/CE a Consiliului din 22 iulie 2003 de completare a statutului societății cooperative europene în legătură cu participarea lucrătorilor (1), și, în orice caz, prin necomunicarea acestor acte Comisiei, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/72/CE în dreptul intern a expirat la 18 august 2006.

      (1)  JO L 207, 18.8.2003, p. 25, Ediție specială 05/vol. 6, p. 207.


title: Cauza T-336/12: Ordonanța Tribunalului din 18 februarie 2013 — Klizli/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei — Eliminare de pe lista persoanelor vizate — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/26

         Ordonanța Tribunalului din 18 februarie 2013 — Klizli/Consiliul
   (Cauza T-336/12) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Siriei - Eliminare de pe lista persoanelor vizate - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 108/68
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Yousef Klizli (Damasc, Siria) (reprezentant: Z. Garkova-Lyutskanova, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro și M. Bishop, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2012/256/PESC a Consiliului din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782/PESC a Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 126, p. 9) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 410/2012 al Consiliului din 14 mai 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 126, p. 3), în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza C-351/15 P: Recurs introdus la 10 iulie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauza T-470/11, Total și Elf Aquitaine/Comisia

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/44

         Recurs introdus la 10 iulie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 aprilie 2015 în cauza T-470/11, Total și Elf Aquitaine/Comisia
   (Cauza C-351/15 P)
   (2015/C 294/56)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și F. Dintilhac, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Total SA, Elf Aquitaine SA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 29 aprilie 2015, pronunțată în cauza T-470/11;

               —

               declararea inadmisibilității acțiunii formulate în fața Tribunalului;

               —

               obligarea intimatelor la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Comisia invocă următoarele trei motive.
   Potrivit primului și celui de al doilea motiv de recurs, hotărârea atacată respinge eronat inadmisibilitatea acțiunii invocată de Comisie. În cadrul primului motiv al recursului, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că scrisorile contabilului Comisiei din 24 iunie și 8 iulie 2011 produc efecte juridice obligatorii. Scrisorile contabilului sunt astfel simple cereri de plată în executarea Deciziei Metacrilați și de pregătire a unei eventuale executări silite a acesteia ca urmare a hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-217/06 (1) prin care s-a redus cuantumul amenzii aplicate societății Arkema, în timp ce hotărârea pronunțată în aceeași zi în cauza T-206/06 (2) (confirmată mai târziu prin ordonanța Curții dată în cauza C-421/11 P (3)) a menținut amenzile pârâtelor. Scrisorile contabilului nu reprezintă încă executarea silită și nu stabilesc, așadar, o „poziție definitivă” a Comisiei. În plus, scrisorile contabilului nu produc efecte juridice obligatorii distincte de cele ale Deciziei Metacrilați, care nu mai poate fi contestată ca urmare a epuizării căilor de atac ale pârâtelor. Cel de al doilea motiv al recursului este întemeiat pe faptul că hotărârea atacată nu respectă principiile litispendenței și autorității de lucru judecat care decurg din ordonanța Curții dată în cauza C-421/11 P.
   În sfârșit, al treilea motiv al recursului, cu privire la motivarea contradictorie, este prezentat cu titlu subsidiar, pentru situația în care Curtea ar respinge primele două motive. Tribunalul a constatat în mod eronat la punctul 113 că creanța Comisiei atât față de Arkema, cât și față de toți codebitorii solidari fusese integral plătită, deși Tribunalul observase în mod corect la punctul 9 că Arkema regreta că nu poate autoriza Comisia să rețină nicio sumă în ipoteza în care acțiunea sa în fața instanței comunitare ar fi admisă. Această motivare contradictorie afectează raționamentul Tribunalului pe fondul cauzei și constituie un motiv suficient de anulare a hotărârii atacate.

      (1)  ECLI:EU:T:2011:251.

      (2)  ECLI:EU:T:2011:250.

      (3)  ECLI:EU:C:2012:60.


title: Cauza C-254/14: Cerere de decizie preliminară introdusă la Handelsgerichts Wien (Austria) la 21 mai 2014 – Thomas Cook Belgium/Thurner Hotel GmbH

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă la Handelsgerichts Wien (Austria) la 21 mai 2014 – Thomas Cook Belgium/Thurner Hotel GmbH
   (Cauza C-254/14)
   2014/C 303/13
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgerichts Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Thomas Cook Belgium NV

      Pârât: Thurner Hotel GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (Regulamentul nr. 1896/2006) (1) trebuie interpretat în sensul că, potrivit articolului 20 alineatul (2) din acest regulament, pârâtul are dreptul să solicite reexaminarea somației europene de plată în fața instanței competente inclusiv atunci când somația europeană de plată i-a fost notificată sau comunicată efectiv, dar, având în vedere informațiile referitoare la competență, somația a fost emisă de o instanță necompetentă?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: potrivit considerentului (25) al Comunicării Comisiei Europene 2004/0055 din 7 februarie 2006, există circumstanțe excepționale în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1896/2006 inclusiv atunci când somația europeană de plată a fost emisă pe baza unor informații menționate în formularul de solicitare, care ulterior se pot dovedi eronate, în special în situația în care competența instanței depinde de acestea?

      (1)  JO L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108.


title: Cauza T-625/15: Hotărârea Tribunalului din 27 octombrie 2016 – Spa Monopole/EUIPO – YTL Hotels & Properties (SPA VILLAGE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene SPA VILLAGE — Marca Benelux verbală anterioară SPA — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/21

         Hotărârea Tribunalului din 27 octombrie 2016 – Spa Monopole/EUIPO – YTL Hotels & Properties (SPA VILLAGE)
   (Cauza T-625/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene SPA VILLAGE - Marca Benelux verbală anterioară SPA - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 462/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părţile

      Reclamantă: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgia) (reprezentanţi: E. Cornu și É. De Gryse, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: YTL Hotels & Properties Sdn Bhd (Kuala Lumpur, Malaezia) (reprezentant: M. Edenborough, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 11 septembrie 2015 (cauza R 1954/2013-4) referitoare la o procedură de opoziție între Spa Monopole, compagnie fermière de Spa și YTL Hotels & Properties

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 11 septembrie 2015 (cauza R 1954/2013-4) referitoare la o procedură de opoziție între Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV și YTL Hotels & Properties Sdn Bhd, în măsura în care prin aceasta se respinge opoziția la înregistrarea mărcii verbale a Uniunii Europene SPA VILLAGE, pentru „servicii constând în servirea de alimente și de băuturi; cafenele; snack-baruri; restaurante cu autoservire; servicii de hoteluri cu restaurant; servicii de restaurant; catering de alimente şi băuturi și banchete; servicii de bar; hoteluri”, care fac parte din clasa 43 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare.

               2)

               Obligă EUIPO și YTL Hotels & Properties la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 16, 18.1.2016.


title: Cauza C-292/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tartu Ringkonnakohus (Estonia) la 11 iunie 2012 — Ragn-Sells AS/Sillamäe Linnavalitsus

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tartu Ringkonnakohus (Estonia) la 11 iunie 2012 — Ragn-Sells AS/Sillamäe Linnavalitsus
   (Cauza C-292/12)
   2012/C 243/18
   Limba de procedură: estona

      Instanța de trimitere

   Tartu Ringkonnakohus

      Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Ragn-Sells AS

      Intimată: Sillamäe Linnavalitsus

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 106 alineatul (1) coroborat cu articolul 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și libera circulație a mărfurilor, libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să permită ca unei întreprinderi situate într-o zonă determinată și care exploatează o anumită instalație de tratare a deșeurilor să i se acorde, în schimbul unei redevențe, dreptul exclusiv de a prelucra deșeurile municipale, în condițiile în care pe o rază de 260 km își desfășoară activitatea alte întreprinderi concurente, care dețin mai multe instalații de tratare a deșeurilor diferite și care îndeplinesc cerințele de mediu și utilizează tehnologii echivalente?

               2.

               Articolul 106 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să considere drept servicii de interes economic general colectarea și transportul deșeurilor, pe de o parte, și prelucrarea deșeurilor, pe de altă parte, dar să separe aceste servicii, restricționând astfel libera concurență pe piața tratării deșeurilor?

               3.

               Se poate exclude aplicabilitatea dispozițiilor de dreptul concurenței din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cadrul unei proceduri de atribuire a unui contract de concesiune a serviciilor de colectare și de transport al deșeurilor, care prevede că în zona stabilită în acest contract se acordă unui număr de două întreprinderi un drept exclusiv de tratare a deșeurilor,?

               4.

               Articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2008/98/CE (1) trebuie interpretat în sensul că un stat membru se poate întemeia pe principiul proximității pentru a restricționa concurența și pentru a permite ca întreprinderii care exploatează instalația de tratare a deșeurilor cea mai apropiată de zona în care se generează deșeurile să i se acorde, în schimbul unei redevențe, un drept exclusiv de prelucrare a deșeurilor, în condițiile în care pe o rază de 260 km își desfășoară activitatea mai multe întreprinderi concurente, care dețin mai multe instalații de tratare a deșeurilor diferite și care îndeplinesc cerințele de mediu și utilizează tehnologii echivalente?

      (1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, p. 3)


title: Cauza C-90/10: Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/25

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-90/10)
   2010/C 113/40
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și D. Recchia, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că

                           —

                           prin neindicarea ca priorități de conservare a ariilor speciale de conservare corespunzând siturilor de importanță comunitară din regiunea biogeografică Macaronezia, identificate ca atare prin Decizia 2002/11/CE (1), în conformitate cu articolul 4 alineatul (4) din Directiva 92/43/CEE (2), și

                           —

                           prin neadoptarea și neaplicarea măsurilor adecvate de conservare, precum și a unui regim de protecție prin care să se evite deteriorarea habitatelor și perturbările semnificative ale speciilor, garantând protecția legală a ariilor speciale de conservare corespunzând zonelor menționate în Decizia 2002/11/CE care se situează pe teritoriul spaniol, în conformitate cu articolul 6 alineatele (1) șI (2) din Directiva 92/43/CEE,

                     Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (4) și al articolului 6 alineatele (1) și (2) din Directiva 92/43/CEE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că, în ceea ce privește ariile speciale de conservare corespunzând siturilor de importanță comunitară din regiunea biogeografică Macaronezia, identificate ca atare prin Decizia 2002/11/CE, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit

               —

               obligația de a stabili priorități de conservare, potrivit articolului 4 alineatul (4) din directivă;

               —

               obligația de a adopta și de a aplica măsuri adecvate de conservare, precum și un regim de protecție care să evite deteriorarea habitatelor și perturbările semnificative ale speciilor, garantând protecția legală a respectivelor arii speciale de conservare, în conformitate cu articolul 6 alineatele (1) și (2) din directivă.

      (1)  Decizia Comisiei din 28 decembrie 2001 de adoptare a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică Macaronezia în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului (JO 2002, L 5, p. 16, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 42).

      (2)  Directiva Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).


title: Cauza T-363/06: Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Honda Motor Europe Ltd/OAPI

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/26

         Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Honda Motor Europe Ltd/OAPI
   (Cauza T-363/06)
   (2007/C 20/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Honda Motor Europe Ltd (Slough, Regatul Unit) (reprezentată de: S. Malynicz, Barrister, N. Cordell, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Alte părți la procedura în fața camerei de recurs: Seat SA (Barcelona, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei primei camere de recurs din 7 septembrie 2006 în cauza R 960/2005-1;

               —

               obligarea OAPI și a celorlalte părți la procedură la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală comunitară „MAGIC SEAT“ pentru bunuri și servicii din clasa 12 — scaune de vehicule și mecanisme pentru scaune de vehicule, părți și racorduri, precum și accesorii pentru aceste bunuri — cererea nr. 2 503 902

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: SEAT SA

      Marca sau semnul invocat: marca națională figurativă „SEAT“ pentru bunuri și servicii din clasa 12

      Decizia diviziei de opoziție: susținerea opoziției

      Decizia camerei de recurs: respingerea recursului

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului
   În sprijinul susținerilor sale, reclamanta pretinde că abordarea analizei vizuale de către camera de recurs este greșită, conferind de fapt doar o protecție la nivel de cuvânt unei mărci anterioare mixte care cuprindea un element figurativ în formă de majusculă care ieșea în evidență.
   Conform susținerilor reclamantei, comparația la nivel fonetic a mărcilor, efectuată de către camera de recurs, ar fi fost viciată din două puncte de vedere. În primul rând, aceasta nu a luat în considerare faptul că termenul MAGIC din MAGIC SEAT nu se va pronunța ca un cuvânt spaniol și în consecință marca în întregul ei, MAGIC SEAT, nu se va pronunța după regulile limbii spaniole. În al doilea rând, camera de recurs nu a luat în considerare faptul că MAGIC era primul cuvânt al mărcii compuse din două cuvinte, MAGIC SEAT.
   Mai mult, camera de recurs nu a aplicat „regula contraacțiunii“ în cauza de față și astfel nu a luat în considerare, ca parte a analizei conceptuale, faptul că marca anterioară spaniolă, cuprinzând cuvântul SEAT și elementul figurativ în formă de „S“ majusculă, va fi imediat și clar înțeleasă ca desemnând producătorul spaniol de mașini, în timp ce marca MAGIC SEAT nu va fi înțeleasă în acest mod.
   În plus, reclamanta susține că, în ceea ce privește diferența conceptuală, camera de recurs nu a luat în considerare proba lingvistică furnizată de reclamantă în legătură cu modul în care consumatorii spanioli ar putea înțelege cuvintele MAGIC SEAT.
   Mai mult, pretinde reclamanta, camera de recurs nu a ținut cont de faptul că tipul de bunuri, caracteristicile pieței relevante și atributele consumatorilor naționali ale acestor bunuri militează împotriva oricărei constatări a unei posibilități de confuzie.
   În final, consideră reclamanta, camera de recurs nu a luat deloc în considerare proba adusă de reclamantă privind practica punerii pe piață a acestui tip de produse.


title: Cauza T-332/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 martie 2009 — Alcoa Trasformazioni/Comisia [ Ajutoare de stat — Electricitate — Tarif preferențial — Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE — Admisibilitate — Noțiunea de ajutor de stat — Ajutor nou sau ajutor existent — Avantaj — Motivare — Încredere legitimă — Securitate juridică ]

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/32

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 martie 2009 — Alcoa Trasformazioni/Comisia
   (Cauza T-332/06) (1)

   („Ajutoare de stat - Electricitate - Tarif preferențial - Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE - Admisibilitate - Noțiunea de ajutor de stat - Ajutor nou sau ajutor existent - Avantaj - Motivare - Încredere legitimă - Securitate juridică”)
   2009/C 113/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Alcoa Trasformazioni Srl (Portoscuso, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, T. Müller-Ibold, F. Salerno și T. Graf, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Khan, E. Righini și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2006/C 214/03 a Comisiei, notificată Republicii Italiene prin scrisoarea din 19 iulie 2006, de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE, privind ajutorul de stat C 36/06 (ex NN 38/06) — Tarif de electricitate preferențial pentru anumite industrii mari consumatoare de electricitate în Italia, în măsura în care această decizie privește tarifele de furnizare a energiei electrice de care beneficiază cele două uzine de aluminiu primar aparținând Alcoa Transformazioni

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Alcoa transformazioni Srl va suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-68/17: Acțiune introdusă la 1 februarie 2017 – Italytrade/EUIPO – Tpresso (teaespresso)

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/57

         Acțiune introdusă la 1 februarie 2017 – Italytrade/EUIPO – Tpresso (teaespresso)
   (Cauza T-68/17)
   (2017/C 104/80)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Italytrade Srl (Bari, Italia) (reprezentant: N. Clemente, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tpresso SA (Zürich, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „tèespresso” – Cererea de înregistrare nr. 13 543 475

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 29 noiembrie 2016 în cauza R 1099/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate, astfel cum se prevede la articolul 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 și în orice caz în norme în vigoare;

               —

               obligarea EUIPO și a eventualilor intervenienți, în temeiul articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură de Italytrade Srl;

               —

               modificarea hotărârii în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, și în ceea ce privește obligarea la plata cheltuielilor de judecată și obligarea EUIPO și a intervenientei căzute în pretenții la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura din fața camerei de recurs și a diviziei de opoziție.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-678/13: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — TVA — Directiva 2006/112/CEE — Anexa III — Aplicarea cotei reduse a TVA-ului echipamentelor medicale, materialului auxiliar și celorlalte aparate, precum și produselor farmaceutice)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-678/13) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - TVA - Directiva 2006/112/CEE - Anexa III - Aplicarea cotei reduse a TVA-ului echipamentelor medicale, materialului auxiliar și celorlalte aparate, precum și produselor farmaceutice))
   (2015/C 236/15)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios și D. Milanowska, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin aplicarea cotei reduse a taxei pe valoarea adăugată livrărilor:

                           —

                           de echipamente medicale, de materiale auxiliare şi de alte aparate care nu sunt pentru utilizarea personală exclusivă a persoanelor cu handicap sau care nu sunt în mod normal destinate atenuării sau tratării handicapurilor, precum și

                           —

                           de produse care nu sunt produse farmaceutice utilizate în mod normal pentru servicii de sănătate, prevenirea bolilor și tratarea în scopuri medicale și veterinare, nici produse utilizate în scopuri de contracepție și de protecție a igienei feminine,

                     menționate la pozițiile 82, 92 și 103 din anexa nr. 3 din Legea privind taxa pe bunuri și servicii (ustawa o podatku od towarów i usług) din 11 martie 2004, Republica Polonă nu şi-a îndeplinit obligaţiile care îi revin în temeiul articolelor 96-98 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborate cu anexa III la directiva menționată.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza T-117/14: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Cargill/Consiliul [„Dumping — Importuri de biomotorină originară din Argentina — Taxă antidumping definitivă — Acțiune în anulare — Afectare directă — Afectare individuală — Admisibilitate — Articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 — Valoare normală — Costuri de producție”]

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/31

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Cargill/Consiliul
   (Cauza T-117/14) (1)

   ([„Dumping - Importuri de biomotorină originară din Argentina - Taxă antidumping definitivă - Acțiune în anulare - Afectare directă - Afectare individuală - Admisibilitate - Articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 - Valoare normală - Costuri de producție”])
   (2016/C 402/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cargill SACI (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanți: J. F. Bellis, R. Luff și G. Bathory, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial S. Boelaert și B. Driessen, ulterior H. Marcos Fraile, agenți, asistați de R. Bierwagen și de C. Hipp, avocați)

      Interveniente în susținerea pârâtului:: Comisia Europeană (reprezentanți: M. França și A. Stobiecka-Kuik, agenți) și European Biodiesel Board (EBB) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: O. Prost și M. S. Dibling, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia (JO 2013, L 315, p. 2), în măsura în care reclamantei i se aplică o taxă antidumping

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolele 1 și 2 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia, în măsura în care vizează Cargill SACI.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Cargill.

               3)

               Comisia Europeană și European Biodiesel Board (EBB) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza C-142/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 martie 2013 — Bright Service S.A./Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Barcelona (Spania) la 20 martie 2013 — Bright Service S.A./Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.
   (Cauza C-142/13)
   2013/C 178/02
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bright Service S.A.

      Pârâtă: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.

      Întrebările preliminare

   Atunci când se examinează un acord vertical — care prevede o obligație de neconcurență —, care era deja în vigoare la 31 mai 2000 și care îndeplinește condițiile stabilite în Regulamentul nr. 1984/83 (1), dar care nu îndeplinește condițiile de exceptare prevăzute de Regulamentul nr. 2790/1999 (2), întrucât furnizorul care este parte la acord deține o cotă de piață mai mare de 30 % [articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2790/1999], termenul de aplicabilitate a obligației de neconcurență depășește cinci ani, iar bunurile contractuale sunt vândute de cumpărător din clădiri și de pe terenuri al căror proprietar nu este furnizorul [articolul 5 litera (a) din Regulamentul nr. 2790/1999]:

               (a)

               Articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2790/1999 trebuie interpretat în sensul că, începând de la 1 ianuarie 2002, acordul și, concret, obligația de neconcurență nu sunt acoperite de exceptările prevăzute de aceste regulamente (Regulamentul nr. 1984/83 și Regulamentul nr. 2790/1999) și se impune să se examineze individual conformitatea lor cu articolul 81 alineatul (1) CE?

               (b)

               Sau articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2790/1999 trebuie interpretat în sensul că trebuie să se aplice în cazul acestui acord termenul de cinci ani prevăzut de articolul 5 litera (a) din Regulamentul nr. 2799/1999 pentru termenul maxim al obligației de neconcurență, astfel încât acordul și concret obligația de neconcurență sunt acoperite începând de la 1 ianuarie 2002 de un nou termen de cinci ani care se încheie la 31 decembrie 2006?

               (c)

               Sau, în final, articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2790/1999 trebuie interpretat în sensul că acordul care cuprinde o obligație de neconcurență este acoperit, începând de la 1 ianuarie 2002, de un nou termen de cinci ani, care expiră la 31 decembrie 2006, în cazul în care termenul rezidual de validitate a obligației de neconcurență la 1 ianuarie 2012 nu depășește cinci ani, însă, în schimb, nu este acoperit de exceptări, conformitatea sa cu articolul 81 alineatul (1) CE trebuind examinată individual, în cazul în care termenul rezidual de validitate a obligației de neconcurență la 1 ianuarie 2002 depășește cinci ani?

      (1)  Regulamentul (CEE) al Comisiei din 22 iunie 1983 privind aplicarea articolului [81] alineatul (3) din tratat la unele categorii de acorduri de cumpărare exclusivă (JO L 173, p. 5).

      (2)  Regulamentul (CE) al Comisiei din 22 decembrie 1999 privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (JO L 336, p. 21, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 66).