title: Cauza T-788/16: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – De Geoffroy și alții/Parlamentul („Funcție publică – Funcționari – Concedii – Adoptarea unor noi orientări ale Parlamentului privind gestionarea concediilor – Decizii individuale luate în aplicarea noilor orientări în serviciile de interpretare – Obligație de motivare – Eroare vădită de apreciere – Interesul serviciului – Excepție de nelegalitate”)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/21

      Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2018 – De Geoffroy și alții/Parlamentul
      (Cauza T-788/16) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Concedii - Adoptarea unor noi orientări ale Parlamentului privind gestionarea concediilor - Decizii individuale luate în aplicarea noilor orientări în serviciile de interpretare - Obligație de motivare - Eroare vădită de apreciere - Interesul serviciului - Excepție de nelegalitate”))
      (2018/C 381/23)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Dominique De Geoffroy (Bruxelles, Belgia) și ceilalți 14 reclamanți ale căror nume figurează în anexa hotărârii (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, ulterior N. de Montigny, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și L. Deneys, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea, în primul rând, a Orientărilor Parlamentului din 21 martie 2016 privind punerea în aplicare, pentru serviciile de interpretare, a articolului 4 alineatul (5) din Normele interne privind gestionarea concediului, în al doilea rând, a deciziei Parlamentului din 12 aprilie 2016 prin care s-a aprobat cererea de concediu a doamnei Françoise Joostens, dar s-au inclus zilele de concediu solicitate în cota de trei zile și jumătate, în al treilea rând, a deciziei Parlamentului din 2 iunie 2016 prin care s-a respins solicitarea de concediu a doamnei Françoise Joostens și, în al patrulea rând, a deciziei Parlamentului din 13 iunie 2016 prin care s-a refuzat un concediu solicitat de domnul Stéphane Grosjean.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia Parlamentului European din 13 iunie 2016 prin care s-a refuzat un concediu solicitat de domnul Stéphane Grosjean.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza T-563/18: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – YP/Comisia

text:
               12.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 408/59

      Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – YP/Comisia
      (Cauza T-563/18)
      (2018/C 408/76)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: YP (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Comisiei din 13 noiembrie 2017 de a nu-l promova la gradul AD 14;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 45 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene și a prezumției de nevinovăție.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 9 alineatul (3) din anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.


title: Hotărârea Curții din 27 octombrie 2017 în cauza E-21/16 – Pascal Nobile/DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG [Directiva 87/344/CEE – Articolul 201 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE – Asigurare de protecție juridică – Libera alegere a avocatului]

text:
               22.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 422/9

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 27 octombrie 2017
      în cauza E-21/16
      Pascal Nobile/DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG

         [Directiva 87/344/CEE – Articolul 201 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE – Asigurare de protecție juridică – Libera alegere a avocatului]

      (2018/C 422/07)
      În cauza E-21/16, Pascal Nobile/DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG – CERERE înaintată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea de Apel princiară (Fürstliches Obergericht) privind interpretarea articolului 201 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II), Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Benedikt Bogason (ad-hoc), judecători, a pronunțat, la 27 octombrie 2017, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Articolul 201 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE interzice includerea într-un contract de asigurare de protecție juridică a unor clauze în temeiul cărora societatea de asigurare este eliberată de obligațiile care îi revin în temeiul contractului dacă persoana asigurată mandatează un avocat pentru a-i reprezenta interesele, fără consimțământul societății, atunci când persoana asigurată ar avea dreptul să solicite o intervenție în temeiul contractului.


title: Cauza T-596/18: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – ZL/EUIPO

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/20

      Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – ZL/EUIPO
      (Cauza T-596/18)
      (2018/C 445/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ZL (reprezentant: E. Fontes Vila, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 1 decembrie 2017 a comisiei de evaluare din cadrul concursului EUIPO/AD/01/17 care menționează rezultatele reclamantei la concurs și confirmă faptul că nu a fost inclusă pe „lista de rezervă” a candidaților care au reușit la concurs;

                  —

                  anularea, în subsidiar, a următoarelor decizii conexe: în primul rând decizia din 7 martie 2018 a comisiei de evaluare din cadrul concursului prin care a răspuns la contestația reclamantei și a confirmat decizia din 1 decembrie 2017; în al doilea rând, decizia din 27 iunie 2018 a autorității împuternicite să facă numiri care a respins cererea reclamantei din 7 iunie 2018 și a confirmat decizia din 1 decembrie 2017;

                  —

                  obligarea pârâtului la cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe motivarea insuficientă a raționamentului juridic și pe lipsa documentelor justificative în întreaga corespondență și în deciziile primite de la EPSO și/sau EUIPO în legătură cu concursul general în discuție, întrucât reclamanta nu a putut verifica dacă deciziile contrare ei au fost bine fundamentate și pot face obiectul controlului judiciar, creându-i astfel o stare de insecuritate juridică și lipsind-o de apărare în fața administrației.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe (i) încălcarea dreptului fundamental al reclamantei la buna administrare și la acces la documente [articolele 41 și 42 din carta fundamentală a drepturilor Uniunii Europene; articolul 15 TFUE; articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1)] și a principiului orizontal al transparenței, întrucât autoritatea împuternicită să facă numiri i-a refuzat accesul la întrebările în discuție, din cadrul examenului computerizat de raționament verbal cu răspunsuri multiple, cu motivarea că susținerile reclamantei cu privire la relevanța și la validitatea respectivelor întrebări au fost prea generale, fără a prezenta însă motivele specifice ale nerespectării condițiilor stabilite în jurisprudență pentru acordarea accesului; și (ii) încălcarea dreptului la apărare al reclamantei, întrucât cererea autorității împuternicite să facă numiri ca întrebările să fie contestate mai în detaliu nu poate fi pusă în practică de reclamantă, punând-o astfel într-o situație deosebit de vulnerabilă, de a prezenta o probă imposibilă.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului și a principiului meritelor și capacităților în cadrul concursului în discuție, a transparenței privind accesul liber la funcția publică și a tratamentului egal și echitabil, prin faptul că, după obținerea rezultatelor la concurs, reclamanta nu a putut invoca o eroare materială a întrebărilor în discuție din cauza formulării lor incorecte sau proaste (de exemplu probleme de traducere). Un candidat ar trebui să poată contesta întotdeauna faptul că a făcut obiectul unor erori materiale referitoare la întrebări, în orice moment al procedurii de concurs, în special după comunicarea rezultatelor. Reclamanta susține totodată că traducerile proaste ar putea crea un avantaj clar pentru candidații care au ales limba sursă la examenul computerizat de raționament verbal.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată din 1 decembrie 2017 este viciată de o eroare vădită în procedura de concurs în care întrebările contestate din cadrul examenului computerizat de raționament verbal au făcut obiectul unei erori materiale.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43).


title: Cauza C-613/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Tributário de Lisboa (Portugalia) la 28 septembrie 2018 – Canada/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Tributário de Lisboa (Portugalia) la 28 septembrie 2018 – Canada/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-613/18)
      (2018/C 445/09)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Tributário de Lisboa

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Canada

         Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebarea preliminară

      În cadrul impozitării dividendelor distribuite de o societate stabilită pe teritoriul național unei entități nerezidente, existența unei cote efective a impozitului pe profit, aplicabilă entităților rezidente într-o țară terță, superioară celei care se aplică unui rezident de pe teritoriul național de aceeași natură este compatibilă cu principiul care interzice restricțiile privind circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe?


title: Cauza C-636/18: Acțiune introdusă la 11 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Franceză

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/10

      Acțiune introdusă la 11 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Franceză
      (Cauza C-636/18)
      (2018/C 445/13)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: J.-F. Brakeland, agent)

         Pârâtă: Republica Franceză

         Concluziile reclamantei

      Constatarea faptului că, pe de o parte, prin depășirea în mod sistematic și persistent începând cu 1 ianuarie 2010 a valorii-limită anuale pentru NO2 în următoarele 12 aglomerări și zone de calitate a aerului: Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Paris (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), ZUR Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Strasbourg (FR16A02), Lyon-Rhône-Alpes (FR20A01), ZUR Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) și Nisa (FR24A01), și prin depășirea în mod sistematic și persistent începând cu 1 ianuarie 2010 a valorii-limită orare pentru NO2 în următoarele două aglomerări și zone de calitate a aerului: Paris (FR04A01) și Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), Republica Franceză a continuat să își încalce obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (1) și aceasta de la intrarea în vigoare a valorilor-limită în anul 2010
      și
      pe de altă parte, constatarea faptului că, începând cu 11 iunie 2010, Republica Franceză nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) coroborat cu anexa XV la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa, în special obligația stabilită la articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf din directiva menționată de a menține perioada de depășire cât mai scurtă cu putință.
      Obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Începând cu anul 2010, valoarea-limită anuală și orară pentru NO2 au fost depășite în mod sistematic și persistent în 12 și, respectiv, 2 zone. Aceste depășiri constituie în sine o încălcare a articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa.
      În pofida acestei încălcări a prevederilor articolului 13 alineatul (1) coroborate cu anexa XI la Directiva 2008/50/CE, Republica Franceză nu a adoptat, contrar prevederilor articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf din aceeași directivă, măsuri eficiente în cadrul unor planuri pentru calitatea aerului, care să vizeze ca perioada de depășire să fie cât mai scurtă cu putință.
      Ineficiența acestor măsuri reiese printre altele din durata perioadei de depășire a valorilor-limită, din nivelul acestor depășiri și din evoluția lor, precum și din analiza detaliată a fiecăruia dintre planurile adoptate de autoritățile franceze pentru cele 12 zone în cauză.

         (1)  JO L 152, p. 1.


title: Cauza T-337/18 II R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2018 – Laboratoire Pareva/Comisia [„Măsuri provizorii – Regulamentul (UE) nr. 528/2012 – Produse biocide – Substanţa activă PHMB (1415; 4.7) – Refuz al aprobării – Cerere de măsuri provizorii – Cerere nouă – Lipsa unor fapte noi – Inadmisibilitate”]

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/71

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 octombrie 2018 – Laboratoire Pareva/Comisia
      (Cauza T-337/18 II R)
      ([„Măsuri provizorii - Regulamentul (UE) nr. 528/2012 - Produse biocide - Substanţa activă PHMB (1415; 4.7) - Refuz al aprobării - Cerere de măsuri provizorii - Cerere nouă - Lipsa unor fapte noi - Inadmisibilitate”])
      (2019/C 44/94)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Laboratoire Pareva (Saint-Martin-de-Crau, Franța) (reprezentanți: K. Van Maldegem și S. Englebert, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lindenthal și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 şi 279 TFUE având ca obiect, pe de o parte, suspendarea executării Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/619 a Comisiei din 20 aprilie 2018 de neaprobare a PHMB (1415; 4.7) ca substanță activă existentă destinată utilizării în produsele biocide aparținând tipurilor de produs 1, 5 și 6 (JO 2018, L 102, p. 21) şi, pe de altă parte, adoptarea oricărei alte măsuri provizorii adecvate

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-632/16: Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2018 – Haeberlen/ENISA [„Funcție publică – Remunerație – Ajustarea anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți – Regulamentele (UE) nr. 422/2014 și nr. 423/2014 – Ajustarea salariilor și a pensiilor pentru anii 2011 și 2012 – Obligația de motivare – Proporționalitate – Încredere legitimă – Norme referitoare la dialogul social”]

text:
               4.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/46

      Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2018 – Haeberlen/ENISA
      (Cauza T-632/16) (1)

      ([„Funcție publică - Remunerație - Ajustarea anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți - Regulamentele (UE) nr. 422/2014 și nr. 423/2014 - Ajustarea salariilor și a pensiilor pentru anii 2011 și 2012 - Obligația de motivare - Proporționalitate - Încredere legitimă - Norme referitoare la dialogul social”])
      (2019/C 82/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Thomas Haeberlen (Swisttal, Germania) (reprezentanți: inițial L. Levi și A. Tymen, ulterior L. Levi și, în final, L. Levi și C. Bernard-Glanz, avocați)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (ENISA) (reprezentanți: A. Ryan, agent, asistat de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Parlamentul European (reprezentanţi: E. Taneva și M. Ecker, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei ENISA din 21 octombrie 2015 prin care reclamantul a fost obligat la plata sumei de 3 133,19 euro ca urmare a aplicării la remunerația sa a ajustării de 0 % pentru anul 2011, prevăzută de Regulamentul (UE) nr. 422/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 de ajustare, începând cu 1 iulie 2011, a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți ai Uniunii Europene, precum și a coeficienților corectori aferenți (JO 2014, L 129, p. 5), și a ajustării de 0,8 % pentru anul 2012, prevăzută de Regulamentul (UE) nr. 423/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 de ajustare, începând cu 1 iulie 2012, a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți ai Uniunii Europene, precum și a coeficienților corectori aferenți (JO 2014, L 129, p. 12), și, pe de altă parte, repararea prejudiciului moral pretins suferit de reclamant ca urmare a acestei decizii

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Thomas Haeberlen suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (ENISA).

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 410, 7.11.2016.


title: Cauza T-160/17: Hotărârea Tribunalului din 10 ianuarie 2019 – RY/Comisia [„Funcţie publică – Agenți temporari – Articolul (2) litera (c) din Regimul aplicabil celorlalți agenți – Contract pe durată nedeterminată – Concediere – Ruperea legăturii de încredere – Dreptul de a fi ascultat – Sarcina probei”]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/50

      Hotărârea Tribunalului din 10 ianuarie 2019 – RY/Comisia
      (Cauza T-160/17) (1)

      ([„Funcţie publică - Agenți temporari - Articolul (2) litera (c) din Regimul aplicabil celorlalți agenți - Contract pe durată nedeterminată - Concediere - Ruperea legăturii de încredere - Dreptul de a fi ascultat - Sarcina probei”])
      (2019/C 93/62)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: RY (reprezentanți: inițial J.-N. Louis și N. de Montigny, ulterior J.-N. Louis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și L. Radu Bouyon, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se solicită anularea Deciziei Comisiei din 27 aprilie 2016 de reziliere a contractului pe perioadă nedeterminată al reclamantului

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Comisiei Europene din 27 aprilie 2016 de reziliere a contractului pe durată nedeterminată al lui RY.

                  2)

                  Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-713/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 14 noiembrie 2018 — ZR, BS, AR

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 14 noiembrie 2018 — ZR, BS, AR
      (Cauza C-713/18)
      (2019/C 122/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurente: ZR, BS și AR

         Autoritatea pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare (notificarea ZFO), amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:
                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29

         (2)  JO 2014, L 159, p. 1.


title: Cauza C-799/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 17 decembrie 2018 — Athesia Energy Srl și alții/Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 17 decembrie 2018 — Athesia Energy Srl și alții/Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA
      (Cauza C-799/18)
      (2019/C 122/08)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Athesia Energy Srl, Pv Project Cologna S.r.l., Belriccetto S.r.l., Itt Energy S.r.l., Pietra dei Fiori S.r.l., Energia Solare S.r.l., Green Hunter S.p.A, Actasol 5 S.r.l., Actasol 6 S.r.l., Cinque S.r.l., Spf Energy Uno S.r.l., Spr Energy Due S.r.l., Spf Energy Tre S.r.l., Bulicata S.r.l., Energy Line S.r.l., Marche Solare 1 S.r.l.

         Pârâte: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii Europene se opune aplicării unei dispoziții naționale precum cea prevăzută la articolul 26 alineatele 2 și 3 din Decretul-lege nr. 91/2014, aprobat prin Legea 116/2014, care reduce sau întârzie în mod semnificativ plata stimulentelor deja acordate prin lege și stabilite în temeiul unor convenții speciale încheiate de producătorii de energie electrică produsă prin conversie fotovoltaică cu Gestore dei servizi energetici s.p.a., societate publică având această misiune?

                  2)

                  În special, această dispoziție națională este compatibilă cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene privind încrederea legitimă, securitatea juridică, cooperarea loială și efectul util, cu articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu Directiva 2009/28/CE (1) și cu reglementarea privind schemele de sprijin prevăzută de aceasta, precum și cu articolul 216 alineatul (2) TFUE, în special în raport cu Tratatul privind Carta europeană a energiei?

         (1)  Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE (JO 2009, L 140, p. 16).


title: Cauza C-806/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 20 decembrie 2018 — JZ

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 20 decembrie 2018 — JZ
      (Cauza C-806/18)
      (2019/C 122/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Partea din procedura principală

      JZ

         Întrebarea preliminară

      Incriminarea în dreptul național conform căreia săvârșește o infracțiune persoana, resortisant al unei țări terțe, care rămâne pe teritoriul Țărilor de Jos după ce împotriva sa s-a dispus interdicția de intrare în sensul articolului 66a alineatul 7 din Vw 2000, este compatibilă cu dreptul Uniunii, în special cu Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 26 iulie 2017, Ouhrami (C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590, punctul 49), conform căreia interdicția de intrare prevăzută la articolul 11 din Directiva 2008/115/CE (1) nu produce „efecte juridice” decât de la momentul returnării efective a persoanei în cauză în țara sa de origine sau într-o altă țară terță, în condițiile în care, potrivit dreptului național, este de asemenea cert că șederea acestui străin în Țările de Jos nu este legală și că au fost parcurse etapele procedurii de returnare stabilite în Directiva 2008/115/CE, însă nu a avut loc returnarea efectivă?

         (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348, p. 98).


title: Cauza C-814/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven (Țările de Jos) la 21 decembrie 2018 — Ursa Major Services BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven (Țările de Jos) la 21 decembrie 2018 — Ursa Major Services BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Cauza C-814/18)
      (2019/C 122/10)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ursa Major Services BV

         Pârât: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006 (1) este aplicabil raportului dintre finanțator, în cazul de față ministrul, și beneficiar (beneficiarul subvenției)?

                  2)

                  În cazul în care la prima întrebare se răspunde că articolul 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006 este aplicabil raportului dintre finanțator și beneficiar: cheltuielile efectuate de un terț (prin intermediul compensației sau nu) pot fi considerate cheltuieli plătite efectiv de beneficiar în sensul articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, în sensul că acele cheltuieli efectuate de un terț (prin intermediul compensației sau nu) nu pot fi considerate cheltuieli plătite efectiv de beneficiar în sensul articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006:

                              a.

                              dacă practica de punere în aplicare, în care finanțatorul a considerat în mod sistematic contribuțiile terților drept cheltuieli plătite efectiv de beneficiar în sensul articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006, implică faptul că nu se putea aștepta de la beneficiar să își dea seama de interpretarea incorectă a articolului 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006 realizată de finanțator, astfel încât el are dreptul să primească subvenția în forma în care i-a fost acordată și

                              b.

                              contribuțiile terților trebuie să fie incluse în categoria cheltuielilor plătite efectiv de beneficiar prevăzute la articolul 55 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1198/2006 (caz în care subvenția este majorată) sau

                              c.

                              trebuie să se renunțe la recuperarea subvenției acordate în mod necuvenit luând în considerare principiul protecției încrederii legitime și/sau principiul securității juridice?

                              d.

                              are vreo importanță în acest caz faptul că finanțatorul a acordat în avans subvenția?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1198/2006 al Consiliului din 27 iulie 2006 privind Fondul European pentru Pescuit (JO 2006, L 223, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 9, p. 224).


title: Cauza C-815/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 21 decembrie 2018 — Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 21 decembrie 2018 — Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft
      (Cauza C-815/18)
      (2019/C 122/11)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Intimate: Van den Bosch Transporten BV, Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank kft

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 96/71/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29) (denumită în continuare „Directiva privind detașarea lucrătorilor”) trebuie interpretată în sensul că aceasta se aplică și unui lucrător care lucrează ca șofer în transportul rutier internațional și care, prin urmare, își desfășoară activitatea în mai mult de un stat membru?

                  2)

                              a.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în baza cărui criteriu sau a căror puncte de vedere trebuie stabilit dacă un lucrător care desfășoară activitatea de șofer în transportul rutier internațional este detașat „pe teritoriul unui stat membru”, în sensul articolului 1 alineatele (1) și (3) din Directiva privind detașarea lucrătorilor, și dacă acest lucrător, „pe o perioadă limitată, își desfășoară munca pe teritoriul unui stat membru diferit de cel în care lucrează în mod normal”, în sensul articolului 2 alineatul (1) din Directiva privind detașarea lucrătorilor?

                              b.

                              Pentru a se răspunde la întrebarea 2) a, are importanță împrejurarea că întreprinderea care detașează lucrătorul menționat la întrebarea 2) a este afiliată, de exemplu într-un grup, cu întreprinderea în care este detașat respectivul lucrător și, în cazul unui răspuns afirmativ, care este această importanță?

                              c.

                              Dacă munca prestată de lucrătorul menționat la întrebarea 2) a constă parțial în transportul în regim de cabotaj, adică transportul desfășurat exclusiv pe teritoriul unui stat membru diferit de cel în care respectivul lucrător lucrează în mod normal, se consideră, în orice caz, că respectivul lucrător lucrează temporar pe teritoriul primului stat membru, pentru acea parte din activitățile sale? În cazul unui răspuns afirmativ, se aplică în acest sens o limită inferioară, de exemplu sub forma unei perioade minime pe lună în care are loc acel transport în regim de cabotaj?

                  3)

                              a.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, cum trebuie interpretată noțiunea „convenții colective […] declarate de generală aplicare”, prevăzută la articolul 3 alineatul (1) și alineatul (8) primul paragraf din Directiva privind detașarea lucrătorilor? Aceasta este o noțiune autonomă de drept al Uniunii și este deci suficient ca, în fapt, să se respecte condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (8) primul paragraf din Directiva privind detașarea lucrătorilor sau aceste dispoziții impun, de asemenea, declararea cu aplicare generală a convenției colective de muncă în temeiul dreptului național?

                              b.

                              Dacă o convenție colectivă nu poate fi considerată convenție colectivă declarată de generală aplicare în sensul articolului 3 alineatul (1) și alineatul (8) primul paragraf din Directiva privind detașarea lucrătorilor, articolul 56 TFUE se opune ca o întreprindere stabilită într-un stat membru care detașează un lucrător pe teritoriul unui alt stat membru să fie obligată, pe cale contractuală, să respecte dispozițiile unei astfel de convenții colective care se aplică în acest din urmă stat membru?

         (1)  Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29).


title: Cauza C-826/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Limburg (Țările de Jos) la 28 decembrie 2018 – LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, cealaltă parte: Sebava BV

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Limburg (Țările de Jos) la 28 decembrie 2018 – LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren, cealaltă parte: Sebava BV
      (Cauza C-826/18)
      (2019/C 122/12)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Limburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: LB, Stichting Varkens in Nood, Stichting Dierenrecht, Stichting Leefbaar Buitengebied

         Pârât: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Echt-Susteren

         Cealaltă parte: Sebava BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus (1), trebuie interpretat în sensul că se opune ca dreptul publicului (public) (al oricărei persoane) de a avea acces la justiție, în măsura în care acesta nu este publicul interesat (public concerned) (părțile interesate), să fie exclus în totalitate?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1:
                  Dreptul Uniunii, în special articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus, trebuie interpretat în sensul că din acesta rezultă că publicul (public) (orice persoană), în cazul unei presupuse încălcări a cerințelor procedurale și a drepturilor de participare valabile pentru acest public, în sensul articolului 6 din această convenție, trebuie să aibă acces la justiție?
                  Este relevant în această privință faptul că publicul interesat (public concerned) (părțile interesate) are (au) acces la justiție cu privire la acest aspect și poate (pot) înainta, de asemenea, plângeri materiale în fața instanței?

                  3)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus, trebuie interpretat în sensul că se opune ca accesul la justiție al publicului interesat (public concerned) (al părților interesate) să fie condiționat de utilizarea participării în sensul articolului 6 din această convenție?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 3:
                  Dreptul Uniunii, în special articolul 9 alineatul (2) din Convenția de la Aarhus, trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții de drept național care exclude accesul la justiție împotriva unei decizii pentru publicul interesat (public concerned) (părțile interesate) căruia (cărora) i (li) se poate reproșa în mod rezonabil că nu a (au) prezentat niciun punct de vedere împotriva (unor părți din) proiectul(ui) de decizie?

                  5)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 4:
                  Sarcina de a se pronunța, pe baza împrejurărilor cazului, cu privire la ceea ce trebuie să se înțeleagă prin „căruia (cărora) i (li) se poate reproșa în mod rezonabil”, îi revine în totalitate instanței naționale sau aceasta are obligația de a respecta în această privință anumite garanții din dreptul Uniunii?

                  6)

                  În ce măsură diferă răspunsul la întrebările 3, 4 și 5 în cazul în care este vorba despre public (public) (orice persoană), în condițiile în care acesta nu este publicul interesat (public concerned) (părțile interesate)?

         (1)  Convenția privind accesul la informații, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în probleme de mediu semnată la Aarhus la 25 iunie 1998 și aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO 2005, L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 204).


title: Cauza C-7/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 4 ianuarie 2019 — QG/Germanwings GmbH

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 4 ianuarie 2019 — QG/Germanwings GmbH
      (Cauza C-7/19)
      (2019/C 122/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: QG

         Pârâtă: Germanwings GmbH

         Întrebarea preliminară

      O grevă obișnuită, anunțată de sindicat în conformitate cu legislația națională, a propriilor lucrători salariați ai unui operator de transport aerian reprezintă o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1).


title: Cauza C-33/19: Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2019 — Comisia Europeană/Republica Bulgaria

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/12

      Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2019 — Comisia Europeană/Republica Bulgaria
      (Cauza C-33/19)
      (2019/C 122/14)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: C. Georgieva-Kecsmar și J. Hottiaux)

         Pârâtă: Bulgaria

         Concluziile reclamantei

      Comisia solicită Curții:
      constatarea faptului că Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile potrivit articolului 21 din Directiva 2004/49/CЕ (1);

                  —

                  întrucât nu a reușit să asigure independența unității specializate de investigare de administratorul de infrastructură, Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile potrivit articolului 21 alineatul (1) din Directiva 2004/49/CE;

                  —

                  întrucât nu a reușit să asigure suficiente resurse pentru unitatea specializată, astfel încât aceasta să își îndeplinească funcțiile în mod independent, Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile potrivit articolului 21 alineatul (2) din Directiva 2004/49/CE;

                  —

                  obligarea Republicii Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Potrivit articolului 21 din Directiva 2004/49/CE, statele membre se asigură că anchetele accidentelor și incidentelor prevăzute în articolul 19 sunt desfășurate de un organism permanent, care include cel puțin un anchetator capabil să îndeplinească funcția de anchetator principal în cazul unui accident sau incident. Acest organism este independent în organizarea, structura juridică și luarea deciziilor de orice gestionar de infrastructură, întreprindere feroviară, organism de tarifare, organism de repartizare și organism notificat, precum și de orice parte ale cărei interese ar putea intra în conflict cu sarcinile încredințate organismului de anchetă. În plus, este independent din punct de vedere funcțional de autoritatea de siguranță și de orice autoritate de reglementare a căilor ferate.

                  2.

                  În cererea sa introductivă, Comisia arată că unitatea specializată de investigare a accidentelor și incidentelor, instituită în cadrul Ministerului transporturilor, nu ar fi independentă de administratorul de infrastructură, compania națională „Infrastructura feroviară”. Mai concret, unitatea s-ar caracteriza atât prin lipsa independenței organizaționale, cât și prin lipsa autonomiei privind luarea deciziei. În acest sens, Republica Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile din articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2004/49/CE.

                  3.

                  În cererea sa introductivă, Comisia precizează de asemenea că reglementarea Republicii Bulgaria nu asigură accesul la suficiente resurse astfel încât unitatea specializată să își îndeplinească funcțiile în mod independent, în sensul articolului 21 alineatul (2) din Directiva 2004/49/CE.

         (1)  Directiva 2004/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (Directiva privind siguranța feroviară) (JO 2004, L 164, p. 44, Ediție specială, 07/vol. 14, p. 62).


title: Cauza C-82/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 5 februarie 2019 — Minister for Justice and Equality/PI

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 5 februarie 2019 — Minister for Justice and Equality/PI
      (Cauza C-82/19)
      (2019/C 122/15)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Minister for Justice and Equality

         Pârât: PI

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Independența față de puterea executivă a unui procuror trebuie stabilită prin raportare la poziția pe care o are în cadrul sistemului juridic național relevant? Dacă răspunsul este negativ, care sunt criteriile pe baza cărora trebuie stabilită independența față de puterea executivă?

                  2)

                  Un procuror care, în conformitate cu dreptul intern, se supune unei posibile instrucțiuni sau unui posibil ordin, venit fie direct, fie indirect, din partea Ministerului Justiției, este suficient de independent față de puterea executivă pentru a fi considerat o autoritate judiciară în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru (1)?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul este afirmativ, procurorul trebuie să fie, de asemenea, și independent din punct de vedere funcțional față de puterea executivă, și care sunt criteriile potrivit cărora urmează să fie stabilită independența funcțională?

                  4)

                  În cazul în care este independent față de puterea executivă, un procuror a cărui activitate este limitată la începerea și la desfășurarea urmăririi penale și la îndatorirea de a se asigura că o astfel de procedură se derulează de o manieră obiectivă și legală, la formularea actelor de sesizare a instanței, la punerea în aplicare a deciziilor judiciare și la susținerea acuzării în cauzele penale, care nu emite mandate de arestare naționale și nu poate îndeplini funcții judiciare, este o „autoritate judiciară” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru?

                  5)

                  Parchetul din Zwickau este o autoritate judiciară în sensul articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre?

         (1)  Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza T-134/17: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Hércules Club de Fútbol/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente aferente unei proceduri de control al ajutoarelor de stat — Refuz al accesului — Litispendență — Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț — Obligația de a proceda la o examinare concretă și individuală — Interes public superior”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/15

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Hércules Club de Fútbol/Comisia
      (Cauza T-134/17) (1)

      (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente aferente unei proceduri de control al ajutoarelor de stat - Refuz al accesului - Litispendență - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Excepție privind protecția intereselor comerciale ale unui terț - Obligația de a proceda la o examinare concretă și individuală - Interes public superior)
      (2019/C 122/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Spania) (reprezentanți: S. Rating și Y. Martínez Mata, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz, G. Luengo și P. Němečková, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei C(2017) 736 final a Comisiei din 2 februarie 2017, prin care s-a refuzat Hércules Club de Fútbol accesul la documentele aferente procedurii de control al ajutoarelor de stat SA.363872

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Hércules Club de Fútbol, SAD la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza T-201/17: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Printeos/Comisia [„Răspundere extracontractuală — Concurență — Înțelegeri — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE — Amenzi — Hotărâre care anulează în parte decizia — Rambursarea cuantumului principal al amenzii — Dobânzi moratorii — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor — Legătură de cauzalitate — Prejudiciu — Articolul 266 TFUE — Articolul 90 alineatul (4) litera (a) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/15

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Printeos/Comisia
      (Cauza T-201/17) (1)

      (Răspundere extracontractuală - Concurență - Înțelegeri - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE - Amenzi - Hotărâre care anulează în parte decizia - Rambursarea cuantumului principal al amenzii - Dobânzi moratorii - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Legătură de cauzalitate - Prejudiciu - Articolul 266 TFUE - Articolul 90 alineatul (4) litera (a) a doua teză din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012)
      (2019/C 122/17)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Spania) (reprezentanți: H. Brokelmann și P. Martínez-Lage Sobredo, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Dintilhac și F. Jimeno Fernández, agenți)

         Obiectul

      Cu titlu principal, o cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejudiciului rezultat din refuzul Comisiei de a plăti reclamantei dobânzi moratorii aferente cuantumului principal al unei amenzi, rambursat ca urmare a anulării Deciziei C(2014) 9295 final din 10 decembrie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39780 — Plicuri) prin Hotărârea din 13 decembrie 2016, Printeos și alții/Comisia (T-95/15, EU:T:2016:722), și, cu titlu subsidiar, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei Comisiei din 26 ianuarie 2017 privind refuzul rambursării menționate.

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană, să repare prejudiciul suferit de Printeos, SA, din cauza neefectuării plății către această societate a sumei de 184 592,95 euro care îi era datorată cu titlu de dobânzi moratorii care au curs în perioada cuprinsă între 9 martie 2015 și 1 februarie 2017, în temeiul articolului 266 primul paragraf TFUE, în executarea Hotărârii din 13 decembrie 2016, Printeos și alții/Comisia (T-95/15).

                  2)

                     Despăgubirea prevăzută la punctul 1 va fi majorată cu dobânzi moratorii de la data pronunțării prezentei hotărâri până la plata completă, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu trei puncte procentuale și jumătate.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-453/17: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — TV/Consiliul [„Funcție publică — Funcționari aflați în perioada de probă — Perioadă de probă — Raport privind perioada de probă — Aviz al comitetului pentru rapoarte de evaluare — Concediere la sfârșitul perioadei de probă — Activitate necorespunzătoare — Articolul 34 din statut — Eroare vădită de apreciere — Obligația de motivare”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/16

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — TV/Consiliul
      (Cauza T-453/17) (1)

      (Funcție publică - Funcționari aflați în perioada de probă - Perioadă de probă - Raport privind perioada de probă - Aviz al comitetului pentru rapoarte de evaluare - Concediere la sfârșitul perioadei de probă - Activitate necorespunzătoare - Articolul 34 din statut - Eroare vădită de apreciere - Obligația de motivare)
      (2019/C 122/18)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: TV (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei Consiliului din 19 august 2016 de concediere a reclamantului la sfârșitul perioadei sale de probă, precum și a deciziei Consiliului din 11 aprilie 2017 de respingere a reclamației formulate de reclamant și, pe de altă parte, repararea prejudiciului moral pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit ca urmare a acestor decizii

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe TV la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza T-796/17: Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Mouldpro/EUIPO — Wenz Kunststoff (MOULDPRO) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală MOULDPRO — Cauză de nulitate absolută — Rea-credință — Articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 — Cauze de nulitate relativă — Articolul 60 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001 — Articolul 60 alineatul (1) litera (c) și articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/17

      Hotărârea Tribunalului din 14 februarie 2019 — Mouldpro/EUIPO — Wenz Kunststoff (MOULDPRO)
      (Cauza T-796/17) (1)

      (Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală MOULDPRO - Cauză de nulitate absolută - Rea-credință - Articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Cauze de nulitate relativă - Articolul 60 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001 - Articolul 60 alineatul (1) litera (c) și articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001)
      (2019/C 122/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Mouldpro ApS (Ballerup, Danemarca) (reprezentant: W. Rebernik, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: P. Sipos și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Wenz Kunststoff GmbH & Co. KG (Lüdenscheid, Germania) (reprezentanți: J. Bühling și D. Graetsch, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 16 octombrie 2017 (affaire R 2153/2015-4), privind o procedură de declarare a nulității între Mouldpro și Wenz Kunststoff

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Mouldpro ApS la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 32, 29.1.2018.


title: Cauza T-823/17: Hotărârea Tribunalului din 13 februarie 2019 — Etnia Dreams/EUIPO — Poisson (Etnik) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Etnik — Marcă a Uniunii Europene anterioară — Motiv relativ de refuz — Lipsa identificării mărcii anterioare în actul de opoziție — Principiul bunei administrări — Dreptul la o cale de atac efectivă — Egalitatea armelor — Principiul bunei-credințe — Încredere legitimă”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/18

      Hotărârea Tribunalului din 13 februarie 2019 — Etnia Dreams/EUIPO — Poisson (Etnik)
      (Cauza T-823/17) (1)

      (Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Etnik - Marcă a Uniunii Europene anterioară - Motiv relativ de refuz - Lipsa identificării mărcii anterioare în actul de opoziție - Principiul bunei administrări - Dreptul la o cale de atac efectivă - Egalitatea armelor - Principiul bunei-credințe - Încredere legitimă)
      (2019/C 122/20)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Etnia Dreams, SL (Valencia, Spania) (reprezentant: P. Gago Comes, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Serge Poisson (Limal, Belgia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 octombrie 2017 (cauza R 880/2017-4) privind o procedură de opoziție între Etnia Dreams și domnul Poisson

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Etnia Dreams SL la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 72, 26.2.2018.


title: Cauza T-231/18: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO — Lupu (Djili) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Djili — Marca națională verbală anterioară GILLY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/18

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2019 — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO — Lupu (Djili)
      (Cauza T-231/18) (1)

      (Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Djili - Marca națională verbală anterioară GILLY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001)
      (2019/C 122/21)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bulgaria) (reprezentant: C.-R. Romițan, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: inițial D. Gája și D. Walicka, ulterior D. Gája și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Victor Lupu (București, România)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 31 ianuarie 2018 (cauza R 1902/2017-5) privind o procedură de opoziție între domnul Lupu și Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 200, 11.6.2018.


title: Cauza T-278/18: Hotărârea Tribunalului din 13 februarie 2019 — Nemius Group/EUIPO (DENTALDISK) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de marcă a Uniunii Europene verbală DENTALDISK — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/19

      Hotărârea Tribunalului din 13 februarie 2019 — Nemius Group/EUIPO (DENTALDISK)
      (Cauza T-278/18) (1)

      (Marcă a Uniunii Europene - Cerere de marcă a Uniunii Europene verbală DENTALDISK - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001)
      (2019/C 122/22)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Nemius Group GmbH (Obertshausen, Germania) (reprezentant: C. Bildhäuser, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Sesma Merino și D. Walicka, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 30 ianuarie 2018 (cauza R 741/2017-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal DENTALDISK ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Nemius Group GmbH la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 221, 25.6.2018.


title: Cauza T-63/19: Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2019 — Rot Front/EUIPO — Kondyterska korporatsiia „Roshen” (РОШЕН)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/21

      Acțiune introdusă la 31 ianuarie 2019 — Rot Front/EUIPO — Kondyterska korporatsiia „Roshen” (РОШЕН)
      (Cauza T-63/19)
      (2019/C 122/24)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Rot Front OAO (Moscova, Rusia) (reprezentanți: M. Geitz și J. Stock, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia „Roshen” (Kiev, Ucraina)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative РОШЕН — înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 11 233 784.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 16 noiembrie 2018 în cauza R 1872/2018-2.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1), a articolului 47 alineatul (5) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-66/19: Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 — Vlaamse Gemeenschap și Vlaams Gewest/Parlamentul și Consiliul

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/22

      Acțiune introdusă la 4 februarie 2019 — Vlaamse Gemeenschap și Vlaams Gewest/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza T-66/19)
      (2019/C 122/25)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Reclamante: Vlaamse Gemeenschap și Vlaams Gewest (reprezentanți: T. Eyskens, N. Bonbled și P. Geysens, advocați)

         Pârâte: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

                  —

                  anularea Regulamentului (UE) 2018/1724;

                  —

                  obligarea Parlamentului European și a Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) TUE
                  Obligațiile lingvistice pe care le impune Regulamentul (UE) 2018/1724 (1) sunt contrare legislației naționale privind utilizarea limbilor în materie administrativă, astfel cum este consacrată prin Constituție în Belgia. Acest regim lingvistic intern face parte din structura de bază politică și constituțională a statului belgian și ține de identitatea națională a statului belgian. Prin urmare, Regulamentul (UE) 2018/1724 este contrar articolului 4 alineatul (2) TUE, potrivit căruia Uniunea respectă identitatea națională a statelor membre.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 5 alineatele (1) și (4) TUE și a Protocolului (nr. 2) privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității
                  Obligațiile lingvistice pe care le impune Regulamentul (UE) 2018/1724 nu sunt conforme cu principiul atribuirii (1) și nici cu principiul proporționalității (2):

                              (1)

                              Nicio dispoziție din tratat nu conferă Uniunii competența de a reglementa utilizarea limbilor în interiorul administrațiilor publice din statele membre și de către acestea.

                              (2)

                              Obligația de a pune la dispoziția publicului o traducere „într-o limbă oficială a Uniunii pe larg înțeleasă de un număr cât mai mare de utilizatori transfrontalieri” [articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2018/1724] nu respectă principiul proporționalității și nu conține nicio motivare referitoare la acest principiu. Cerințele lingvistice prevăzute în Regulamentul (UE) 2018/1724 nu sunt proporționale în raport cu obiectivul urmărit.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (3) TUE, a articolului 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a principiului general al nediscriminării pe motiv de limbă și a principiului egalității între statele membre
                  Regulamentul (UE) 2018/1724 încalcă articolul 3 alineatul (3) TUE, articolul 22 din cartă, principiul general al nediscriminării pe motiv de limbă și principiul egalității între statele membre întrucât acesta descurajează cetățenii care doresc să se stabilească într-un stat membru care nu este statul lor membru să învețe limba oficială sau una dintre limbile oficiale ale acestui stat și, în plus, întrucât acesta impune generalizarea utilizării unei singure limbi de circulație, care în acest fel, devine de facto limba europeană a administrațiilor și a serviciilor publice.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor generale al securității juridice și al clarității normelor juridice, precum și a punctului I.2 din Acordul interinstituțional din 13 aprilie 2016 între Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană privind o mai bună legiferare
                  Obligațiile lingvistice pe care Regulamentul (UE) 2018/1724 le impune statelor membre sunt în mod vădit contrare principiilor clarității, preciziei, previzibilității și coerenței. Obligațiile de traducere pe care Regulamentul (UE) 2018/1724 le impune nu sunt clare, nici precise, nici previzibile și nici coerente în ceea ce privește limba în care trebuie să se facă traducerea.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 291 alineatului (2) TFUE
                  Punerea în aplicare a obligațiilor de traducere prevăzute în Regulamentul (UE) 2018/1724 impune să se stabilească într-un mod sigur și explicit în ce limbă trebuie să se traducă. Cu toate acestea, normele instituționale ale Regulamentului (UE) 2018/1724 sunt în această privință foarte neclare. Așadar, Regulamentul (UE) 2018/1724 nu respectă echilibrul instituțional delicat prevăzut la articolul 291 TFUE și în Regulamentul (UE) nr. 182/2011 (2) („Regulamentul privind procedura comitetelor”), întrucât permite în mod efectiv Comisiei Europene să eludeze procedura prevăzută în Regulamentul (UE) nr. 182/2011 și să adopte norme pe căi neoficiale.

         (1)  Regulamentul (UE) 2018/1724 al Parlamentului European și al Consiliului din 2 octombrie 2018 privind înființarea unui portal digital unic (gateway) pentru a oferi acces la informații, la proceduri și la servicii de asistență și de soluționare a problemelor și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (JO 2018, L 295, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO 2011, L 55, p. 13).


title: Cauza T-70/19: Acțiune introdusă la 6 februarie 2019 — Nosio/EUIPO — Passi (LA PASSIATA)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/23

      Acțiune introdusă la 6 februarie 2019 — Nosio/EUIPO — Passi (LA PASSIATA)
      (Cauza T-70/19)
      (2019/C 122/26)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Nosio SpA (Mezzocorona, Italia) (reprezentanți: J. Graffer și A. Ottolini, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Passi AG (Rothrist, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii Uniunii Europene verbale LA PASSIATA — cererea de înregistrare nr. 14 593 131

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 5 noiembrie 2018 în cauza R 928/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea părților adverse să suporte cheltuielile de judecată din prezenta procedură.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-73/19: Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 — Bergslagernas Järnvaruaktiebolag/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Unelte pentru despicarea lemnului)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/25

      Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 — Bergslagernas Järnvaruaktiebolag/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Unelte pentru despicarea lemnului)
      (Cauza T-73/19)
      (2019/C 122/28)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Suedia) (reprezentanți: S. Kirschstein-Freund, V. Dalichau și B. Breitinger, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

                  —

                     Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial al Uniunii Europene nr. 1289 243-0001

                  —

                     Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 23 noiembrie 2018 în cauza R 1455/2018-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  în subsidiar, modificarea deciziei atacate și declararea căii de atac drept întemeiată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată în calea de atac și în procedura în fața Curții.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 62 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-76/19: Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 — Pontinova/EUIPO — Ponti & Partners (pontinova)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/26

      Acțiune introdusă la 7 februarie 2019 — Pontinova/EUIPO — Ponti & Partners (pontinova)
      (Cauza T-76/19)
      (2019/C 122/29)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pontinova AG (Zürich, Elveția) (reprezentant: K. Loth, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ponti & Partners, SLP (Barcelona, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative pontinova, cererea de înregistrare nr. 15 878 085

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 27 noiembrie 2018 în cauza R 566/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-78/19: Acțiune introdusă la 8 februarie 2019 — Lidl Stiftung/EUIPO — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/27

      Acțiune introdusă la 8 februarie 2019 — Lidl Stiftung/EUIPO — Plásticos Hidrosolubles (green cycles)
      (Cauza T-78/19)
      (2019/C 122/30)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentanți: A. Marx și K. Bonhagen, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Plásticos Hidrosolubles, SL (Rafelbuñol, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă green cycles în culorile albastru, gri și alb — marca Uniunii Europene nr. 8 807 265

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 noiembrie 2018 în cauza R 778/2018-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  obligarea Plásticos Hidrosolubles, SL la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 10 alineatele (3) și (4) din Regulamentul delegat 2018/625.


title: Cauza T-80/19: Acțiune introdusă la 12 februarie 2019 — Dekoback/EUIPO — DecoPac (DECOPAC)

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/27

      Acțiune introdusă la 12 februarie 2019 — Dekoback/EUIPO — DecoPac (DECOPAC)
      (Cauza T-80/19)
      (2019/C 122/31)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Dekoback GmbH (Helmstadt-Bargen, Germania) (reprezentant: V. von Moers, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DecoPac, Inc. (Anoka, Minnesota, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „DECOPAC” — marca Uniunii Europene nr. 160 747

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 26 noiembrie 2018 în cauza R 1795/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și declararea nulității totale a mărcii DECOPAC înregistrată pentru cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  lipsa de confidențialitate a datelor de afaceri;

                  —

                  încălcarea dreptului de a fi ascultat;

                  —

                  nedepunerea de facturi care să prezinte vreo importanță;

                  —

                  neutilizarea mărcii ca o marcă proprie;

                  —

                  vânzare către consumatori planificată, dar care nu a avut loc,

                  —

                  necesitatea de a face distincție între decorații comestibile și necomestibile.


title: Cauza T-131/17: Ordonanța Tribunalului din 6 februarie 2019 — Argus Security Projects/SEAE

text:
               1.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 122/32

      Ordonanța Tribunalului din 6 februarie 2019 — Argus Security Projects/SEAE
      (Cauza T-131/17) (1)

      (2019/C 122/37)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei camera a noua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017.


title: Cauzele conexate C-116/16 și C-117/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret — Danemarca) — Skatteministeriet/T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16) (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Regim fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre — Directiva 90/435/CEE — Scutire a profiturilor distribuite de societăți dintr-un stat membru unor societăți din alte state membre — Beneficiar efectiv al profiturilor distribuite — Abuz de drept — Societate stabilită într-un stat membru și care plătește unei societăți asociate stabilite în alt stat membru dividende, a căror totalitate sau cvasitotalitate este transferată ulterior în afara teritoriului Uniunii Europene — Filială supusă unei obligații de reținere la sursă a impozitului pe profit)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret — Danemarca) — Skatteministeriet/T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)
      (Cauzele conexate C-116/16 și C-117/16) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Regim fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre - Directiva 90/435/CEE - Scutire a profiturilor distribuite de societăți dintr-un stat membru unor societăți din alte state membre - Beneficiar efectiv al profiturilor distribuite - Abuz de drept - Societate stabilită într-un stat membru și care plătește unei societăți asociate stabilite în alt stat membru dividende, a căror totalitate sau cvasitotalitate este transferată ulterior în afara teritoriului Uniunii Europene - Filială supusă unei obligații de reținere la sursă a impozitului pe profit)
      (2019/C 139/04)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Østre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Skatteministeriet

         Pârâte: T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele C-116/16 și C-117/16 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Principiul general al dreptului Uniunii potrivit căruia justițiabilii nu se pot prevala în mod fraudulos sau abuziv de normele dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că beneficiul scutirii de impozitul reținut la sursă a beneficiilor distribuite de o filială către societatea sa mamă, prevăzută la articolul 5 din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților mamă și filialelor acestora din diferite state membre, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/123/CE a Consiliului din 22 decembrie 2003, trebuie, în prezența unei practici frauduloase sau abuzive, să fie refuzat unui contribuabil de către autoritățile și instanțele naționale, chiar în absența unor dispoziții ale dreptului național sau convenționale care să prevadă un asemenea refuz.

                  3)

                  Proba unei practici abuzive necesită, pe de o parte, un ansamblu de circumstanțe obiective din care să rezulte că, în pofida respectării formale a condițiilor prevăzute de reglementarea Uniunii, obiectivul urmărit de această reglementare nu a fost atins și, pe de altă parte, un element subiectiv, care constă în intenția de a obține un avantaj care rezultă din reglementarea Uniunii prin crearea artificială a condițiilor impuse pentru obținerea sa. Întrunirea unui anumit număr de indicii poate atesta existența unui abuz de drept, în măsura în care aceste indicii sunt obiective și concordante. Pot constitui asemenea indicii printre altele existența unor societăți conductă care nu au o justificare economică, precum și caracterul pur formal al structurii grupului de societăți, al aranjamentului financiar și al creditelor.

                  4)

                  Pentru a refuza să recunoască unei societăți calitatea de beneficiar efectiv al unor dividende sau pentru a dovedi existența unui abuz de drept, o autoritate națională nu este obligată să identifice entitatea sau entitățile pe care le consideră beneficiarii efectivi ai acestor dividende.

                  5)

                  Într-o situație în care regimul, prevăzut de Directiva 90/435, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/123, de scutire de impozitul reținut la sursă a dividendelor plătite de o societate rezidentă a unui stat membru unei societăți rezidente a unui alt stat membru nu este aplicabil din cauza constatării existenței unei fraude sau a unui abuz, în sensul articolului 1 alineatul (2) din această directivă, aplicarea libertăților consacrate de Tratatul FUE nu poate fi invocată pentru a repune în discuție reglementarea primului stat membru care stabilește impozitarea acestor dividende.

         (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza C-465/16 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 — Consiliul/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Recurs — Dumping — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 — Importuri de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii — Taxă antidumping definitivă — Marjă de dumping la nivel național — Acțiune în anulare — Asociații care reprezintă producători care nu sunt exportatori și comercianți/producători de amestecuri — Calitate procesuală activă — Afectare directă — Afectare individuală)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/8

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 — Consiliul/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Cauza C-465/16 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 - Importuri de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii - Taxă antidumping definitivă - Marjă de dumping la nivel național - Acțiune în anulare - Asociații care reprezintă producători care nu sunt exportatori și comercianți/producători de amestecuri - Calitate procesuală activă - Afectare directă - Afectare individuală)
      (2019/C 139/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agentă, asistată de N. Tuominen, avocată)

         Celelalte părți din procedură: Growth Energy, Renewable Fuels Association (reprezentanți: P. Vander Schueren, advocaat, asistată de N. Mizulin și M. Peristeraki, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și M. França, agenți), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (reprezentanți: O. Prost și A. Massot, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 9 iunie 2016 Growth Energy et Renewable Fuels Association/Conseil (T-276/13, EU:T:2016:340), cu excepția părții prin care s-a respins acțiunea formulată de Growth Energy și Renewable Fuels Association ci titlu individual ca părți interesate în procedură.

                  2)

                  Respinge ca inadmisibilă acțiunea în anulare formulată de Growth Energy și de Renewable Fuels Association în măsura în care acestea au formulat respectiva acțiunea în calitatea lor de reprezentante ale intereselor producătorilor americani de bioetanol incluși în eșantion.

                  3)

                  Trimite cauza Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la admisibilitatea acțiunii în anulare formulate de Growth Energy și de Renewable Fuels Association, în măsura în care acestea au introdus acțiunea menționată în calitatea lor de reprezentante ale intereselor comercianților/producătorilor de amestecuri Murex și CHS.

                  4)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza C-466/16 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 — Consiliul Uniunii Europene/Marquis Energy LLC, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Recurs — Dumping — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 — Importuri de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii — Taxă antidumping definitivă — Marjă de dumping la nivel național — Acțiune în anulare — Producător care nu este exportator — Calitate procesuală activă — Afectare directă)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/9

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 — Consiliul Uniunii Europene/Marquis Energy LLC, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Cauza C-466/16 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 - Importuri de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii - Taxă antidumping definitivă - Marjă de dumping la nivel național - Acțiune în anulare - Producător care nu este exportator - Calitate procesuală activă - Afectare directă)
      (2019/C 139/06)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent, asistați de N. Tuominen, avocată)

         Celelalte părți din procedură: Marquis Energy LLC (reprezentanți: P. Vander Schueren, avocat, asistat de N. Mizulin și M. Peristeraki, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și M. França, agenți), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (reprezentanți: O. Prost și A. Massot, avocați)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 9 iunie 2016, Marquis Energy/Consiliul (T-277/13, nepublicată, EU:T:2016:343).

                  2)

                  Respinge acțiunea în anulare formulată de Marquis Energy LLC ca inadmisibilă.

                  3)

                  Obligă Marquis Energy LLC să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene atât în legătură cu procedura în primă instanță, cât și cu cea de recurs.

                  4)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată atât în procedura în primă instanță, cât și în cea de recurs.

         (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza C-135/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften („Trimitere preliminară — Libera circulație a capitalurilor — Circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe — Clauza de standstill — Reglementare națională a unui stat membru privind societăți intermediare stabilite în țări terțe — Modificarea acestei reglementări, urmată de reintroducerea reglementării anterioare — Venituri ale unei societăți stabilite într-o țară terță provenite din deținerea de creanțe într-o societate stabilită într-un stat membru — Includerea unor astfel de venituri în baza de impozitare a unei persoane impozabile care are reședința fiscală într-un stat membru — Restricție privind libera circulație a capitalurilor — Justificare”)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/10

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften
      (Cauza C-135/17) (1)

      („Trimitere preliminară - Libera circulație a capitalurilor - Circulația capitalurilor între statele membre și țările terțe - Clauza de standstill - Reglementare națională a unui stat membru privind societăți intermediare stabilite în țări terțe - Modificarea acestei reglementări, urmată de reintroducerea reglementării anterioare - Venituri ale unei societăți stabilite într-o țară terță provenite din deținerea de creanțe într-o societate stabilită într-un stat membru - Includerea unor astfel de venituri în baza de impozitare a unei persoane impozabile care are reședința fiscală într-un stat membru - Restricție privind libera circulație a capitalurilor - Justificare”)
      (2019/C 139/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: X-GmbH

         Pârât: Finanzamt Stuttgart — Körperschaften

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza de standstill prevăzută la articolul 64 alineatul (1) TFUE trebuie interpretată în sensul că articolul 63 alineatul (1) TFUE nu aduce atingere aplicării unei restricții privind circulația capitalurilor având ca destinație țări terțe sau provenind din țări terțe care implică investiții directe care exista, în esență, la data de 31 decembrie 1993 în temeiul unei reglementări a unui stat membru, chiar dacă domeniul de aplicare al acestei restricții a fost extins, ulterior acestei date, la participațiile care nu implică o investiție directă.

                  2)

                  Clauza de standstill prevăzută la articolul 64 alineatul (1) TFUE trebuie interpretată în sensul că interdicția care figurează la articolul 63 alineatul (1) TFUE se aplică unei restricții privind circulația capitalurilor având ca destinație țări terțe sau provenind din țări terțe care implică investiții directe atunci când reglementarea fiscală națională aflată la originea acestei restricții a făcut obiectul, după 31 decembrie 1993, al unei modificări substanțiale ca urmare a adoptării unei legi care a intrat în vigoare, dar care a fost înlocuită, chiar înainte să fi fost aplicată în practică, de o reglementare identică, în esență, celei aplicabile la 31 decembrie 1993, cu excepția cazului în care aplicabilitatea acestei legi să fi fost amânată în temeiul dreptului național, astfel încât, în pofida intrării sale în vigoare, aceasta nu a fost aplicabilă mișcărilor de capital transfrontaliere prevăzute la articolul 64 alineatul (1) TFUE, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  3)

                  Articolul 63 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia veniturile realizate de o societate stabilită într o țară terță care nu provin dintr o activitate proprie a acestei societăți, cum sunt cele calificate drept „venituri intermediare care au natura unor investiții de capital”, în sensul acestei reglementări, sunt incluse, proporțional cu participația deținută, în baza de impozitare a unei persoane impozabile rezidente în acest stat membru atunci când respectiva persoană impozabilă deține o participație de minimum 1 % în societatea menționată, iar aceste venituri sunt supuse, în respectiva țară terță, unui nivel de impozitare mai scăzut decât cel care există în statul membru respectiv, cu excepția cazului în care există un cadru juridic care să prevadă, printre altele, obligații convenționale de natură să abiliteze autoritățile fiscale naționale ale statului membru menționat să controleze, dacă este cazul, veridicitatea informațiilor referitoare la aceeași societate furnizate cu scopul de a demonstra că participația persoanei impozabile menționate în aceasta din urmă nu este rezultatul unui mecanism artificial.

         (1)  JO C 221, 10.7.2017.