title: Cauza C-109/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — Directiva 2006/112/CE — Articolele 9 și 11 — Legislație națională care permite includerea persoanelor neimpozabile într-un grup de persoane care pot fi considerate drept o singură persoană impozabilă cu TVA)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-109/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - Directiva 2006/112/CE - Articolele 9 și 11 - Legislație națională care permite includerea persoanelor neimpozabile într-un grup de persoane care pot fi considerate drept o singură persoană impozabilă cu TVA)
   2013/C 171/08
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și D. Triantafyllou precum și K. Walkerová și P. Němečková, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, T. Müller precum și J. Očková, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentanți: inițial C. Vang, ulterior V. Pasternak Jørgensen, agenți), Irlanda (reprezentanți: D. O’Hagan, agent, asistați de G. Clohessy, SC și de N. Travers, BL), Republica Finlanda (reprezentanți: H. Leppo și S. Hartikainen, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: H. Walker, agent, asistați de M. Hall, QC)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 9 și 11 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Legislație națională care permite includerea persoanelor neimpozabile într-un grup TVA

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Regatul Danemarcei, Irlanda, Republica Finlanda, precum și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 160, 28.5.2011.


title: Cauza C-594/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 noiembrie 2013 — „go fair” Zeitarbeit OHG/Finanzamt Hamburg-Altona

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 21 noiembrie 2013 — „go fair” Zeitarbeit OHG/Finanzamt Hamburg-Altona
      (Cauza C-594/13)
      (2014/C 71/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„go fair” Zeitarbeit OHG

         Pârât: Finanzamt Hamburg-Altona

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Cu privire la interpretarea articolului 132 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1):

                              (a)

                              Puterea de apreciere recunoscută unui stat membru de a califica un organism drept organism cu caracter social înseamnă că acest stat membru poate recunoaște acest caracter social și serviciilor prestate de persoane pentru casele de asigurări sociale și pentru casele de asigurări pentru dependență, însă nu și serviciilor prestate în mod direct persoanelor dependente de către personalul de îngrijire autorizat?

                              (b)

                              În cazul în care serviciile prestate de personalul de îngrijire autorizat trebuie considerate ca fiind ale unui organism cu caracter social: recunoașterea acestui caracter unui agenții de plasare a personalului temporar care pune la dispoziție personal de îngrijire autorizat organismelor pentru îngrijirea persoanelor dependente (organisme beneficiare) rezultă din recunoașterea caracterului social al serviciilor prestate de personalul pus la dispoziție?

                  2.

                  Cu privire la interpretarea articolului 134 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată:
                  Punerea la dispoziție a personalului de îngrijire autorizat în vederea prestării de servicii de îngrijire în cadrul organismului beneficiar (utilizatorul) trebuie considerată ca fiind esențială pentru realizarea cifrei de afaceri direct legată de ajutorul social și securitatea socială, în cazul în care organismul beneficiar nu își poate îndeplini activitatea în lipsa acestui personal?

         (1)  JO L 347, p. 1.


title: Cauza T-613/13: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — alfavet Tierarzneimittel/OAPI — Millet Innovation (Epibac)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/23

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2013 — alfavet Tierarzneimittel/OAPI — Millet Innovation (Epibac)
   (Cauza T-613/13)
   2014/C 39/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: alfavet Tierarzneimittel GmbH (Neumünster, Germania) (reprezentant: U. Bender, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Millet Innovation SA (Loriol sur Drome, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 septembrie 2013 în cauza R 1253/2012-4 în sensul respingerii opoziției;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Epibac” pentru produse din clasele 3, 5 și 31 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6 861 124

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Millet Innovation SA

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „EPITACT” pentru produse din clasele 3, 5 și 10

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge în parte calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009


title: Cauza T-558/14: Acțiune introdusă la 24 iulie 2014 – Research Engineering & Manufacturing/OAPI – Nedschroef Holding (TRILOBULAR)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/17

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2014 – Research Engineering & Manufacturing/OAPI – Nedschroef Holding (TRILOBULAR)
   (Cauza T-558/14)
   2014/C 351/21
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Research Engineering & Manufacturing, Inc. (Middletown, Statele Unite) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister, K. Gilbert și M. Gilbert, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nedschroef Holding BV (Helmond, Țările de Jos)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 12 mai 2014 în cauza R 442/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca comunitară înregistrată sub nr. 6 68  566

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cauze de nulitate absolută potrivit articolului 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul privind marca comunitară coroborat cu articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c)

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și declară nulitatea mărcii comunitare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza F-103/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 septembrie 2008 — Duta/Curtea de Justiție (Funcție publică — Agenți temporari — Recrutare — Referent juridic — Articolul 2 litera (c) din RAA — Act cauzator de prejudiciu — Legătură de încredere)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/58

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 septembrie 2008 — Duta/Curtea de Justiție
   (Cauza F-103/07) (1)

   (Funcție publică - Agenți temporari - Recrutare - Referent juridic - Articolul 2 litera (c) din RAA - Act cauzator de prejudiciu - Legătură de încredere)
   (2008/C 313/105)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Radu Duta (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Krieg, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Comunităților Europene (reprezentant: M. Schauss, agent)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea Deciziei din 4 iunie 2007 a Comisiei Tribunalului de Primă Instanță (TPI) competentă pentru a se pronunța cu privire la reclamații de respingere a candidaturii reclamantului pentru un post de referent juridic în cadrul cabinetului unui judecător al TPI și, pe de altă parte, o cerere privind plata sumei simbolice de un euro în temeiul prejudiciului suferit.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007, p. 45 și JO C 79, 29.3.2008, p. 39 (Rectificare).


title: Cauza T-275/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 decembrie 2008 — Ebro Puleva/OAPI — Berenguel (BRILLO'S) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere privind marca comunitară verbală BRILLO'S — Mărci naționale figurative anterioare care cuprind elementul verbal brillante — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/28

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 2 decembrie 2008 — Ebro Puleva/OAPI — Berenguel (BRILLO'S)
   (Cauza T-275/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere privind marca comunitară verbală BRILLO'S - Mărci naționale figurative anterioare care cuprind elementul verbal «brillante» - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2009/C 19/52)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Ebro Puleva, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: P. Casamitjana Lleonart, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Montalto, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Luis Berenguel, SL (El Barranquete-Níjar, Spania) (reprezentant: C. Hernández Hernández)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 mai 2007 (cauza R 493/2006-2) privind o procedură de opoziție între Ebro Puleva, SA și Luis Berenguel, SL.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Ebro Puleva, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-448/07 P: Ordonanța Curții din 20 iunie 2008 — Ayuntamiento de Madrid și Madrid Calle 30, SA/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Furnizare de date referitoare la procedura de deficit excesiv — Regulamentul (CE) nr. 3605/93 — Sistemul european de conturi 1995 (SEC 95) — Regulamentul (CE) nr. 2223/96 — Clasarea organismului Madrid Calle 30 în sectorul administrații publice — Comunicat de presă al Eurostat — Act supus căilor de atac)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/12

         Ordonanța Curții din 20 iunie 2008 — Ayuntamiento de Madrid și Madrid Calle 30, SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-448/07 P) (1)

   (Recurs - Furnizare de date referitoare la procedura de deficit excesiv - Regulamentul (CE) nr. 3605/93 - Sistemul european de conturi 1995 (SEC 95) - Regulamentul (CE) nr. 2223/96 - Clasarea organismului „Madrid Calle 30’ în sectorul „administrații publice’ - Comunicat de presă al Eurostat - Act supus căilor de atac)
   (2008/C 285/19)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Recurenți: Ayuntamiento de Madrid și Madrid Calle 30, SA (reprezentanți: J. Buendía Sierra și R. González-Gallarza Granizo, abogados)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Aresu și L. Escobar Guerrero, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 12 iulie 2007, Ayntamiento de Madrid și Madrid Calle 30, S.A./Comisia (T-177/06) — prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă o cerere de anulare a comunicatului de presă al Eurostat nr. 48/2006 din 24 aprilie 2006, în măsura în care acesta conține o decizie a Comisiei (Eurostat) privind clasarea Madrid Calle 30 în sectorul „administrații publice” în cadrul sistemului european de conturi (SEC 95)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Ayuntamiento de Madrid și Madrid Calle 30 SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-351/04: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Ikea Wholesale Ltd/Commissioners of Customs & Excise (Dumping — Importuri de lenjerie de pat din bumbac originare din Egipt, India și Pakistan — Regulamentul (CE) nr. 2398/97 — Regulamentul (CE) nr. 1644/2001 — Regulamentul (CE) nr. 160/2002 — Regulamentul (CE) nr. 696/2002 — Recomandări și decizii ale Organului de soluționare a litigiilor al OMC — Efecte juridice — Regulamentul (CE) nr. 1515/2001 — Retroactivitate — Rambursarea taxelor achitate)

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 septembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Ikea Wholesale Ltd/Commissioners of Customs & Excise
   (Cauza C-351/04) (1)

   (Dumping - Importuri de lenjerie de pat din bumbac originare din Egipt, India și Pakistan - Regulamentul (CE) nr. 2398/97 - Regulamentul (CE) nr. 1644/2001 - Regulamentul (CE) nr. 160/2002 - Regulamentul (CE) nr. 696/2002 - Recomandări și decizii ale Organului de soluționare a litigiilor al OMC - Efecte juridice - Regulamentul (CE) nr. 1515/2001 - Retroactivitate - Rambursarea taxelor achitate)
   (2007/C 283/02)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ikea Wholesale Ltd

      Pârâți: Commissioners of Customs & Excise
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 2398/97 al Consiliului din 28 noiembrie 1997 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de lenjerie de pat din bumbac originare din Egipt, India și Pakistan (JO L 332, p. 1) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1644/2001 al Consiliului din 7 august 2001 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2398/97 și de suspendare a aplicării sale în ceea ce privește importurile originare din India (JO L 219, p. 1) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 160/2002 al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2398/97 și de finalizare a procedurii referitoare la importurile originare din Pakistan (JO L 26, p. 1) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 696/2002 al Consiliului din 22 aprilie 2002 de confirmare a taxei antidumping definitive instituită la importurile de lenjerie de pat din bumbac originare din India de Regulamentul (CE) nr. 2398/97 (JO L 109, p. 3)
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 2398/97 al Consiliului din 28 noiembrie 1997 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de lenjerie de pat din bumbac originare din Egipt, India și Pakistan este lipsit de validitate în măsura în care Consiliul Uniunii Europene a aplicat, în vederea stabilirii marjei de dumping referitoare la produsul ce a făcut obiectul anchetei, metoda „reducerii la zero” a marjelor de dumping negative pentru fiecare dintre tipurile de produse vizate.

               2)

               Un importator precum cel în cauză în acțiunea principală, care a introdus în fața unei instanțe naționale o acțiune împotriva deciziilor prin care îi este solicitată plata taxelor antidumping în aplicarea Regulamentului nr. 2398/97, declarat ca fiind lipsit de validitate în temeiul prezentei hotărâri, are, în principiu, dreptul de a se prevala de această lipsă de validitate în cadrul unei acțiuni principale pentru a obține rambursarea acestor taxe, conform articolului 236 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar.

      (1)  JO C 262, 23.10.2004.


title: Cauza F-50/15: Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – FS/CESE

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/37

         Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – FS/CESE
   (Cauza F-50/15)
   (2015/C 190/44)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: FS (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European (CESE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu confirma numirea reclamantei în funcția de șef de unitate și cerere de daune interese pentru pretinsul prejudiciu material și moral suferit

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 25 mai 2014 a președintelui Comitetului Economic și Social European (CESE) prin care nu este confirmată numirea reclamantei în funcția de șef de unitate;

               —

               anularea deciziei din 25 mai 2014, intitulată „Act adițional nr. 2”. de schimbare a repartizării reclamantei într-un post care nu este de conducere;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 18 decembrie 2014 de respingere a reclamației reclamantei din 21 august 2014;

               —

               repararea prejudiciului material și moral al reclamantei;

               —

               obligarea CESE la plata totalității cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-80/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului Funcției Publice din 17 decembrie 2008 — Wenig/Comisia (Funcție publică — Procedura măsurilor provizorii — Cerere de suspendare a executării unei decizii de suspendare din funcție a persoanei interesate — Urgență — Lipsă)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/74

         Ordonanța președintelui Tribunalului Funcției Publice din 17 decembrie 2008 — Wenig/Comisia
   (Cauza F-80/08 R)
   (Funcție publică - Procedura măsurilor provizorii - Cerere de suspendare a executării unei decizii de suspendare din funcție a persoanei interesate - Urgență - Lipsă)
   (2009/C 44/131)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Fritz Harald Wenig (Woluwé-Saint-Pierre, Belgia) (reprezentanți: G.-A. Dal, D. Voillemot, D. Bosquet, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți:J. Curall și D. Martin, agenți)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a executării Deciziei din 18 septembrie 2008 prin care Comisia l-a suspendat pentru o durată nedefinită și a ordonat o reținere de 1 000 de euro pe lună din remunerația sa pentru o perioadă de maximum șase luni.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea privind măsurile provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-186/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 12 aprilie 2013 — Air Liquide Italia Spa și alții/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Italia) la 12 aprilie 2013 — Air Liquide Italia Spa și alții/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico
   (Cauza C-186/13)
   2013/C 207/11
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Air Liquide Italia Spa și alții

      Pârâte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

      Întrebările preliminare

               1.

               Protecția liberei concurențe, a liberei circulații a întreprinderilor, a libertății de stabilire și de a presta servicii [prevăzute la articolul 4 alineatul (3) TUE și la articolele 101, 49, 56 și 96 TFUE] este compatibilă, și în ce măsură, cu dispozițiile naționale ale statelor membre ale Uniunii care prevăd costuri minime de exploatare în sectorul transportului rutier, care implică stabilirea neautonomă a unui element constitutiv al prețului serviciului și, prin urmare, al prețului contractual?

               2.

               Limitările privind principiile citate pot fi justificate în raport cu necesitatea protejării interesului public în ce privește siguranța circulației rutiere și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții? Din această perspectivă funcțională, este posibilă stabilirea unor costuri minime de exploatare, potrivit dispozițiilor articolului 83 bis din Decretul-lege nr. 112/2008 cu modificările și completările ulterioare?

               3.

               Stabilirea costurilor minime de exploatare, în lumina celor menționate, poate face obiectul acordurilor voluntare ale categoriilor de operatori în cauză și, în subsidiar, poate fi de competența organismelor a căror compunere se caracterizează printr-o prezență semnificativă a reprezentanților operatorilor economici privați din domeniu, în absența unor criterii stabilite la nivel legislativ?


title: Cauza F-51/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 februarie 2009 — Stols/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Examinare comparativă a meritelor — Eroare vădită de apreciere)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/36

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 17 februarie 2009 — Stols/Consiliul
   (Cauza F-51/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Examinare comparativă a meritelor - Eroare vădită de apreciere)
   (2009/C 82/63)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Willem Stols (Halsteren, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Balta, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei AIPN de a nu îl include pe reclamant în lista persoanelor promovate la gradul AST 11 în cadrul exercițiului de promovare 2007
   Dispozitivul

               1)

               Anulează deciziile din 16 iulie 2007 și din 5 februarie 2008 prin care Consiliul Uniunii Europene a refuzat să îl promoveze pe domnul Stols la gradul AST 11 în cadrul exercițiului de promovare 2007.

               2)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008, p. 34.


title: Cauza C-167/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil régional d'expression française de l'ordre des médecins vétérinaires (Belgia) la 27 martie 2013 — Jean Devillers

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil régional d'expression française de l'ordre des médecins vétérinaires (Belgia) la 27 martie 2013 — Jean Devillers
   (Cauza C-167/13)
   2013/C 164/21
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil régional d'expression française de l'ordre des médecins vétérinaires

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jean Devillers

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 din Regulamentul nr. 1/2005 din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului (1) și punctele 1, 2 și 3 din capitolul 1, „Adecvarea pentru transport”, al anexei I [la acesta], potrivit cărora avizul unui veterinar prevalează în caz de dubii privind adecvarea pentru transport a unui animal rănit și în special în ceea ce privește aprecierea suferințelor suplimentare pe care le-ar produce transportul, trebuie interpretate în sensul că s-ar opune articolului 11 alineatul 4 din Decretul regal din 9 iulie 1999 (din dreptul național belgian) privind protecția animalelor în timpul transportului (2), care nu autorizează transportul unui animal rănit decât dacă acest transport nu este cauza unor suferințe inutile?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 privind protecția animalelor în timpul transportului și al operațiunilor conexe și de modificare a Directivelor 64/432/CEE și 93/119/CE și a Regulamentului (CE) nr. 1255/97 (JO L 3, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 62, p. 3).

      (2)  Decretul regal din 9 iulie 1999 privind protecția animalelor în timpul transportului și condițiile de înregistrare a transportatorilor și de autorizare a comercianților, a punctelor de oprire și a centrelor de colectare (Moniteur belge, 2 septembrie 1999, p. 32437).


title: Cauza C-545/12: Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/8

         Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru
   (Cauza C-545/12)
   2013/C 32/11
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, J. Hottiaux și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârâtă: Republica Cipru

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată) (JO L 403 din 30 decembrie 2006, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216) și, în orice caz, prin necomunicarea către Comisie a tuturor dispozițiilor în cauză, Republica Cipru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 din aceeași directivă;

               —

               obligarea Republicii Cipru, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu zilnice în valoare de 6 504,96 euro, calculată de la data publicării hotărârii Curții;

               —

               obligarea Republicii Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 16 alineatul (1) din Directiva 2006/126/CE impune statelor membre să adopte și să publice, până la 19 ianuarie 2011, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma noilor dispoziții introduse de directiva în cauză, pe care aceasta le enumeră.
   Republica Cipru nu a transpus pe deplin în ordinea sa juridică internă dispozițiile directivei. În special, Comisia arată că, la momentul depunerii acțiunii, Republica Cipru nu transpusese în ordinea sa juridică internă articolul 1 alineatul (1), articolul 3, articolul 7 alineatele (1), (3) și (5), articolul 10, articolul 15, precum și anexa I punctul 2, anexa II punctul 5.2 și anexele IV, V și VI la directivă.
   Prin urmare, Comisia apreciază că Republica Cipru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE.


title: Cauza T-308/07: Acțiune introdusă la 16 august 2007 — Tegebauer/Parlamentul European

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/49

         Acțiune introdusă la 16 august 2007 — Tegebauer/Parlamentul European
   (Cauza T-308/07)
   (2007/C 269/89)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Ingo-Jens Tegebauer (Trier, Germania) (reprezentant: R. Nieporte, Rechtsanwalt)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei pentru petiții din 20 iunie 2007 privind petiția nr. 95/2007;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul contestă decizia Comisiei pentru petiții a Parlamentului European din 20 iunie 2007, care clasează petiția sa în temeiul articolului 191 alineatul (6) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European. Petiția reclamantului se referă la recuperarea parțială a remunerației primite în timpul stagiului pregătitor pentru o carieră superioară în cadrul administrației generale a orașului Braunschweig.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă faptul că decizia atacată nu este suficient motivată. În plus, acesta consideră că sunt îndeplinite condițiile pentru formularea unei petiții în temeiul articolului 194 CE, în special aceea ca petiția să privească un domeniu de activitate al Comunității.


title: Cauza T-93/11: Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2013 — Stichting Corporate Europe Observatory/Comisia Europeană [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente privind negocierile dintre Uniunea Europeană și Republica India în vederea încheierii unui acord de liber schimb — Refuzul accesului — Excepție referitoare la protecția interesului public în materia relațiilor internaționale — Documente intrate în domeniul public — Renunțare la o limitare a difuzării documentelor” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/67

         Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2013 — Stichting Corporate Europe Observatory/Comisia Europeană
   (Cauza T-93/11) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente privind negocierile dintre Uniunea Europeană și Republica India în vederea încheierii unui acord de liber schimb - Refuzul accesului - Excepție referitoare la protecția interesului public în materia relațiilor internaționale - Documente intrate în domeniul public - Renunțare la o limitare a difuzării documentelor)
   2013/C 225/148
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stichting Corporate Europe Observatory (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Crosby, solicitor și S. Santoro, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Clotuche-Duvieusart și C. ten Dam, ulterior F. Clotuche-Duvieusart și I. Zervas, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller, K. Petersen și A. Wiedmann, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei din 6 decembrie 2010 prin care s-a refuzat reclamantei accesul integral la mai multe documente privind negocierile dintre Uniunea Europeană și Republica India vizând încheierea unui acord de liber schimb, și aceasta în aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Reclamanta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 9.4.2011.


title: Cauza C-126/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Midden-Nederland (Țările de Jos) la 26 februarie 2016 – Federatie Nederlandse Vakvereniging și alții/Smallsteps BV

text:
               10.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Midden-Nederland (Țările de Jos) la 26 februarie 2016 – Federatie Nederlandse Vakvereniging și alții/Smallsteps BV
   (Cauza C-126/16)
   (2016/C 165/12)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Midden-Nederland

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Federatie Nederlandse Vakvereniging, Karin van den Burg-Vergeer, Lyoba Tanja Alida Kukupessy, Danielle Paase-Teeuwen, Astrid Johanna Geertruda Petronelle Schenk

      Pârâtă: Smallsteps BV

      Întrebările preliminare

               1)

               În cazul transferului unei întreprinderi declarate în faliment, faliment care a fost precedat de un pre-pack (plan de restructurare) desfășurat sub controlul instanței și vizând în mod expres continuarea activității (unor părți ale) întreprinderii, procedura falimentului aplicabilă în Țările de Jos este compatibilă cu obiectivul și cu finalitatea Directivei 2001/23 (1), iar, din această perspectivă, articolul 7:666 alineatul 1 litera a din BW (mai) este conform cu directiva?

               2)

               Directiva 2001/23 este aplicabilă în cazul în care un așa-numit „sindic preconizat” desemnat de tribunal se informează în legătură cu situația debitorului încă înainte de declanșarea procedurii de faliment și analizează posibilitățile unei eventuale relansări a activităților întreprinderii prin intermediul unui terț, pregătindu-se în același timp pentru acțiuni care trebuie realizate la scurt timp după faliment, pentru a relansa activitatea printr-un transfer de active, prin care întreprinderea debitorului sau o parte din aceasta este transferată la data falimentului sau la scurt timp după aceea, iar activitățile continuă în tot sau în parte (aproape) fără întrerupere?

               3)

               Prezintă vreo importanță în această privință aspectul dacă principalul obiectiv al operațiunii pre-pack este continuarea activității întreprinderii sau dacă, prin pre-pack sau prin vânzarea activelor sub forma unei întreprinderi care își continuă activitatea, imediat după declararea falimentului, sindicul (preconizat) urmărește în primul rând obținerea unui câștig maxim în beneficiul tuturor creditorilor în urma cesiunii ori dacă în cadrul unui pre-pack, înainte de declararea falimentului, se ajunge la un acord de voință pentru transferul activelor (continuarea activității întreprinderii), care este pus în aplicare în mod formal și/sau se realizează după declararea falimentului? Cum trebuie apreciat acest aspect atunci când se urmărește atât continuarea activității întreprinderii, cât și obținerea unui câștig maxim în urma cesiunii?

               4)

               Conform Directivei 2001/23 și articolului 7:662 și următoarele din BW, data transferului întreprinderii se determină, în cadrul unui pre-pack, înainte de declararea falimentului prin intermediul acordului de voință efectiv privind transferul întreprinderii, sau această dată este determinată în funcție de momentul la care cedentul transferă efectiv cesionarului calitatea de angajator care răspunde de exploatarea unității în cauză?

      (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).


title: Cauza F-42/15: Acțiune introdusă la 10 martie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/28

         Acțiune introdusă la 10 martie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-42/15)
   (2015/C 178/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Salerno, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea fișei de remunerație din luna mai 2014, în măsura în care în aceasta se aplică Regulamentul nr. 423/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 de ajustare, începând cu 1 iulie 2012, a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți ai Uniunii Europene, care la rândul său este nelegal prin faptul că nu prevede un coeficient corector al remunerației acordate funcționarilor care lucrează în Luxemburg, unde costul vieții este mult mai ridicat decât la Bruxelles

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei de stabilire a remunerației sale pentru luna mai 2014, în măsura în care nu i-a fost aplicat niciun coeficient corector;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-493/07: Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Slovacă

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/30

         Acțiune introdusă la 9 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Slovacă
   (Cauza C-493/07)
   (2007/C 315/51)
   Limba de procedură: slovaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: Braun și J. Javorský, în calitate de agenți)

      Pârâtă: Republica Slovacă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, neasigurându-se că întreprinderile care operează rețele de telefonie publică pun la dispoziția autorităților care intervin în cazuri de urgență informații privind localizarea apelantului, pentru toate apelurile la numărul de apel de urgență unic european „112”, Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 26 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE (1);

               —

               obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 24 iulie 2003.

      (1)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51).


title: Cauza C-166/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 aprilie 2014 – MedEval – Qualitäts-, Leistungs- und Struktur-Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH/Bundesvergabeamt

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 7 aprilie 2014 – MedEval – Qualitäts-, Leistungs- und Struktur-Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH/Bundesvergabeamt
   (Cauza C-166/14)
   2014/C 282/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: MedEval – Qualitäts-, Leistungs- und Struktur-Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH

      Pârât: Bundesvergabeamt

      Alte părți: Bundesminister für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft; Hauptverband der österreichischen Sozialversicherungsträger; Pharmazeutische Gehaltskasse für Österreich

      Întrebare preliminară

   Dreptul Uniunii – în special principiile generale ale echivalenței și efectivității, precum și Directiva 89/665/CEE (1) a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice – trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale conform căreia o cerere de constatare a unei încălcări în materie de atribuire a contractelor trebuie formulată în termen de șase luni de la data încheierii contractului în cazul în care constatarea unei încălcări în materie de atribuire a contractelor nu reprezintă doar o premisă pentru anularea contractului, ci și pentru exercitarea dreptului la despăgubire?

      (1)  JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237.

      (2)  JO L 335, p. 31.


title: Cauza F-53/07: Acțiune introdusă la 24 decembrie 2007 — Iordanova/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/44

         Acțiune introdusă la 24 decembrie 2007 — Iordanova/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-53/07)
   (2008/C 107/76)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Ivanka Iordanova (Varna, Bulgaria) (reprezentant: G. Kerelov, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO/AST/14/06 din 3 aprilie 2007 prin care se refuză accesul reclamantei la acest concurs și o cerere pentru repararea prejudiciului material și moral
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO/AST/14/06 din 3 aprilie 2007 prin care se refuză accesul reclamantei la acest concurs;

               —

               obligarea pârâtei să-i plătească reclamantei daune interese în cuantum de 28 718 euro — stabilite în baza principiului echității — reprezentând prejudiciul material și moral suferit ca urmare a deciziei ilegale a comisiei de evaluare a concursului, majorate cu dobânzi de la data introducerii acțiunii;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-8/15 P: Recurs introdus la 12 ianuarie 2015 de Ledra Advertising Ltd împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 noiembrie 2014 în cauza T-289/13, Ledra Advertising Ltd/Comisia și Banca Centrală Europeană

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/7

         Recurs introdus la 12 ianuarie 2015 de Ledra Advertising Ltd împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 noiembrie 2014 în cauza T-289/13, Ledra Advertising Ltd/Comisia și Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-8/15 P)
   (2015/C 171/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Ledra Advertising Ltd (reprezentanți: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, avocat, și A. Riza QC)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               admiterea recursului, respingerea cererilor pârâților, obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată, atât a celor efectuate în fața Curții, cât și a celor efectuate în fața Tribunalului, și soluționarea cauzei pe fond.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a încălcat dreptul UE în aprecierea mai multor afirmații, după cum urmează.

                           a)

                           Tribunalul s-a întemeiat pe faptul că „atribuțiile încredințate Comisiei […] în cadrul Tratatului MES nu presupun nicio putere decizională proprie și […] că activitățile exercitate de aceste două instituții în cadrul aceluiași tratat nu angajează decât MES” (1), fără a evalua deloc impactul afirmației juridice pe care a acceptat-o arguendo la punctul 48, potrivit căreia Comisia „nu a cedat controlul efectiv al rolului său în procesul decizional în temeiul articolului 136 alineatul (3) [TFUE] conform competențelor care îi sunt recunoscute la articolul 17 [TUE] de a acționa în calitate de instituție UE responsabilă să asigure compatibilitatea cu dreptul Uniunii a actelor încheiate în temeiul Tratatului MES”.

                           b)

                           Se susține că în Hotărârea Pringle (2), pe care s-a întemeiat Tribunalul (3), s-a decis că, deși Comisia și BCE nu angajează decât MES (4), cu toate acestea, Curtea a observat, inter alia
                               (5), la punctul 164 din hotărârea respectivă, că „competențele atribuite Comisiei prin Tratatul MES îi permit, astfel cum prevede articolul 13 alineatele (3) și (4) din acesta, să asigure compatibilitatea cu dreptul Uniunii a protocoalelor de acord încheiate de MES”, iar la punctul 174 că, „în temeiul articolului 13 alineatul (3) din acest tratat, protocolul de acord care este negociat cu statul membru care a solicitat un sprijin pentru stabilitate trebuie să fie pe deplin compatibil cu dreptul Uniunii”.

                           c)

                           Afirmația „o cerere de despăgubire formulată împotriva Uniunii și întemeiată pe simpla nelegalitate a unui act sau a unui comportament care nu a fost adoptat de o instituție a Uniunii sau de agenții săi trebuie respinsă ca inadmisibilă” (6) a fost aplicată fără o evaluare a argumentelor din replica recurentei, conform cărora „[…] BCE [ar fi] acționat în calitate de [instituție UE], întrucât MES nu putea să exercite în mod legal un control efectiv al puterii coercitive în temeiul dreptului UE pentru a permite și/sau a face și/sau a acționa în virtutea amenințării. Puterea coercitivă menționată este acordată exclusiv […] în controlul efectiv al BCE, care nu poate fi cedat în temeiul dreptului Uniunii.”

                           d)

                           „[C]omportamentul care se pretinde că se află la originea prejudiciului invocat este o abținere de a acționa din partea Comisiei cu ocazia semnării protocolului de acord […]. Cu toate acestea, semnarea protocolului de acord a intervenit după reducerea valorii depozitului reclamantei […]. Astfel, această reducere a avut loc la intrarea în vigoare a [măsurilor din 29 martie 2013]. În consecință, nu se poate considera că reclamanta a reușit să dovedească cu certitudinea necesară că prejudiciul pe care apreciază că l-a suferit a fost efectiv cauzat de inacțiunea reproșată Comisiei” (7). Această afirmație ignoră modul în care recurenta și-a expus cauza, menționat la punctul 41 din ordonanță, și anume: „[c]ondițiile referitoare la [FAF] acordată [Republicii Cipru] la 26 aprilie 2013și modul în care acestea au fost solicitate de Comisie și de BCE sunt cele care au cauzat reclamantei prejudiciul pentru care urmărește să obțină o despăgubire în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE”. Modul în care acestea au fost impuse a implicat neasigurarea de către Comisie a conformității condiționalității cu dreptul UE și amenințarea BCE de a înceta furnizarea de euro către Cipru, care au constituit o succesiune de acte/abțineri de a acționa începând de la 15 martie 2013 și terminând cu respectarea condiționării la 29 martie 2013.

                           e)

                           Conținutul protocolului de acord a fost contestat pentru motivul că acesta făcea referire la o respectare prealabilă a condiționării prealabile, care, ex hypotesi, a intervenit anterior reducerii valorii depozitelor recurentei, aspect pe care Tribunalul nu l-a apreciat ca parte integrantă a unei conduite.

                           f)

                           „[Î]n cazurile în care comportamentul care se pretinde că se află la originea prejudiciului invocat constă într-o abținere de a acționa, este necesar în mod special să existe certitudinea că prejudiciul menționat a fost cauzat efectiv de inacțiunile reproșate și că nu a putut fi provocat de comportamente distincte de cele reproșate instituției pârâte”: Ordonanța Portela/Comisia (8). Cu alte cuvinte, „chiar și în cazul în care” (9) Comisia a acționat conform obligației sale de a asigura faptul că condițiile sunt conforme cu dreptul UE, acest lucru nu ar fi schimbat nimic, întrucât „semnarea protocolului de acord a intervenit după reducerea valorii depozitului reclamantei la BoC” (10). Tribunalul a omis din nou să aprecieze argumentele pe care s-a întemeiat recurenta: a se vedea, inter alia, literele (d) și (e) de mai sus.

                           g)

                           În plus și cu titlu subsidiar, Tribunalul a săvârșit o eroare de fapt considerând că protocolul de acord a fost semnat după reducerea valorii depozitelor în toate cazurile. În cazul BoC, reducerea definitivă a valorii nu a intervenit decât după semnarea protocolului de acord la 26 aprilie 2013, și anume la sfârșitul lunii iunie 2013.

               2.

               În cazul în care CJE recunoaște faptul că pârâții au avut capacitatea juridică de a acționa în calitate de instituții ale UE, rezultă că decizia Tribunalului cu privire la al doilea capăt de cerere [privind anularea], menționat la punctele 55-60 din ordonanță, ar fi a fortiori inoperant.

      (1)  Punctul 45 din ordonanță.

      (2)  Hotărârea C-370/12 (EU:C:2012:756).

      (3)  Punctul 45 din ordonanță.

      (4)  Punctul 45 din Ordonanța din 10 noiembrie 2014.

      (5)  A se vedea de asemenea punctele 112 și 163.

      (6)  Punctul 43 din ordonanță și Ordonanța din 4 iulie 2013, Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon/Comisia și alții (C-520/12 P, EU:C:2013:457)

      (7)  Punctul 54 din ordonanță.

      (8)  Ordonanța din 17 decembrie 2008, Portela/Comisia (T-137/07, EU:T:2008:589, punctul 80).

      (9)  Hotărârea din 25 iunie 1997, Perillo/Comisia (T-7/96, Rec, EU:T:1997:94).

      (10)  Punctul 54 din ordonanță.


title: Cauza T-198/16: Acțiune introdusă la 1 mai 2016 - Fondo interbancario di tutela dei depositi/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/33

         Acțiune introdusă la 1 mai 2016 - Fondo interbancario di tutela dei depositi/Comisia
   (Cauza T-198/16)
   (2016/C 222/41)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Fondo interbancario di tutela dei depositi (Roma, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. Faella, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene nr. C(2015) 9256 final din 23 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN);

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în măsura în care aceasta privește constatarea și calificarea elementului de ajutor conținut în măsura 3;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri, inclusiv de cercetare judecătorească, pe care acesta o consideră adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia care face obiectul prezentei acțiuni este aceeași cu cea care este atacată în cauzele T-98/16, Italie/Comisia și T-196/16, Banca Tercas/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt asemănătoare cu cele invocate în aceste două cauze.


title: Cauza C-177/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n °12 de Sevilla (Spania) la 7 aprilie 2010 — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 12 de Sevilla (Spania) la 7 aprilie 2010 — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía
   (Cauza C-177/10)
   2010/C 179/27
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 12 de Sevilla

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Francisco Javier Rosado Santana

      Pârâtă: Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 1999/70 (1) trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care curtea constituțională a unui stat membru al Uniunii Europene s-a pronunțat deja, decizând că ar putea fi considerat neconstituțională instituirea, în ceea ce privește personalul contractual, a unor drepturi diferite decât cele recunoscute funcționarilor titulari din statul în cauză, aceasta presupune în mod obligatoriu excluderea posibilității ca dispoziția din dreptul comunitar să fie aplicabilă în ceea ce privește funcția publică a statului respectiv?

               2.

               Directiva menționată trebuie interpretată în sensul că se opune posibilității ca un organ jurisdicțional național să interpreteze principiile egalității de tratament și nediscriminării astfel încât din domeniul de aplicare al acestora să fie exclusă în general egalitatea între personalul contractual și funcționarii titulari?

               3.

               Punctul 4 din directiva amintită trebuie interpretat în sensul că se opune posibilității ca anumite perioade de încadrare în muncă cu contract pe durată determinată să nu fie luate în considerare ca vechime în muncă la momentul dobândirii statutului de funcționar titular, mai exact în vederea stabilirii remunerației, a clasificării în grad sau a promovării în cariera funcționarului?

               4.

               Punctul menționat anterior presupune obligația de a interpreta reglementarea internă astfel încât să nu fie excluse de la calculul duratei de încadrare în muncă împlinite de funcționari perioadele în care persoana a lucrat în temeiul unui contract de muncă temporar?

               5.

               Punctul menționat anterior trebuie interpretat în sensul că, deși un anunț public privind un post vacant a fost publicat și nu a fost contestat de persoana interesată, instanța națională are obligația de a verifica dacă se încalcă reglementarea comunitară și, în acest caz, trebuie să înlăture aplicarea acestui anunț sau a prevederii de drept intern pe care se întemeiază acesta, în măsura în care ar contraveni punctului menționat?

      (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza F-101/12: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/36

         Acțiune introdusă la 24 septembrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-101/12)
   2013/C 147/69
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal și S. Orlandi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a retrage oferta de transfer al drepturilor de pensie acceptată de reclamant și de a o înlocui cu altă ofertă, calculată pe baza noilor DGA.

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea caracterului ilegal al articolului 9 din dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 11 alineatul (2) din Anexa VIII la Statut;

               —

               anularea deciziei din 21 iunie 2011 de anulare și de înlocuire a ofertei de transfer al drepturilor de pensie acceptate la 28 iulie 2010;

               —

               anularea deciziei din 21 iunie 2011 de a aplica în cazul cererii de transfer al drepturilor de pensie a reclamantului parametrii menționați în dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 11 alineatul (2) din Anexa VIII la Statut din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-393/12: Acțiune introdusă la 4 septembrie 2012 — Tsujimoto/OAPI — Kenzo (KENZO)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/32

         Acțiune introdusă la 4 septembrie 2012 — Tsujimoto/OAPI — Kenzo (KENZO)
   (Cauza T-393/12)
   2012/C 355/67
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japonia) (reprezentant: A. Wenninger-Lenz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kenzo SA (Paris, Franța)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 mai 2012 în cauza R 1659/2011-2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul

      Marca comunitară vizată: marca verbală „KENZO” pentru bunuri din clasa 33 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6334544

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară verbală „KENZO” înregistrată sub nr. 720706, pentru bunuri și servicii din clasele 3, 18 și 25

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge în totalitate cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 40/94 și

               —

               încălcarea articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 40/94.


title: Cauza T-223/06 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2007 — Parlamentul European/Eistrup ( Recurs — Cerere introductivă semnată de avocat prin intermediul unei ștampile — Inadmisibilitatea acțiunii )

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2007 — Parlamentul European/Eistrup
   (Cauza T-223/06 P) (1)

   („Recurs - Cerere introductivă semnată de avocat prin intermediul unei ștampile - Inadmisibilitatea acțiunii’)
   (2007/C 155/47)
   Limba de procedură: daneza
   Părțile

      Recurent: Parlamentul European (reprezentanți: H. von Hertzen și L. Knudsen, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Ole Eistrup (Knebel, Danemarca) (reprezentanți: S. Hjelmborg și M. Honoré, avocats)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 13 iulie 2006, Eistrup/Parlamentul European (F-102/05, nepublicată încă în Recueil), și vizând anularea acestei ordonanțe
   Dispozitivul

               1)

               Anulează ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 13 iulie 2006, Eistrup/Parlamentul European (F-102/05, nepublicată încă în Recueil).

               2)

               Respinge ca inadmisibilă acțiunea introdusă de domnul Eistrup și înregistrată pe rolul Tribunalul Funcției Publice sub nr. F-102/05.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii desfășurate în primă instanță, cât și procedurii de recurs.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza C-300/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Ursula Voß/Land Berlin (Articolul 141 CE — Principiul egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin — Funcționari — Prestare de ore suplimentare — Discriminare indirectă a lucrătorilor de sex feminin angajați cu fracțiune de normă)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 6 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Ursula Voß/Land Berlin
   (Cauza C-300/06) (1)

   (Articolul 141 CE - Principiul egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin - Funcționari - Prestare de ore suplimentare - Discriminare indirectă a lucrătorilor de sex feminin angajați cu fracțiune de normă)
   (2008/C 22/16)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ursula Voß

      Pârât: Land Berlin
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesverwaltungsgericht — Interpretare a articolului 141 CE — Legislație națională care prevede atât pentru lucrătorii cu normă întreagă cât și pentru lucrătorii cu fracțiune de normă o reducere a remunerației pentru orele suplimentare în comparație cu remunerația încasată pentru orele efectuate în limita orarului de lucru — Remunerație a unei funcționare, cadru didactic angajat cu fracțiune de normă dar care prestează ore suplimentare, inferioară remunerației încasate dacă același număr de ore ar fi fost prestat în cadrul unui post cu normă întreagă — Discriminare indirectă a lucrătorilor de sex feminin
   Dispozitivul
   Articolul 141 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale în materie de remunerare a funcționarilor, de natura celei în cauză în acțiunea principală, care, pe de o parte, definește orele suplimentare efectuate atât de funcționarii angajați cu normă întreagă, cât și de cei angajați cu fracțiune de normă ca fiind orele pe care aceștia le efectuează în afara orarului lor individual de lucru și, pe de altă parte, stabilește o remunerație pentru aceste ore la un tarif inferior tarifului orar aplicat orelor efectuate în limita orarului individual de lucru, astfel încât funcționarii cu fracțiune de normă sunt remunerați la un nivel mai scăzut decât funcționarii cu normă întreagă în ceea ce privește orele pe care aceștia le efectuează în afara orarului lor individual și în limita numărului de ore care trebuie efectuate de un funcționar cu normă întreagă în cadrul orarului său în cazul în care:

               —

               din ansamblul lucrătorilor cărora li se aplică reglementarea respectivă este afectat un procent considerabil mai ridicat de lucrători de sex feminin
               și

               —

               diferența de tratament nu este justificată de factori obiectivi și străini oricărei discriminări pe motiv de sex.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza T-476/09: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICO CENTER — Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/25

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER)
   (Cauza T-476/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICO CENTER - Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 232/43
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ATB Norte, SL (Burgos, Spania) (reprezentanți: inițial P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver și G. Marín Raigal, ulterior F. Brandolini Kujman, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și G. Mannucci, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal:: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Italia) (reprezentanți: G. Ghidini, M. Mergati și C. Signorini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 24 septembrie 2009 (cauza R 1006/2008-4) privind o procedură de opoziție între ATB Norte, SL și Bricocenter Italia Srl

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 24 septembrie 2009 (cauza R 1006/2008-4) în măsura în care prin aceasta s-a admis calea de atac formulată de Bricocenter Italia Srl în fața camerei de recurs privind serviciile de „publicitate”, de „conducerea afacerilor” și de „administrarea afacerilor”, vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia și OAPI suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cursul procedurii în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Hotărârea Curții din 7 iunie 2017 în cauza E-18/16 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) nr. 98/2013 privind comercializarea și utilizarea precursorilor de explozivi]

text:
               28.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 321/11

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 7 iunie 2017
   în cauza E-18/16
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

      [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) nr. 98/2013 privind comercializarea și utilizarea precursorilor de explozivi]

   (2017/C 321/10)
   În cauza E-18/16, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de constatare a faptului că Islanda nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul menționat la punctul 12zzq din capitolul XV din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul (UE) nr. 98/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2013 privind comercializarea și utilizarea precursorilor de explozivi], astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, în ordinea sa juridică internă în conformitate cu articolul 7 din acord, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător raportor) și Benedikt Bogason (ad hoc), judecători, a pronunțat la 7 iunie 2017 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               constată că Islanda nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune în ordinea sa juridică internă, în conformitate cu articolul 7 din Acordul privind SEE, actul menționat la punctul 12zzq din capitolul XV din anexa II la Acordul privind SEE [Regulamentul (UE) nr. 98/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2013 privind comercializarea și utilizarea precursorilor de explozivi], astfel cum a fost adaptat la acord prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE;

               2.

               dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-289/16: Ordonanța Tribunalului din 21 iunie 2017 – Inox Mare/Comisia („Acțiune în anulare — Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 — Investigație externă a OLAF — Raport și recomandări — Acte care nu sunt supuse căilor de atac — Inadmisibilitate”)

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/20

         Ordonanța Tribunalului din 21 iunie 2017 – Inox Mare/Comisia
   (Cauza T-289/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 - Investigație externă a OLAF - Raport și recomandări - Acte care nu sunt supuse căilor de atac - Inadmisibilitate”))
   (2017/C 269/29)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Inox Mare Srl (Rimini, Italia) (reprezentant: R. Holzeisen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Baquero Cruz, D. Nardi și L. Grønfeldt, ulterior J. Baquero Cruz și D. Nardi, agenți)

      Obiectul

   Cerere formulată în temeiul articolului 263 TFUE și având ca obiect anularea raportului final al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) privind investigația externă OF/2013/0086/B1 [THOR(2015) 40189 din 26 noiembrie 2015], a recomandării directorului general al OLAF care se referă la aceasta [THOR(2015) 42057 din 9 decembrie 2015] și a actelor prealabile și strict conexe ale OLAF

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Inox Mare Srl suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza C-247/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad — Bulgaria) — Meliha Veli Mustafa/Direktor na fond „Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalnia osiguritelen institut (Protecția salariaților în caz de insolvabilitate a angajatorului — Directiva 80/987/CEE — Directiva 2002/74/CE — Directiva 2008/94/CE — Articolele 2 și 3 — Obligația de a prevedea garanții pentru creanțele salariaților — Posibilitate de limitare a garanției la creanțele anterioare transcrierii în Registrul Comerțului a hotărârii de deschidere a procedurii de reorganizare judiciară — Hotărâre de deschidere a procedurii de reorganizare judiciară — Efecte — Continuarea activităților angajatorului)

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad — Bulgaria) — Meliha Veli Mustafa/Direktor na fond „Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalnia osiguritelen institut
   (Cauza C-247/12) (1)

   (Protecția salariaților în caz de insolvabilitate a angajatorului - Directiva 80/987/CEE - Directiva 2002/74/CE - Directiva 2008/94/CE - Articolele 2 și 3 - Obligația de a prevedea garanții pentru creanțele salariaților - Posibilitate de limitare a garanției la creanțele anterioare transcrierii în Registrul Comerțului a hotărârii de deschidere a procedurii de reorganizare judiciară - Hotărâre de deschidere a procedurii de reorganizare judiciară - Efecte - Continuarea activităților angajatorului)
   2013/C 164/11
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Meliha Veli Mustafa

      Pârât: Direktor na fond „Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite” kam Natsionalnia osiguritelen institut

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Varhoven administrativen sad — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002, de modificare a Directivei 80/987/CEE (JO L 270, p. 10, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 149) — Obligația statelor membre de a prevedea garanții nu numai pentru creanțele salariale ale lucrătorilor existente în momentul deschiderii procedurii de insolvabilitate a angajatorului, ci și pentru creanțele care se pot naște în fiecare etapă a procedurii de insolvabilitate

      Dispozitivul

   Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului trebuie să fie interpretată în sensul că nu obligă statele membre să prevadă garanții pentru creanțele salariaților în fiecare etapă a procedurii de insolvență a angajatorului lor. În particular, directiva menționată nu se opune posibilității ca statele membre să prevadă o garanție numai pentru creanțele lucrătorilor născute înainte de transcrierea în Registrul Comerțului a hotărârii de deschidere a procedurii de reorganizare judiciară, deși prin această hotărâre nu se dispune încetarea activităților angajatorului.

      (1)  JO C 235, 04.08.2012.


title: Cauza T-455/12: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2012 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (zoo sport)

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/25

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2012 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (zoo sport)
   (Cauza T-455/12)
   2012/C 399/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Zoo Sport Ltd (Leeds, Regatul Unit) (reprezentant: I. Rungg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: K-2 Corp. (Seattle, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 august 2012 în cauza R 1395/2011-4 în sensul respingerii în totalitate a opoziției și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă în alb și negru „zoo sport” pentru produse și servicii din clasele 18, 25 și 35 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8909293

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: Marca verbală comunitară „ZOOT” înregistrată cu nr. 5233119 pentru produse din clasele 9 și 25; marca figurativă comunitară în alb și negru „SPORTS ZOOT SPORTS” înregistrată cu nr. 4719316 pentru produse și servicii din clasele 25, 35, 36 și 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția cu privire la o parte dintre produsele și serviciile contestate

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia atacată

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-603/13 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2016 – Galp Energía España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA/Comisia Europeană (Recurs — Articolul 81 CE — Înțelegeri — Piața spaniolă a bitumului rutier — Împărțirea pieței și coordonarea prețurilor — Durata excesivă a procedurii în fața Tribunalului — Articolul 261 TFUE — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 31 — Competență de fond — Articolul 264 TFUE — Anularea în tot sau în parte a deciziei Comisiei)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2016 – Galp Energía España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-603/13 P) (1)

   ((Recurs - Articolul 81 CE - Înțelegeri - Piața spaniolă a bitumului rutier - Împărțirea pieței și coordonarea prețurilor - Durata excesivă a procedurii în fața Tribunalului - Articolul 261 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 31 - Competență de fond - Articolul 264 TFUE - Anularea în tot sau în parte a deciziei Comisiei))
   (2016/C 098/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Galp Energía España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA (reprezentanți: M. Slotboom, advocaat, G. Gentil Anastácio, advogado)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes și F. Castillo de la Torre, agenți, J. Rivas Andrés, avocat, G. Eclair-Heath, solicitor)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 16 septembrie 2013, Galp Energía España și alții/Comisia (T 462/07, EU:T:2013:459), în măsura în care stabilește, la punctul 3 din dispozitivul său, noul cuantum al amenzilor aplicate GALP Energía España SA, Petróleos de Portugal SA și GALP Energía SGPS SA, ținând seama de constatarea, efectuată în mod eronat de Tribunal în temeiul competenței sale de fond în motivarea acestei hotărâri, potrivit căreia GALP Energía España SA, Petróleos de Portugal SA și GALP Energía SGPS SA avuseseră cunoștință de participarea celorlalți membri ai înțelegerii la mecanismul de compensare, puteau de asemenea să prevadă participarea acestora din urmă la sistemul de monitorizare și, prin urmare, puteau fi considerate răspunzătoare pentru aceste aspecte.

               2)

               Respinge în rest recursul.

               3)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate în solidar GALP Energía España SA și Petróleos de Portugal SA la articolul 2 din Decizia C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE [cazul COMP/38.710 – Bitum (Spania)] la suma de 7,7 milioane de euro, din care GALP Energía SGPS SA este obligată la plata în solidar a sumei de 5,72 milioane de euro.

               4)

               GALP Energía España SA, Petróleos de Portugal SA și GALP Energía SGPS SA suportă două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și două treimi din propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul recursului, precum și propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță.

               5)

               Comisia Europeană suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de GALP Energía España SA, de Petróleos de Portugal SA și de GALP Energía SGPS SA aferente procedurii de recurs, precum și propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-121/15: Acțiune introdusă la 6 martie 2015 – Fortischem/Comisia

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/15

         Acțiune introdusă la 6 martie 2015 – Fortischem/Comisia
   (Cauza T-121/15)
   (2015/C 178/17)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fortischem a.s. (Nováky, Slovacia) (reprezentanți: C. Arhold, P. Hodál și M. Staroň, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolelor 1, 3, 4 și 5 din Decizia din 15 octombrie 2014 a Comisiei Europene privind ajutorul de stat SA.33797 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2011/CP) pus în aplicare de Slovacia în favoarea NCHZ;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE
               Reclamanta arată că decizia Comisiei prin care se susține că măsura de declarare a societății Novácke chemické závody, a.s. v konkurze (denumită în continuare „NCHZ”) drept companie strategică în sensul Legii slovace din 5 noiembrie 2009 privind anumite măsuri referitoare la societățile comerciale importante din punct de vedere strategic aflate în insolvență (denumită în continuare „legea slovacă”) constituie ajutor de stat, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, încalcă acest din urmă articol întrucât nu sunt întrunite toate elementele constitutive ale acestuia.
               Reclamanta subliniază că această declarare nu a antrenat un transfer de resurse de stat, întrucât statul nu a suportat nicio sarcină suplimentară comparativ cu situația în care s-ar fi aplicat normele de drept comun în materie de insolvență. De asemenea, măsura în cauză nu a constituit un avantaj economic pentru NCHZ, în măsura în care, în primul rând, creditorii ar fi optat oricum pentru continuarea activității, iar interdicția temporară a concedierilor a reprezentat un avantaj numai în favoarea statului, iar nu a societății. În al doilea rând, aplicarea legii slovace respectă criteriul investitorului privat în economia de piață întrucât ea a fost avantajoasă din punct de vedere economic pentru creditorii publici.
               În sfârșit, reclamanta arată că, chiar și în cazul în care Comisia ar avea dreptate, iar aplicarea legii slovace ar putea fi considerată ajutor de stat în favoarea NCHZ, Comisia a comis totuși o eroare vădită de apreciere cu ocazia calculării cuantumului ajutorului de stat.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de efectuare a unei examinări diligente și imparțiale
               Reclamanta susține că Comisia avea obligația, în primul rând, să informeze guvernul slovac cu privire la faptul că ea considera insuficiente detaliile analizei ex-post care îi fuseseră transmise prin scrisoare, iar, în al doilea rând, să precizeze informațiile și clarificările suplimentare pe care guvernul slovac ar fi trebuit să le furnizeze. În plus, reclamanta arată că Comisia nu a solicitat informații cu privire la sumele definitive înainte de adoptarea deciziei de recuperare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE și a obligației de motivare
               Reclamanta arată că Comisia nu a furnizat nicio explicație cu privire la motivul pentru care, în acest caz specific, NCHZ nu și-ar fi continuat activitatea dacă legea slovacă nu ar fi fost aplicată și nu a analizat argumentele guvernului slovac referitoare la interesele economice ale creditorilor publici în continuarea activității.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, precum și a articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul de procedură prin faptul că recuperarea a fost extinsă la reclamantă
               Reclamanta susține că nu i-a fost acordat niciun ajutor de stat întrucât prețul de vânzare a fost cel al pieței. Potrivit reclamantei, argumentația și îndoielile Comisiei cu privire la aspectul dacă prețurile plătite de Via Chem și, ulterior, de Fortishem pentru activele NCHZ reprezenta prețul de piață sunt eronate pentru mai multe motive. În primul rând, reclamanta arată că, având în vedere că sarcina probei incumbă Comisiei, nu este suficient ca aceasta să exprime îndoieli. În al doilea rând, în măsura în care vânzarea s-a realizat în cadrul procedurii de insolvență sub controlul unei instanțe pentru litigii de insolvență, care avea obligația de a acționa în interesul creditorilor societății aflate în insolvență, există prezumția că activele au fost vândute la prețul cel mai mare posibil. În al treilea rând, procedura de cerere de ofertă a fost deschisă, transparentă și necondiționată, astfel că a garantat prețul cel mai mare care putea fi obținut pe piață; opțiunea de ofertă însoțită de angajament nu a avut niciun impact asupra prețului de vânzare. În al patrulea rând, în pofida faptului că condițiile de vânzare între Via Chem și Fortischem nu prezintă nicio relevanță întrucât prima vânzare s-a făcut la prețul pieței, prețul de vânzare negociat de operatorii economici privați de pe piață se presupune a fi prețul pieței chiar și în lipsa unei proceduri de cerere de ofertă.
               În plus, reclamanta susține că este evident că transferul activelor NCHZ către Via Chem și, ulterior, către reclamantă nu poate fi considerat drept încercare de a eluda decizia de recuperare a Comisiei din două motive. În primul rând, situația respectivă este atât de departe de o situație de eludare tipică încât până și Comisia admite că nu are nicio probă cu privire la intenția sa de a se sustrage de la recuperare. În al doilea rând, Comisia ajunge la concluzia că există continuitate economică și că poate astfel extinde recuperarea la reclamantă. Cu toate acestea, concluzia Comisiei urmează o analiză greșită, bazată pe o interpretare incorectă a fiecărui criteriu în parte, pe o neluare în considerare a sarcinii probei și pe o înțelegere greșită a conceptului general de continuitate economică în cauzele de ajutoare de stat.
               În sfârșit, reclamanta arată că abordarea Comisiei este distructivă din punct de vedere economic și inutilă din perspectiva dreptului concurenței. Potrivit reclamantei, Comisia încearcă să creeze o jurisprudență nouă și mult mai strictă, potrivit căreia întinderea tranzacției trebuie să fie criteriul decisiv, iar prețul de vânzare nu reprezintă deloc un criteriu sau reprezintă, în cel mai bun caz, un criteriu auxiliar.

               5.

               Al cincilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe încălcarea articolelor 107 alineatul (1) și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, precum și a articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, prin faptul că nu a fost limitată extinderea deciziei de recuperare la 60 % din pretinsul ajutor de stat.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE prin furnizarea unei motivații inadecvate cu privire la continuitatea economică
               Reclamanta susține că din observațiile făcute cu privire la respectarea primului motiv reiese că raționamentul Comisiei este insuficient pentru a permite Tribunalului să efectueze controlul jurisdicțional al deciziei contestate și că reclamanta se află în imposibilitatea de a înțelege motivele care au condus Comisia la concluzia existenței unei continuități economice.


title: Cauza F-25/08: Acțiune introdusă la 22 februarie 2008 — Valero Jordana/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/34

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2008 — Valero Jordana/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-25/08)
   (2008/C 116/66)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Gregorio Valero Jordana (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. van der Woude, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei din 17 aprilie 2007 în măsura în care nu îi acordă reclamantului niciun punct de prioritate suplimentar în cadrul exercițiului de promovare 2003.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 17 aprilie 2007 în măsura în care nu îi acordă reclamantului niciun punct de prioritate suplimentar în cadrul exercițiului de promovare 2003;

               —

               obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri de 5 000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-414/09: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2009 — Henkel/OAPI — JLO Holding (LIVE)

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/36

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2009 — Henkel/OAPI — JLO Holding (LIVE)
   (Cauza T-414/09)
   2009/C 312/59
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: C. Milbradt, avocat

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: JLO Holding Company LLC (Santa Monica, Statele Unite ale Americii)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 iulie 2009 (cauza 609/2008-1) în măsura în care a pronunțat decăderea mărcii comunitare nr. 984 245 („LIVE”) pentru produsele săpunuri, parfumerie, produse cosmetice și de machiaj;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „LIVE” pentru produse și servicii din clasa 3 (marca comunitară nr. 984 245)

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: JLO Holding Company LLC

      Decizia diviziei de anulare: admite în parte cererea de decădere a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție și admite în parte cererea de decădere a mărcii comunitare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 51 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), în măsura în care utilizarea care asigură menținerea drepturilor asupra mărcii care face obiectul prezentei proceduri nu a fost considerată, în mod eronat, ca fiind dovedită.

      (1)  Regulamentul (CE) al Consiliului din 26 februarie 2009 cu privire la marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza F-18/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 3 mai 2016 - Aprili și Kilian/Comisia [Funcție publică — Pensii — Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut — Drepturi de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Uniunii în temeiul unui sistem național de pensii — Transfer în sistemul de pensii al Uniunii — Propunere de aplicare a unui spor la anii de plată a contribuțiilor, făcută de AIPN sau de AAIC, acceptată de persoana interesată — Retragerea acestei propuneri — Nouă propunere de aplicare a unui spor la anii de plată a contribuțiilor întemeiată pe noi dispoziții generale de punere în aplicare — Excepție de inadmisibilitate — Noțiunea de act care lezează — Articolul 83 din Regulamentul de procedură]

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/40

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 3 mai 2016 - Aprili și Kilian/Comisia
   (Cauza F-18/12) (1)

   ([Funcție publică - Pensii - Articolul 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut - Drepturi de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Uniunii în temeiul unui sistem național de pensii - Transfer în sistemul de pensii al Uniunii - Propunere de aplicare a unui spor la anii de plată a contribuțiilor, făcută de AIPN sau de AAIC, acceptată de persoana interesată - Retragerea acestei propuneri - Nouă propunere de aplicare a unui spor la anii de plată a contribuțiilor întemeiată pe noi dispoziții generale de punere în aplicare - Excepție de inadmisibilitate - Noțiunea de act care lezează - Articolul 83 din Regulamentul de procedură])
   (2016/C 222/52)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Sophie Aprili (Pont-à-Celles, Belgia) și Karin Kilian (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și S. Orlandi, avocați, ulterior D. de Abreu Caldas, J.-N. Louis și S. Orlandi, avocați, și, în final, J.-N. Louis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial D. Martin și J. Baquero Cruz, agenți, ulterior J. Currall și G. Gattinara, agenți, ulterior G. Gattinara, agent, și, în final, G. Gattinara și F. Simonetti, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziilor de transfer al drepturilor de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Comisiei pe baza propunerii recalculate a PMO

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Doamnele Sophie Aprili și Karin Kilian suportă propriile cheltuieli de judecată și sunt obligate să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012, p. 34.


title: Cauza C-246/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Hamburg — Germania) — Susanne Bulicke/Deutsche Büro Service GmbH (Directiva 2000/78/CE — Articolele 8 și 9 — Procedură națională care reglementează respectarea obligațiilor care decurg din directivă — Termenul de introducere a acțiunii — Principiile echivalenței și efectivității — Principiul nediminuării nivelului protecției anterioare)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Hamburg — Germania) — Susanne Bulicke/Deutsche Büro Service GmbH
   (Cauza C-246/09) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Articolele 8 și 9 - Procedură națională care reglementează respectarea obligațiilor care decurg din directivă - Termenul de introducere a acțiunii - Principiile echivalenței și efectivității - Principiul nediminuării nivelului protecției anterioare)
   2010/C 234/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesarbeitsgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Susanne Bulicke

      Pârâtă: Deutsche Büro Service GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesarbeitsgericht Hamburg — Interpretarea Directivei 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7), precum și a principiilor fundamentale ale dreptului comunitar — Interzicerea discriminării pe motive de vârstă la momentul angajării — Reglementare națională care prevede un termen de două luni de la momentul refuzului candidaturii sau de la momentul la care persoana în cauză a luat cunoștință de existența discriminării pentru a formula acțiunea având ca obiect obținerea de daune interese sau a unei despăgubiri

      Dispozitivul

               1.

               Dreptul primar al Uniunii și articolul 9 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei norme de procedură naționale potrivit căreia victima unei discriminări la angajare pe motive de vârstă trebuie să sesizeze autorul acestei discriminări cu o contestație pentru a obține repararea prejudiciilor patrimoniale și nepatrimoniale într-un termen de două luni, cu condiția:

                           —

                           pe de o parte, ca acest termen să nu fie mai puțin favorabil decât cel referitor la acțiunile similare de natură internă în dreptul muncii,

                           —

                           pe de altă parte, ca stabilirea punctului de plecare de la care respectivul termen începe să curgă să nu facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de directivă.

                     Este de competența instanței naționale să verifice dacă sunt îndeplinite aceste două condiții.

               2.

               Articolul 8 din Directiva 2000/78 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei norme de procedură naționale, adoptată pentru a pune în aplicare directiva respectivă, care are ca efect modificarea unei reglementări anterioare care prevede un termen pentru a solicita o despăgubire în caz de discriminare pe motive de sex.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.