title: Cauza T-805/16: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — IPPT PAN/Comisia și REA („Clauză compromisorie — Al șaselea și al șaptelea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare — Decizie de recuperare prin compensare a unor creanțe ale Uniunii cu titlu de executare a unor contracte — Protecție jurisdicțională efectivă — Dreptul de a sesiza Mediatorul — Regulamentul financiar — Caracterul cert al unei creanțe — Încredere legitimă — Principiul nediscriminării — Principiul bunei administrări — Abuzul de putere — Răspundere contractuală — Raport de audit — Costuri eligibile”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/39

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — IPPT PAN/Comisia și REA
      (Cauza T-805/16) (1)

      („Clauză compromisorie - Al șaselea și al șaptelea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare - Decizie de recuperare prin compensare a unor creanțe ale Uniunii cu titlu de executare a unor contracte - Protecție jurisdicțională efectivă - Dreptul de a sesiza Mediatorul - Regulamentul financiar - Caracterul cert al unei creanțe - Încredere legitimă - Principiul nediscriminării - Principiul bunei administrări - Abuzul de putere - Răspundere contractuală - Raport de audit - Costuri eligibile”)
      (2019/C 328/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) (Varsovie, Polonia) (reprezentant: M. Le Berre, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial M. Siekierzyńska și P. Rosa Plaza, ulterior M. Siekierzyńska și F. van den Berghe, agenți), Agence exécutive pour la recherche (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistați de D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

         Intervenientă în susținerea reclamantului: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Obiectul

      Pe de o parte, o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei din 6 septembrie 2016 a Comisiei privind recuperarea pretinselor sale creanțe față de reclamant în temeiul celor două contrate încheiate în cadrul celui de al șaselea Program-cadru al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare, prin compensare cu sumele datorate de REA reclamantului în temeiul unei convenții de subvenționare încheiate în cadrul celui de al șaptelea Program-cadru al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare și, pe de altă parte, o cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE având ca obiect constatarea inexistenței pretinselor creanțe ale Comisiei în temeiul celor două contracte încheiate în cadrul celui de al șaselea Program-cadru sus-menționat și obligarea Comisiei și a REA la plata sumei de 69 623,94 euro în temeiul convenției de subvenționare încheiate în cadrul celui de al șaptelea Program-cadru menționat anterior, precum și la plata de dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) suportă două treimi din cheltuielile sale de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Agence exécutive pour la recherche (REA).

                  3)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de IPPT PAN.

                  4)

                     Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 22, 23.1.2017.


title: Cauza T-578/19 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 septembrie 2019 – Sophia Group/Parlamentul („Procedură de măsuri provizorii – Contracte de achiziții publice de servicii – Cerere de măsuri provizorii – Lipsa urgenței”)

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/17

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 11 septembrie 2019 – Sophia Group/Parlamentul
      (Cauza T-578/19 R)
      („Procedură de măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice de servicii - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”)
      (2019/C 363/25)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Sophia Group (Saint-Josse-ten-Noode, Belgia) (reprezentanți: Y. Schneider și C. H. de la Vallée Poussin, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: L. Tapper Brandberg și S. Toliušis, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE, prin care se solicită dispunerea unor măsuri provizorii privind, pe de o parte, suspendarea executării Deciziei din 30 iulie 2019 a Parlamentului de atribuire a lotului nr. 1 din contractul având ca obiect „prestații de servicii de Buildings HelpDesk” (cererea de ofertă 06A0010/2019/M011) unui alt ofertant și, pe de altă parte, suspendarea contractului încheiat cu acest alt ofertant

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                     Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-424/18: Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2019 – Puma/EUIPO – Carrefour (Reprezentarea unor linii încrucișate)

text:
               28.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/36

      Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2019 – Puma/EUIPO – Carrefour (Reprezentarea unor linii încrucișate)
      (Cauza T-424/18) (1)

      (2019/C 363/46)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-730/19: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/34

      Acțiune introdusă la 3 octombrie 2019 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria
      (Cauza C-730/19)
      (2019/C 399/40)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Y. Маrinova, E. Manhaeve)

         Pârâtă: Republica Bulgaria

         Concluziile reclamantei

      Comisia Europeană solicită Curții:

                  —

                  să constate că Republica Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE (1) coroborat cu anexa XI la aceasta, prin faptul că, în mod sistematic și constant, nu a respectat în regiunea BG0006 (Bulgaria de Sud-est) următoarele:

                              i)

                              din anul 2007 valorile-limită orare pentru dioxidul de sulf;

                              ii)

                              din anul 2007 – cu excepția anilor 2010 și 2012 – valorile-limită zilnice pentru dioxidul de sulf,

                  —

                  să constate că Republica Bulgaria, începând cu data 11 iunie 2010, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE coroborat cu secțiunea A din anexa XV la aceasta, și în special obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf, de a asigura ca perioada de depășire a valorilor-limită menționate mai sus pentru dioxidul de sulf în regiunea BG0006 (Bulgaria de Sud-est) să fie cât mai scurtă cu putință;

                  —

                  să oblige Republica Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv este întemeiat pe faptul că, potrivit Comisiei, Republica Bulgaria a încălcat dispozițiile articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE coroborat cu anexa XI la aceasta, în măsura în care, în mod sistematic și constant, nu a respectat valorile-limită orare și zilnice pentru dioxidul de sulf în regiunea BG0006 (Bulgaria de Sud-est).
      Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că, potrivit Comisiei, Bulgaria a încălcat dispozițiile articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2008/50/CE coroborat cu secțiunea A din anexa XV la aceasta, în măsura în care, începând cu data 11 iunie 2010, nu a prevăzut în planurile sale de îmbunătățire a calității aerului înconjurător nicio măsură care să fie de natură să asigure ca perioada de depășire a valorilor-limită să fie cât mai scurtă cu putință.

         (1)  Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (JO 2008, L 152, p. 1).


title: Cauza C-538/18 P: Recurs introdus la 16 august 2018 de České dráhy a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 20 iunie 2018 în cauza T-325/16, České dráhy/Comisia

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/9

      Recurs introdus la 16 august 2018 de České dráhy a.s. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 20 iunie 2018 în cauza T-325/16, České dráhy/Comisia
      (Cauza C-538/18 P)
      (2018/C 392/14)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: České dráhy a.s. (reprezentanți: K. Muzikář, J. Kindl, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului din 20 iunie 2018 în cauza T-325/16, České dráhy/Comisia
      Prin această hotărâre, Tribunalul a admis în parte acțiunea formulată în temeiul articolului 263 TFUE, prin intermediul căreia České dráhy a solicitat anularea Deciziei C(2016) 2417 final a Comisiei din 18 aprilie 2016 în cazul AT.40156 – Falcon. Tribunalul a anulat decizia atacată a Comisiei „în măsura în care privește alte rute decât ruta Praga-Ostrava și un alt comportament decât pretinsa practicare a unor prețuri mai mici decât costurile suportate”. Tribunalul a respins în rest acțiunea. Acesta a dispus de asemenea ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 20 iunie 2018 în cauza T-325/16, České dráhy/Comisia, EU:T:2018:368, în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea și s-a pronunțat cu privire la cheltuielile de judecată;

                  —

                  anularea în tot a Deciziei C(2016) 2417 final a Comisiei din 18 aprilie 2016 în cazul AT.40156 – Falcon;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de České dráhy în procedura din cauza T-325/16 și în legătură cu procedura de recurs.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Primul motiv: Tribunalul a concluzionat în mod incorect că decizia atacată a Comisiei a fost suficient motivată.
                  České dráhy susține că, în decizia atacată, Comisia nu a menționat motive suficient de precise și de detaliate și că, în acest mod, nu a îndeplinit cerințele rezultate din jurisprudența Curții. Tribunalul a statuat în mod eronat, în sensul că nu a anulat în tot decizia atacată a Comisiei, în pofida tuturor argumentelor invocate.

                  2.

                  Al doilea motiv: Tribunalul nu a luat în considerare faptul că, înainte de adoptarea deciziei atacate, Comisia nu a ținut seama de un volum mare de probe care indicau faptul că České dráhy nu a acționat în mod ilicit.
                  České dráhy susține că, înainte de adoptarea deciziei atacate, Comisia nu a examinat faptele care indicau faptul că comportamentul České dráhy nu era ilicit, adoptând decizia atacată (în mod contrar principiului proporționalității) doar pe baza unor elemente de probă izolate, scoase din context. Tribunalul a statuat în mod eronat, în sensul că nu a anulat în tot decizia atacată a Comisiei, în pofida tuturor argumentelor invocate.

                  3.

                  Al treilea motiv: Tribunalul a apreciat în mod incorect condițiile de aplicare a articolului 102 TFUE.
                  České dráhy susține că, în temeiul Regulamentului nr. 1/2003, Comisia poate investiga doar comportamentele care pot constitui o încălcare a articolului 101 și/sau a articolului 102 TFUE. Comisia a dispus efectuarea inspecției la sediul České dráhy întrucât a suspectat o încălcare a articolului 102 TFUE. Această dispoziție poate fi aplicată numai cu atunci când (a) o întreprindere a abuzat de poziția sa dominantă pe întreaga piață internă sau pe o parte semnificativă a acesteia și (b) pretinsul comportament abuziv a afectat în mod substanțial comerțul dintre statele membre. České dráhy apreciază că Tribunalul a considerat în mod incorect că aceste condiții erau îndeplinite în prezenta cauză.

                  4.

                  Al patrulea motiv: decizia Tribunalului privind cheltuielile de judecată este eronată.
                  České dráhy susține că Tribunalul trebuia să admită în tot acțiunea și, în acest mod, să oblige Comisia să plătească cheltuielile de judecată efectuate de České dráhy.


title: Cauza T-515/15: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Almaz-Antey/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina – Menținerea numelui reclamantei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive – Proporționalitate – Eroare de apreciere – Obligație de motivare – Drepturi fundamentale”)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/21

      Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2018 – Almaz-Antey/Consiliul
      (Cauza T-515/15) (1)

      ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina - Menținerea numelui reclamantei pe lista entităților cărora li se aplică măsuri restrictive - Proporționalitate - Eroare de apreciere - Obligație de motivare - Drepturi fundamentale”))
      (2018/C 392/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Joint-Stock Company „Almaz-Antey” Air and Space Defence Corp., fostă OAO Concern PVO Almaz-Antey (Moscova, Rusia) (reprezentanți: A. Haak, C. Stumpf și M. Brüggemann, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. P. Hix și P. Mahnič, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea, în primul rând, a Deciziei (PESC) 2015/971 a Consiliului din 22 iunie 2015 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2015, L 157 p. 50), în al doilea rând, a scrisorii Consiliului din 31 iulie 2015 prin care acesta din urmă a declarat că reclamanta trebuia să facă în continuare obiectul măsurilor prevăzute prin Decizia 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13) și prin Regulamentul (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 1), în al treilea rând, a Deciziei (PESC) 2015/2431 a Consiliului din 21 decembrie 2015 de modificare a Deciziei 2014/512 (JO 2015, L 334, p. 22) și, în al patrulea rând, a Deciziei (PESC) 2016/1071 a Consiliului din 1 iulie 2016 de modificare a Deciziei 2014/512 (JO 2016, L 178, p. 21) în măsura în care acestea o vizează pe reclamantă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Joint-Stock Company „Almaz-Antey” Air and Space Defence Corp. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 371, 9.11.2015.


title: Cauza C-474/18: Recurs introdus la 19 iulie 2018 de J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 26 aprilie 2018 în cauza T-554/14 P, Messi Cuccittini/EUIPO – J-M.-E.V. e hijos

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/5

      Recurs introdus la 19 iulie 2018 de J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 26 aprilie 2018 în cauza T-554/14 P, Messi Cuccittini/EUIPO – J-M.-E.V. e hijos
      (Cauza C-474/18)
      (2018/C 392/08)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. (reprezentanți: J. Güell Serra și R. Gimeno-Bayón Cobos, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală și Lionel Messi Cuccittini

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea în totalitate a hotărârii atacate din 26 aprilie 2018 în cauza T-554/14 (1) și, în consecință,

                  —

                  soluționarea în mod definitiv a litigiului, dacă stadiul său permite acest lucru, sau

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe conform criteriilor obligatorii stabilite de Curte și

                  —

                  obligarea domnului Lionel Messi Cuccittini la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin hotărârea atacată, Tribunalul a anulat decizia Camerei de recurs a EUIPO prin care s-a respins înregistrarea mărcii „MESSI” din cauza riscului de confuzie cu marca anterioară „MASSI” considerând că, deși mărcile „MASSI” și „MESSI” sunt similare vizual și fonetic și se referă la aceleași produse, Camera de recurs a comis o eroare întrucât diferențele conceptuale dintre mărci înlătură orice risc de confuzie.
      Hotărârea Tribunalului cuprinde patru erori de drept, motiv pentru care recursul conține patru motive:

                  1.

                  În hotărârea atacată, Tribunalul a reținut că, în cazul în care Camera de recurs ar fi ținut seama de notorietatea reclamantului, ar fi trebuit să concluzioneze că pe plan conceptual termenul „messi” se distinge în mod clar de termenul „massi”. Contrar celor reținute prin hotărârea atacată, în jurisprudența Curții și a Tribunalului s-a stabilit în mod repetat că eventuala notorietate a mărcii solicitate este irelevantă pentru stabilirea riscului de confuzie cu o marcă anterioară în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca Uniunii Europene.

                  2.

                  De asemenea, Tribunalul a comis o eroare atunci când a considerat că notorietatea numelui solicitantului era un fapt notoriu de care Camera de recurs ar fi trebuit să țină seama fără a fi necesar ca acesta să fie dovedit sau măcar invocat de domnul Lionel Messi însuși în fața Camerei de recurs, dat fiind că este vorba despre un fapt care putea fi cunoscut de orice persoană sau care putea fi stabilit prin intermediul unor surse general accesibile. Gradul de cunoaștere a numelui solicitantului în Europa la momentul soluționării opoziției (12/06/2013) nu se poate prezuma în anul 2018 și cu atât mai puțin în cazul în care nu a fost nici măcar invocat în fața Camerei de recurs și nici sprijinit de vreo probă.

                  3.

                  În prezenta cauză a existat o modificare a cererii (mutatio libelli) care a generat o încălcare a dreptului la apărare întrucât Tribunalul a permis formularea unei cauze noi și distincte a acțiunii care nu a fost invocată în fața Camerei de recurs: „efectul conceptual distinctiv MESSI”.

                  4.

                  Hotărârea aplică în mod eronat Hotărârea PICARO/PICASSO dat fiind că (i) în cauza PICASSO/PICARO marca notorie cunoscută era marca anterioară „PICASSO”, în timp ce în cauza în discuție marca presupus cunoscută este marca solicitată și (ii) în hotărârea menționată era vorba despre produse cu privire la care gradul de atenție al consumatorului mediu, la momentul cumpărării, este deosebit de ridicat, în timp ce în litigiul de față este vorba despre produse destinate consumatorului mediu al Uniunii Europene, normal informat și suficient de atent și de avizat.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:230


title: Hotărârea Curții din 14 iunie 2018 în cauza E-13/17 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) 2015/514]

text:
               15.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/8

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 iunie 2018
      în cauza E-13/17
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) 2015/514]

      (2018/C 414/10)
      În cauza E-13/17, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bbe din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) 2015/514 al Comisiei din 18 decembrie 2014 privind informațiile care trebuie furnizate de către autoritățile competente Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe în temeiul articolului 67 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Curtea, alcătuită din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecător raportor), judecători, a pronunțat la 14 iunie 2018 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  declară că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bbe din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) 2015/514 al Comisiei din 18 decembrie 2014 privind informațiile care trebuie furnizate de către autoritățile competente Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe în temeiul articolului 67 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza C-601/18 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Prysmian SpA și de Prysmian Cavi e Sistemi Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-475/14, Prysmian și Prysmian Cavi e Sistemi/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/25

      Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Prysmian SpA și de Prysmian Cavi e Sistemi Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-475/14, Prysmian și Prysmian Cavi e Sistemi/Comisia
      (Cauza C-601/18 P)
      (2018/C 427/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (reprezentanți: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, The Goldman Sachs Group, Inc., Pirelli & C. SpA

         Concluziile recurentelor

                  —

                  Anularea hotărârii atacate;

                  —

                  admiterea concluziilor formulate în prima instanță;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

            Cu titlu subsidiar, recurentele solicită Curții:

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată efectuate în prima instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a concluzionat că articolul 20 din Regulamentul nr. 1/2003 (1) nu se opune nici ridicării de către Comisie a copiilor-imagini ale hard diskurilor integrale ale angajaților societății în lipsa examinării conținutului lor, nici continuării examinării lor în birourile Comisiei de la Bruxelles. Interpretarea corectă a acestei dispoziții este aceea că inspecțiile pot fi desfășurate numai în incintele întreprinderii, iar Comisia poate ridica doar copii ale unor documente cărora le-a examinat pertinența. Având în vedere ingerința adusă drepturilor fundamentale ale societăților și ale angajaților lor, o practică de tipul copiilor-imagini ale hard diskurilor integrale nu poate fi reglementată printr-o notă explicativă care acordă Comisiei întreaga marjă de apreciere, ci de un act normativ, în conformitate cu principiul legalității.

                  2.

                  Tribunalul a încălcat principiul răspunderii personale, principiul securității juridice și principiul egalității de tratament, în plus față de încălcarea obligației de motivare, prin faptul că nu a luat în considerare că stabilirea răspunderii în sarcina Prysmian Cavi e Sistemi pe baza continuității economice este o excepție de la regula potrivit căreia răspunderea revine persoanei juridice care conduce întreprinderea la momentul încălcării. Ca în cazul tuturor excepțiilor, aceasta este de strictă interpretare și poate fi justificată numai atunci când se aduce atingere concurenței efective. Mai mult, Tribunalul a săvârșit o eroare întrucât în prezenta cauză a exclus discriminarea determinată de faptul că nu poate exista o egalitate în privința unor fapte nelegale, câtă vreme este de competența Comisiei să stabilească răspunderea având în vedere continuitatea economică.

                  3.

                  Tribunalul nu a analizat argumentul principal pe care societatea l-a prezentat în prima instanță, potrivit căruia în cazul în care se presupune că ar exista principiul „teritoriului național” – quod non – nu poate fi aplicat în mod credibil tuturor situațiilor diferite menționate în decizie, care dovedesc în mod corespunzător cerințelor legale o încălcare unică și continuă.

                  4.

                  În cadrul examinării celui de al șaptelea motiv invocat de recurente în prima instanță, referitor la data de început a înțelegerii, Tribunalul s-a pronunțat ultra petita și a încălcat dreptul la apărare al societății, care decurge din articolul 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și din articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului. Tribunalul a denaturat în mod vădit probele care i-au fost prezentate și a aplicat cu ocazia examinării un standard juridic incorect. Dintr-o asemenea denaturare a probelor au rezultat considerații eronate care au culminat cu concluzia greșită din punct de vedere juridic potrivit căreia Comisia putea să stabilească că încălcarea articolului 101 TFUE care a afectat comerțul dintre statele membre a început la 18 februarie 1999.

                  5.

                  Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament, în măsura în care a validat aprecierea Comisiei potrivit căreia alocarea proiectelor între producătorii europeni în contextul „configurației europene – R” determina majorarea cu 2 % a coeficientului pentru gravitate (și, în consecință, a „taxei de intrare”) în privința producătorilor europeni, în timp ce o asemenea majorare nu era aplicată producătorilor asiatici. Nu este posibil, pe de o parte, să se admită că decizia Comisiei poate stabili o încălcare unică și continuă bazată pe regula teritoriului național care constă în configurații interdependente și, în același timp, să se admită că implicarea activă într-una dintre aceste configurații justifică un grad al gravității diferit pentru participanți. Deși producătorii asiatici nu au fost implicați în mod activ în pretinsa alocare la nivel european, ei și-au adus contribuția la această alocare într-un mod comparabil cu producătorii europeni.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza C-437/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polonia) la 3 iulie 2018 – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polonia) la 3 iulie 2018 – Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu
      (Cauza C-437/18)
      (2018/C 427/06)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Gliwicach

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Lebopoll Logistics Sp. z o.o. w Sośnicowicach

         Pârâtă: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Zabrzu

         Întrebarea preliminară

      Noțiunea „reședință” trebuie interpretată în conformitate cu articolul 1 litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (1) și în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (2) sau noțiunea „reședință” se referă inclusiv la o ședere sau reședință temporară în sensul articolului 1 litera (k) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 284, p. 1).


title: Cauza T-554/18: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2018 – Hernández Hernández/Consiliul

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/89

      Acțiune introdusă la 19 septembrie 2018 – Hernández Hernández/Consiliul
      (Cauza T-554/18)
      (2018/C 427/117)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Socorro Elizabeth Hernández Hernández (Caracas, Venezuela) (reprezentanți: F. Di Gianni și L. Giuliano, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2018/901 a Consiliului din 25 iunie 2018 de modificare a Deciziei (PESC) 2017/2074 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Venezuela (1) precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/899 al Consiliului din 25 iunie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) 2017/2063 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Venezuela (2), în măsura în care este vizată de dispozițiile acestora;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe faptul că actele atacate sunt afectate de o eroare vădită de apreciere și de lipsa unor probe precise și concordante.

                              —

                              În această privință, reclamanta arată că Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește funcțiile și rolul reclamantei și că acesta nu a comunicat un ansamblu de probe precise și concordante în susținerea afirmațiilor sale. Reclamanta adaugă că Consiliul nu a efectuat o apreciere adecvată a elementelor de probă sau, cel puțin, că această apreciere era vădit eronată.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că măsurile restrictive impuse prin actul atacat constituie o restrângere nejustificată și disproporționată a dreptului fundamental de proprietate al reclamantei.

         (1)  Decizia (PESC) 2018/901 a Consiliului din 25 iunie 2018 de modificare a Deciziei (PESC) 2017/2074 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Venezuela (JO 2018, L 160I, p. 12).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/899 al Consiliului din 25 iunie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) 2017/2063 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Venezuela (JO 2018, L 160I, p. 5).


title: Cauza C-469/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 19 iulie 2018 – IN/Belgische Staat

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 19 iulie 2018 – IN/Belgische Staat
      (Cauza C-469/18)
      (2018/C 427/07)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van Cassatie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IN

         Pârât: Belgische Staat

         Întrebarea preliminară

      În materie de TVA, articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune în orice împrejurare utilizării mijloacelor de probă care au fost obținute cu încălcarea dreptului la respectarea vieții private garantat de articolul 7 din Cartă sau acest articol lasă o marjă unei reglementări naționale conform căreia instanța competentă care trebuie să stabilească dacă un astfel de mijloc de probă poate fi utilizat ca temei în vederea stabilirii TVA-ului trebuie să efectueze o apreciere precum cea descrisă la punctul 4 din prezenta decizie de trimitere?


title: Cauza T-699/18: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2018 – Apera Capital Master/EUIPO – Altera Capital (APERA CAPITAL)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/76

      Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2018 – Apera Capital Master/EUIPO – Altera Capital (APERA CAPITAL)
      (Cauza T-699/18)
      (2019/C 44/101)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Apera Capital Master Ltd. (St Peter Port, Guernsey) (reprezentanți: C. Schröder și A. von Alten, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Altera Capital (Luxemburg, Luxemburg)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului.

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene verbale APERA CAPITAL – cererea de înregistrare nr. 15 640 436.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a Cincea de recurs a EUIPO din 18 septembrie 2018 în cauza R 1091/2018-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  trimiterea cauzei EUIPO în vederea efectuării unei noi aprecieri;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 104 alineatul (1) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea dreptului reclamantei la o bună administrare și la un proces echitabil.


title: Cauza T-712/18: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2018 – Umweltinstitut München/Comisia

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/77

      Acțiune introdusă la 3 decembrie 2018 – Umweltinstitut München/Comisia
      (Cauza T-712/18)
      (2019/C 44/103)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Umweltinstitut München – Verein zur Erforschung und Verminderung der Umweltbelastung eV (München, Germania) (reprezentant: M. John, Rechtsanwältin)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei de refuz a pârâtei din 2 octombrie 2018 [C(2018) 6539 final]

         Motivele și principalele argumente

      Prin prezenta acțiune se solicită anularea deciziei din 2 octombrie 2018, prin care Comisia a respins în mod definitiv cererea reclamantului de acces la documentele în legătură cu prima reuniune a comitetului mixt CETA, care a avut loc la 26 și 27 martie 2018.
      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următorul motiv:
      Încălcarea articolului 15 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului (1), întrucât pârâta nu era îndreptățită, potrivit articolului 4 din Regulamentul nr. 1049/2001, să respingă (în parte) cererea de acces la documentele solicitate.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76)


title: Cauza C-756/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Franța) la 3 decembrie 2018 – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd

text:
               11.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Franța) la 3 decembrie 2018 – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd
      (Cauza C-756/18)
      (2019/C 54/15)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: LC, MD

         Pârâtă: easyJet Airline Co. Ltd

         Întrebările preliminare

      Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 261/2004”) trebuie interpretat în sensul că, pentru a se prevala de dispozițiile regulamentului, pasagerii trebuie să dovedească prezența lor la înregistrare?
      În caz afirmativ, articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 se opune unui sistem de prezumție simplă potrivit căruia condiția prezenței pasagerului la înregistrare ar fi considerată îndeplinită atunci când acesta din urmă ar dispune de o rezervare acceptată și înregistrată de operatorul efectiv de transport aerian în sensul articolului 2 litera (g)?

         (1)  JO L 46, p. 1.


title: Cauza C-762/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Haskovo (Bulgaria) la 4 decembrie 2018 – QH/Varhoven kasatsionen sad na Republika Balgariya (Curtea Supremă de Casație a Republicii Bulgaria)

text:
               11.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Haskovo (Bulgaria) la 4 decembrie 2018 – QH/Varhoven kasatsionen sad na Republika Balgariya (Curtea Supremă de Casație a Republicii Bulgaria)
      (Cauza C-762/18)
      (2019/C 54/16)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Haskovo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: QH

         Pârâtă: Varhoven kasatsionen sad na Republika Balgariya Sad (Curtea Supremă de Casație a Republicii Bulgaria)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie să fie interpretat în sensul că acesta se opune unei dispoziții și/sau unei jurisprudențe naționale conform căreia un lucrător care a fost concediat în mod nelegal, iar apoi, prin hotărâre judecătorească, s-a dispus reangajarea acestuia, nu are dreptul la concediu anual plătit pentru perioada cuprinsă între data concedierii și data reangajării?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2003/88 trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții și/sau unei jurisprudențe naționale conform căreia, în cazul unei noi încetări a contractului de muncă, respectivul lucrător nu are dreptul la o compensație financiară pentru concediul anual plătit de care nu a beneficiat pentru perioada cuprinsă între data concedierii anterioare și data reangajării?

         (1)  JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauzele conexate C-138/17 P și C-146/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Comisia Europeană (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA /Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-146/17) (Recurs – Acțiune în despăgubire – Articolul 340 al doilea paragraf TFUE – Durata excesivă a procedurii în două cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene – Repararea prejudiciului pretins suferit de recurente – Prejudiciu material – Comisioane de constituire a garanției bancare – Legătură de cauzalitate – Dobânzi de întârziere – Prejudiciu moral)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/2

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA, Comisia Europeană (C-138/17), Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA /Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-146/17)
      (Cauzele conexate C-138/17 P și C-146/17 P) (1)

      ((Recurs - Acțiune în despăgubire - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Durata excesivă a procedurii în două cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene - Repararea prejudiciului pretins suferit de recurente - Prejudiciu material - Comisioane de constituire a garanției bancare - Legătură de cauzalitate - Dobânzi de întârziere - Prejudiciu moral))
      (2019/C 65/02)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         (Cauza C-138/17 P)

         Recurentă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: J. Inghelram și Á.M. Almendros Manzano, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Gascogne Sack Deutschland GmbH, fostă Sachsa Verpackung GmbH, Gascogne SA (reprezentanți: F. Puel și E. Durand, avocați) Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes, S. Noë și F. Erlbacher, agenți)

         (Cauza C-146/17 P)

         Recurente: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne SA (reprezentanți: F. Puel și E. Durand, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: J. Inghelram și Á.M. Almendros Manzano, agenți), Comisia Europeană

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 10 ianuarie 2017, Gascogne Sack Deutschland și Gascogne/Uniunea Europeană (T-577/14, EU:T:2017:1).

                  2)

                  Respinge recursul în cauza C-146/17 P introdus de Gascogne Sack Deutschland GmbH și de Gascogne SA.

                  3)

                  Respinge acțiunea în despăgubire formulată de Gascogne Sack Deutschland GmbH și de Gascogne SA în măsura în care are ca obiect obținerea unei despăgubiri în cuantum de 187 571 de euro pentru pretinsul prejudiciu material care constă în plata unor comisioane de constituire a garanției bancare după expirarea termenului rezonabil de soluționare în cauzele în care s-au pronunțat Hotărârile din 16 noiembrie 2011, Groupe Gascogne/Comisia (T-72/06, nepublicată, EU:T:2011:671) și Sachsa Verpackung/Comisia (T-79/06, nepublicată, EU:T:2011:674).

                  4)

                  Gascogne Sack Deutschland GmbH și Gascogne SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, totalitatea celor efectuate de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, în cadrul prezentelor recursuri, precum și propriile cheltuieli de judecată în primă instanță.

                  5)

                  Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în primă instanță.

                  6)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, atât în procedura în primă instanță, cât și în cadrul recursului în cauza C-138/17 P.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza C-150/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Kendrion NV, Comisia Europeană (Recurs – Acțiune în despăgubire – Articolul 340 al doilea paragraf TFUE – Durata excesivă a procedurii în cadrul unei cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene – Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă – Prejudiciu material – Comisioane de constituire a garanției bancare – Legătură de cauzalitate – Dobânzi de întârziere – Prejudiciu moral)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Kendrion NV, Comisia Europeană
      (Cauza C-150/17 P) (1)

      ((Recurs - Acțiune în despăgubire - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Durata excesivă a procedurii în cadrul unei cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene - Repararea prejudiciului pretins suferit de recurentă - Prejudiciu material - Comisioane de constituire a garanției bancare - Legătură de cauzalitate - Dobânzi de întârziere - Prejudiciu moral))
      (2019/C 65/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Recurentă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: J. Inghelram și E. Beysen, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Kendrion NV (reprezentanți: Y. de Vries, T. Ottervanger și E. Besselink, advocaten), Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes, S. Noë și F. Erlbacher, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 1 februarie 2017, Kendrion/Uniunea Europeană (T-479/14, EU:T:2017:48).

                  2)

                  Respinge recursul incident declarat de Kendrion NV.

                  3)

                  Respinge acțiunea în despăgubire formulată de Kendrion NV în măsura în care are ca obiect repararea prejudiciului material care constă în plata unor comisioane de constituire a garanției bancare după expirarea termenului rezonabil de soluționare în cauza în care s-a pronunțat Hotărârea din 16 noiembrie 2011, Kendrion/Comisia (T-54/06, nepublicată, EU:T:2011:667).

                  4)

                  Kendrion NV suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, totalitatea celor efectuate de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, în cadrul prezentului recurs, precum și propriile cheltuieli de judecată în primă instanță.

                  5)

                  Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în primă instanță.

                  6)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentului recurs.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017.


title: Cauzele conexate C-174/17 P și C-222/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Comisia Europeană (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA/Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-222/17 P) (Recurs – Acțiune în despăgubire – Articolul 340 al doilea paragraf TFUE – Durata excesivă a procedurii în două cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene – Repararea prejudiciului pretins suferit de recurente – Prejudiciu material – Comisioane de constituire a garanției bancare – Legătură de cauzalitate – Dobânzi de întârziere)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 – Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA, Comisia Europeană (C-174/17 P), Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA/Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, Comisia Europeană (C-222/17 P)
      (Cauzele conexate C-174/17 P și C-222/17 P) (1)

      ((Recurs - Acțiune în despăgubire - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Durata excesivă a procedurii în două cauze în fața Tribunalului Uniunii Europene - Repararea prejudiciului pretins suferit de recurente - Prejudiciu material - Comisioane de constituire a garanției bancare - Legătură de cauzalitate - Dobânzi de întârziere))
      (2019/C 65/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         (Cauza C-174/17 P)

         Recurentă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial de J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano și P. Giusta, agenți, ulterior de J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (reprezentanți: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt și S. Moya Izquierdo, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes, S. Noë, F. Erlbacher și F. Castilla Contreras agenți)

         (Cauza C-222/17 P)

         Recurente: Plásticos Españoles, SA (ASPLA), Armando Álvarez, SA (reprezentanți: S. Moya Izquierdo și M. Troncoso Ferrer, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial de J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano și P. Giusta, agenți, ulterior de J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano, agenți), Comisia Europeană

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 17 februarie 2017, ASPLA și Armando Álvarez/Uniunea Europeană (T-40/15, EU:T:2017:105).

                  2)

                  Respinge recursul în cauza C-222/17 P introdus de Plásticos Españoles SA (ASPLA) și de Armando Álvarez SA.

                  3)

                  Respinge acțiunea în despăgubire formulată de Plásticos Españoles SA (ASPLA) și de Armando Álvarez SA în măsura în care are ca obiect obținerea unei despăgubiri în cuantum de 3 495 038,66 euro cu titlu de prejudiciu material suferit ca urmare a depășirii termenului rezonabil de soluționare în cauzele în care s-au pronunțat Hotărârile din 16 noiembrie 2011, ASPLA/Comisia (T-76/06, nepublicată, EU:T:2011:672) și Álvarez/Comisia (T-78/06, nepublicată, EU:T:2011:673).

                  4)

                  Plásticos Españoles SA (ASPLA) și Armando Álvarez SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, totalitatea celor efectuate de Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, în cadrul prezentelor recursuri, precum și propriile cheltuieli de judecată în primă instanță.

                  5)

                  Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în primă instanță.

                  6)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, atât în procedura în primă instanță, cât și în cadrul recursului în cauza C-174/17 P.

         (1)  JO C 161, 22.5.2017

         JO C 213, 3.7.2017


title: Cauza C-216/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl/Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST) [Trimitere preliminară – Directiva 2004/18/CE – Articolul 1 alineatul (5) – Articolul 32 alineatul (2) – Atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii – Acorduri-cadru – Clauză de extindere a acordului-cadru la alte autorități contractante – Principiile transparenței și egalității de tratament al operatorilor economici – Nedeterminarea volumului contractelor de achiziții publice ulterioare sau determinare prin referire la necesitățile obișnuite ale autorităților contractante nesemnatare ale acordului-cadru – Interdicție]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/5

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl/Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)
      (Cauza C-216/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Directiva 2004/18/CE - Articolul 1 alineatul (5) - Articolul 32 alineatul (2) - Atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii - Acorduri-cadru - Clauză de extindere a acordului-cadru la alte autorități contractante - Principiile transparenței și egalității de tratament al operatorilor economici - Nedeterminarea volumului contractelor de achiziții publice ulterioare sau determinare prin referire la necesitățile obișnuite ale autorităților contractante nesemnatare ale acordului-cadru - Interdicție])
      (2019/C 65/05)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl

         Intimate: Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Valcamonica (ASST)

         cu participarea: Markas Srl, ATI – Zanetti Arturo & C. Srl e in proprio, Regione Lombardia

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (5) și articolul 32 alineatul (2) al patrulea paragraf din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretate în sensul că:

                  —

                  o autoritate contractantă poate acționa pentru sine și pentru alte autorități contractante desemnate în mod clar care nu sunt direct părți la un acord-cadru, cu condiția ca cerințele de publicitate și de securitate juridică și, prin urmare, de transparență să fie respectate și

                  —

                  este exclus ca autoritățile contractante nesemnatare ale acestui acord-cadru să nu determine volumul prestațiilor care vor putea fi solicitate la momentul încheierii de către ele a unor contracte în executarea acestuia sau să îl determine prin referire la necesitățile lor obișnuite, în caz contrar încălcându-se principiile transparenței și egalității de tratament al operatorilor economici interesați de încheierea acordului-cadru menționat.

         (1)  JO C 277, 21.8.2017.


title: Cauza C-219/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) [Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit – Achiziție a unei participații calificate într-o instituție de credit – Procedură reglementată de Directiva 2013/36/UE, precum și de Regulamentele (UE) nr. 1024/2013 și nr. 468/2014 – Procedură administrativă compozită – Putere de decizie exclusivă a Băncii Centrale Europene (BCE) – Acțiune introdusă împotriva actelor pregătitoare adoptate de autoritatea națională competentă – Pretinsă încălcare a autorității de lucru judecat a unei hotărâri naționale]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)/Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)
      (Cauza C-219/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Supraveghere prudențială a instituțiilor de credit - Achiziție a unei participații calificate într-o instituție de credit - Procedură reglementată de Directiva 2013/36/UE, precum și de Regulamentele (UE) nr. 1024/2013 și nr. 468/2014 - Procedură administrativă compozită - Putere de decizie exclusivă a Băncii Centrale Europene (BCE) - Acțiune introdusă împotriva actelor pregătitoare adoptate de autoritatea națională competentă - Pretinsă încălcare a autorității de lucru judecat a unei hotărâri naționale])
      (2019/C 65/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Silvio Berlusconi, Finanziaria d'investimento Fininvest SpA (Fininvest)

         Pârâți: Banca d'Italia, Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

         cu participarea: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Banca Mediolanum SpA, Holding Italiana Quarta SpA, Fin. Prog. Italia di E. Doris & C. s.a.p.a., Sirefid SpA, Ennio Doris

         Dispozitivul

      Articolul 263 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca instanțele naționale să exercite un control de legalitate asupra actelor de inițiere, pregătitoare sau de propunere fără caracter obligatoriu adoptate de autoritățile naționale competente în cadrul procedurii prevăzute la articolele 22 și 23 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE, la articolul 4 alineatul (1) litera (c) și la articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit, precum și la articolele 85-87 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS). În această privință, este indiferentă împrejurarea că o instanță națională a fost sesizată pe calea unei acțiuni specifice în declararea nulității pentru o pretinsă încălcare a autorității de lucru judecat a unei hotărâri judecătorești naționale.

         (1)  JO C 283, 28.8.2017.


title: Cauza C-367/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – S/EA, EB, EC [Trimitere preliminară – Agricultură – Regulamentul (CE) nr. 510/2006 – Articolul 4 alineatul (2) litera (e) – Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 – Articolul 7 alineatul (1) litera (e) – Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine – Cerere de modificare a caietului de sarcini – Șuncă provenită din regiunea Pădurea Neagră, Germania („Schwarzwälder Schinken”) – Clauze privind ambalarea în regiunea de producție – Aplicabilitatea Regulamentului (CE) nr. 510/2006 sau a Regulamentului (UE) nr. 1151/2012]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/7

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – S/EA, EB, EC
      (Cauza C-367/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Agricultură - Regulamentul (CE) nr. 510/2006 - Articolul 4 alineatul (2) litera (e) - Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 - Articolul 7 alineatul (1) litera (e) - Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine - Cerere de modificare a caietului de sarcini - Șuncă provenită din regiunea Pădurea Neagră, Germania („Schwarzwälder Schinken”) - Clauze privind ambalarea în regiunea de producție - Aplicabilitatea Regulamentului (CE) nr. 510/2006 sau a Regulamentului (UE) nr. 1151/2012])
      (2019/C 65/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundespatentgericht

         Părțile din procedura principală

         Solicitantă: S

         Oponente: EA, EB, EC

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare coroborat cu articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 1898/2006 al Comisiei din 14 decembrie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 510/2006, precum și articolul 7 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare trebuie interpretate în sensul că cerința de ambalare a unui produs acoperit de o indicație geografică protejată în aria sa geografică de producție este justificată în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (e) menționat dacă aceasta constituie un mijloc necesar și proporțional de păstrare a calității produsului, de garantare a originii acestuia sau de a asigura controlul caietului de sarcini al indicației geografice protejate. Revine instanței naționale sarcina de a aprecia dacă această cerință este justificată în mod corespunzător, prin unul dintre obiectivele menționate mai sus, în ceea ce privește indicația geografică protejată „Schwarzwälder Schinken”.

         (1)  JO C 293, 4.9.2017.


title: Cauza C-374/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt B/A-Brauerei [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Articolul 107 alineatul (1) TFUE – Impozit pe achizițiile imobiliare – Scutire – Transferuri ale proprietății asupra unui imobil intervenite ca urmare a unor operațiuni de reorganizare efectuate în cadrul anumitor grupuri de societăți – Noțiunea de ajutor de stat – Condiție referitoare la selectivitate – Justificare]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Finanzamt B/A-Brauerei
      (Cauza C-374/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Impozit pe achizițiile imobiliare - Scutire - Transferuri ale proprietății asupra unui imobil intervenite ca urmare a unor operațiuni de reorganizare efectuate în cadrul anumitor grupuri de societăți - Noțiunea de ajutor de stat - Condiție referitoare la selectivitate - Justificare])
      (2019/C 65/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Pârâtă în primă instanță și recurentă în recurs („Revision”): Finanzamt B

         Reclamantă în primă instanță și intimată în recurs („Revision”): A-Brauerei

         cu participarea: Bundesministerium der Finanzen

         Dispozitivul

      Articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că nu îndeplinește condiția privind selectivitatea avantajului în cauză, prevăzută de această dispoziție, un avantaj fiscal precum cel în discuție în litigiul principal, care constă în scutirea de impozitul pe achizițiile imobiliare a transferului proprietății unui imobil intervenit ca urmare a unei operațiuni de reorganizare care implică în mod exclusiv societăți din același grup legate printr-un raport de participație de cel puțin 95 % în cursul unei perioade minime și neîntrerupte de cinci ani anteriori respectivei operațiuni și de cinci ani ulteriori acesteia.

         (1)  JO C 309, 18.9.2017.


title: Cauza C-385/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Verden – Germania) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co. [Trimitere preliminară – Politica socială – Organizarea timpului de lucru – Directiva 2003/88/CE – Dreptul la concediul anual plătit – Articolul 7 alineatul (1) – Reglementare a unui stat membru care permite să se prevadă printr-o convenție colectivă luarea în considerare a perioadelor de șomaj parțial pentru calcularea remunerației plătite cu titlu de concediu anual – Efectul în timp al hotărârilor de interpretare]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/10

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeitsgericht Verden – Germania) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.
      (Cauza C-385/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica socială - Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE - Dreptul la concediul anual plătit - Articolul 7 alineatul (1) - Reglementare a unui stat membru care permite să se prevadă printr-o convenție colectivă luarea în considerare a perioadelor de șomaj parțial pentru calcularea remunerației plătite cu titlu de concediu anual - Efectul în timp al hotărârilor de interpretare])
      (2019/C 65/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeitsgericht Verden

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Torsten Hein

         Pârâtă: Albert Holzkamm GmbH & Co.

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, precum și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care permite, în vederea calculării indemnizației de concediu plătit, să se prevadă printr-o convenție colectivă luarea în considerare a reducerii veniturilor care rezultă din existența în perioada de referință a unor zile în care, din cauza unui șomaj parțial, nu s-a efectuat nicio muncă efectivă, ceea ce are drept consecință faptul că lucrătorul încasează, pentru durata concediului minim anual de care beneficiază în temeiul acestui articol 7 alineatul (1), o indemnizație de concediu plătit mai mică decât remunerația obișnuită pe care o încasează în perioadele de muncă. Revine instanței de trimitere sarcina să interpreteze reglementarea națională, în măsura posibilului, în litera și în spiritul Directivei 2003/88, astfel încât indemnizația de concediu plătit acordată lucrătorilor în temeiul concediului minim prevăzut la articolul 7 alineatul (1) menționat să nu fie mai mică decât media remunerației obișnuite încasată de aceștia în perioadele de muncă efectivă.

                  2)

                  Nu este necesară limitarea în timp a efectelor prezentei hotărâri și dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că se opune ca instanțele naționale să protejeze, în temeiul dreptului național, încrederea legitimă a angajatorilor în menținerea jurisprudenței celor mai înalte instanțe naționale care a confirmat legalitatea dispozițiilor privind concediile plătite din Convenția colectivă din domeniul construcțiilor.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauzele conexate C-412/17 și C-474/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17) [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Regulamentul (CE) nr. 562/2006 – Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) – Articolele 20 și 21 – Eliminarea controalelor la frontierele interne ale spațiului Schengen – Verificări în interiorul teritoriului unui stat membru – Măsuri care au un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere – Reglementare a unui stat membru care impune unui operator de transport cu autocarul care operează linii care trec frontiere interne ale spațiului Schengen să controleze pașapoartele și permisele de ședere ale pasagerilor – Sancțiune – Amenințare cu impunerea unei penalități cu titlu cominatoriu]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/11

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Bundesrepublik Deutschland/Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)
      (Cauzele conexate C-412/17 și C-474/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Regulamentul (CE) nr. 562/2006 - Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) - Articolele 20 și 21 - Eliminarea controalelor la frontierele interne ale spațiului Schengen - Verificări în interiorul teritoriului unui stat membru - Măsuri care au un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontiere - Reglementare a unui stat membru care impune unui operator de transport cu autocarul care operează linii care trec frontiere interne ale spațiului Schengen să controleze pașapoartele și permisele de ședere ale pasagerilor - Sancțiune - Amenințare cu impunerea unei penalități cu titlu cominatoriu])
      (2019/C 65/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Pârâtă și recurentă: Bundesrepublik Deutschland

         Reclamantă și intimată: Touring Tours und Travel GmbH (C-412/17), Sociedad de Transportes SA (C-474/17)

         Dispozitivul

      Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013, trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații a unui stat membru precum cea în discuție în litigiile principale, care obligă orice întreprindere de transport cu autocarul care asigură un serviciu regulat transfrontalier în interiorul spațiului Schengen având ca destinație teritoriul acestui stat membru să controleze pașaportul și permisul de ședere ale pasagerilor înainte de trecerea unei frontiere interne, în scopul de a preveni transportul unor resortisanți ai unor țări terțe care nu sunt în posesia documentelor de călătorie către teritoriul național, și care permite, în scopul asigurării respectării acestei obligații de control, ca autoritățile de poliție să adopte o decizie de interdicție a unor astfel de transporturi, însoțită de o amenințare cu penalități cu titlu cominatoriu împotriva unor întreprinderi de transport cu privire la care s-a constatat că au transportat pe acest teritoriu resortisanți ai unor țări terțe care nu sunt în posesia documentelor de călătorie menționate.

         (1)  JO C 330, 2.10.2017

         JO C 382, 13.11.2017


title: Cauza C-414/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AREX CZ a.s./Odvolací finanční ředitelství [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctele (i) și (iii) – Articolul 3 alineatul (1) – Achiziții intracomunitare de bunuri supuse accizelor – Articolul 138 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) – Livrări intracomunitare – Operațiuni în lanț cu un transport unic – Atribuirea transportului – Transport în regim suspensiv de accize – Incidență asupra calificării unei achiziții intracomunitare]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/11

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AREX CZ a.s./Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-414/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctele (i) și (iii) - Articolul 3 alineatul (1) - Achiziții intracomunitare de bunuri supuse accizelor - Articolul 138 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) - Livrări intracomunitare - Operațiuni în lanț cu un transport unic - Atribuirea transportului - Transport în regim suspensiv de accize - Incidență asupra calificării unei achiziții intracomunitare])
      (2019/C 65/13)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AREX CZ a.s.

         Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctul (iii) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se aplică achizițiilor intracomunitare de produse supuse accizelor, pentru care accizele sunt exigibile pe teritoriul statului membru de destinație, efectuate de o persoană impozabilă ale cărei alte achiziții nu sunt supuse taxei pe valoarea adăugată în temeiul articolului 3 alineatul (1) din această directivă.

                  2)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctul (iii) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că, atunci când există un lanț de operațiuni succesive care au ocazionat doar un singur transport intracomunitar de produse supuse accizelor în regim suspensiv de accize, achiziția efectuată de operatorul obligat la plata acestor accize în statul membru de destinație nu poate fi calificată drept achiziție intracomunitară supusă taxei pe valoarea adăugată în temeiul acestei dispoziții atunci când respectivul transport nu poate fi atribuit acestei achiziții.

                  3)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că, atunci când există un lanț de achiziții succesive care privesc aceleași produse supuse accizelor și care a ocazionat doar un singur transport intracomunitar al acestor produse în regim suspensiv de accize, împrejurarea că aceste produse sunt transportate în regimul menționat nu constituie o împrejurare determinantă pentru a stabili cărei achiziții trebuie să îi fie atribuit transportul în vederea supunerii sale la plata taxei pe valoarea adăugată în temeiul acestei dispoziții.

         (1)  JO C 300, 11.9.2017.


title: Cauza C-492/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Tübingen – Germania) – Südwestrundfunk/Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte [Trimitere preliminară – Ajutoare acordate de state – Articolul 107 alineatul (1) TFUE – Articolul 108 alineatul (3) TFUE – Organisme publice de radiodifuziune – Finanțare – Reglementare a unui stat membru care obligă toate persoanele majore care dețin o locuință pe teritoriul național să plătească o redevență organismelor publice de radiodifuziune]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/13

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Tübingen – Germania) – Südwestrundfunk/Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte
      (Cauza C-492/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Ajutoare acordate de state - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Organisme publice de radiodifuziune - Finanțare - Reglementare a unui stat membru care obligă toate persoanele majore care dețin o locuință pe teritoriul național să plătească o redevență organismelor publice de radiodifuziune])
      (2019/C 65/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Tübingen

         Părțile din procedura principală

         Creditoare și apelantă/intimată în apelul incident: Südwestrundfunk

         Debitori și intimați/apelanți în apelul incident: Tilo Rittinger, Patric Wolter, Harald Zastera, Dagmar Fahner, Layla Sofan, Marc Schulte

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 litera (c) din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] trebuie interpretat în sensul că o modificare a regimului de finanțare a serviciilor publice de radiodifuziune ale unui stat membru care, precum cea în discuție în litigiul principal, constă în înlocuirea unei redevențe audiovizuale datorate pentru deținerea unui aparat de recepție audiovizuală cu o contribuție audiovizuală datorată în special ca urmare a ocupării unei locuințe sau a unei unități profesionale nu constituie o modificare a unui ajutor existent, în sensul acestei dispoziții, care trebuie notificată Comisiei Europene în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE.

                  2)

                  Articolele 107 și 108 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care conferă organismului public de radiodifuziune competențe derogatorii de la dreptul comun și care îi permit să întreprindă el însuși executarea silită a creanțelor neachitate cu titlu de contribuție audiovizuală.

         (1)  JO C 402, 27.11.2017.


title: Cauza C-493/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverfassungsgericht – Germania) – procedură inițiată de Heinrich Weiss și alții [Trimitere preliminară – Politică economică și monetară – Decizia (UE) 2015/774 a Băncii Centrale Europene – Validitate – Program de achiziționare de active din sectorul public de pe piețele secundare – Articolele 119 și 127 TFUE – Atribuțiile BCE și ale Sistemului European al Băncilor Centrale – Menținerea stabilității prețurilor – Proporționalitate – Articolul 123 TFUE – Interdicția de finanțare monetară a statelor membre din zona euro]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/14

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 11 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverfassungsgericht – Germania) – procedură inițiată de Heinrich Weiss și alții
      (Cauza C-493/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politică economică și monetară - Decizia (UE) 2015/774 a Băncii Centrale Europene - Validitate - Program de achiziționare de active din sectorul public de pe piețele secundare - Articolele 119 și 127 TFUE - Atribuțiile BCE și ale Sistemului European al Băncilor Centrale - Menținerea stabilității prețurilor - Proporționalitate - Articolul 123 TFUE - Interdicția de finanțare monetară a statelor membre din zona euro])
      (2019/C 65/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverfassungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Heinrich Weiss, Jürgen Heraeus, Patrick Adenauer, Bernd Lucke, Hans-Olaf Henkel, Joachim Starbatty, Bernd Kölmel, Ulrike Trebesius, Peter Gauweiler, Johann Heinrich von Stein, Gunnar Heinsohn, Otto Michels, Reinhold von Eben-Worlée, Michael Göde, Dagmar Metzger, Karl-Heinz Hauptmann, Stefan Städter, Markus C. Kerber

         cu participarea: Bundesregierung, Bundestag, Deutsche Bundesbank

         Dispozitivul

                  1)

                  Examinarea primei-a celei de a patra întrebări nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea Deciziei (UE) 2015/774 a Băncii Centrale Europene din 4 martie 2015 privind un program de achiziționare de active [din] sectorul public de pe piețele secundare, astfel cum a fost modificată prin Decizia (UE) 2017/100 a Băncii Centrale Europene din 11 ianuarie 2017.

                  2)

                  Cea de a cincea întrebare preliminară este inadmisibilă.

         (1)  JO C 402, 27.11.2017


title: Cauza C-514/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Liège – Belgia) – executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Marin-Simion Sut (Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Decizia-cadru 2002/584/JAI – Mandat european de arestare – Articolul 4 punctul 6 – Motiv de neexecutare facultativă a mandatului european de arestare – Infracțiune aflată la originea condamnării la o pedeapsă privativă de libertate în statul membru emitent care este sancționată numai cu pedeapsa amenzii în statul membru de execut)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/14

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 13 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Liège – Belgia) – executarea unui mandat european de arestare emis împotriva lui Marin-Simion Sut
      (Cauza C-514/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare - Articolul 4 punctul 6 - Motiv de neexecutare facultativă a mandatului european de arestare - Infracțiune aflată la originea condamnării la o pedeapsă privativă de libertate în statul membru emitent care este sancționată numai cu pedeapsa amenzii în statul membru de execut))
      (2019/C 65/17)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Liège

         Partea din procedura principală

      Marin-Simion Sut

         Dispozitivul

      Articolul 4 punctul 6 din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care, precum în cauza principală, persoana care face obiectul unui mandat european de arestare emis în vederea executării unei pedepse privative de libertate este rezident în statul membru de executare și prezintă cu acesta legături familiale, sociale și profesionale, autoritatea judiciară de executare poate, pentru considerații legate de reinserția socială a respectivei persoane, să refuze executarea acestui mandat, deși infracțiunea pe care se întemeiază mandatul menționat se sancționează, în conformitate cu dreptul statului membru de executare, numai cu pedeapsa amenzii, din moment ce, în conformitate cu același drept național, această împrejurare nu se opune ca pedeapsa privativă de libertate aplicată persoanei căutate să fie efectiv executată în acest stat membru, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-530/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 – Mykola Yanovych Azarov/Consiliul Uniunii Europene (Recurs – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Înghețare a fondurilor și a resurselor economice – Listă a persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Includerea numelui recurentului – Decizie a unei autorități a unui stat terț – Obligația Consiliului să verifice că această decizie a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/15

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 – Mykola Yanovych Azarov/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-530/17 P) (1)

      ((Recurs - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețare a fondurilor și a resurselor economice - Listă a persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Includerea numelui recurentului - Decizie a unei autorități a unui stat terț - Obligația Consiliului să verifice că această decizie a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă))
      (2019/C 65/18)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Mykola Yanovych Azarov (reprezentanți: A. Egger și G. Lansky, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și F. Naert, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 7 iulie 2017, Azarov/Consiliul (T-215/15, EU:T:2017:479).

                  2)

                  Anulează Decizia (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mykola Yanovych Azarov.

                  3)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate atât în procedura în primă instanță, cât și în procedura de recurs.

         (1)  JO C 374, 6.11.2017.


title: Cauza C-552/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Armonizarea legislațiilor fiscale – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Regimul special pentru agențiile de turism – Furnizarea unei reședințe de vacanță închiriate de la alte persoane impozabile – Prestații suplimentare – Caracter principal sau accesoriu al unei prestații – Cote reduse ale taxei – Cazare pusă la dispoziție de o agenție de turism în nume propriu]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/16

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof – Germania) – Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften
      (Cauza C-552/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Armonizarea legislațiilor fiscale - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Regimul special pentru agențiile de turism - Furnizarea unei reședințe de vacanță închiriate de la alte persoane impozabile - Prestații suplimentare - Caracter principal sau accesoriu al unei prestații - Cote reduse ale taxei - Cazare pusă la dispoziție de o agenție de turism în nume propriu])
      (2019/C 65/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Alpenchalets Resorts GmbH

         Pârât: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că simpla punere la dispoziție de către o agenție de turism a unei reședințe de vacanță închiriate de la alte persoane impozabile sau o astfel de punere la dispoziție a unei reședințe de vacanță însoțită de prestații suplimentare, independent de importanța acestor prestații suplimentare, constituie, fiecare, un serviciu unic care intră sub incidența regimului special pentru agențiile de turism.

                  2)

                  Articolul 98 alineatul (2) din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că prestarea de servicii ale agențiilor de turism care constau în cazarea pentru vacanță, care intră sub incidența articolului 307 din această directivă, nu poate fi supusă unei cote reduse sau uneia dintre cotele reduse care figurează la această primă dispoziție.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-572/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Procedură penală privind pe Imran Syed [Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Articolul 4 alineatul (1) – Dreptul de distribuire – Contrafacere – Mărfuri care poartă un motiv protejat printr-un drept de autor destinate vânzării – Depozitare în scopuri comerciale – Depozit separat de locul de vânzare]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/16

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta domstolen – Suedia) – Procedură penală privind pe Imran Syed
      (Cauza C-572/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 4 alineatul (1) - Dreptul de distribuire - Contrafacere - Mărfuri care poartă un motiv protejat printr-un drept de autor destinate vânzării - Depozitare în scopuri comerciale - Depozit separat de locul de vânzare])
      (2019/C 65/20)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta domstolen

         Partea din procedura penală principală

      Imran Syed

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că depozitarea de către un comerciant a unor mărfuri pe care este aplicat un motiv protejat printr-un drept de autor pe teritoriul statului membru de depozitare poate constitui o atingere adusă dreptului exclusiv de distribuire, astfel cum este definit de această dispoziție, atunci când acest comerciant oferă spre vânzare într-un magazin, fără autorizarea titularului dreptului de autor menționat, mărfuri identice cu cele pe care le depozitează, cu condiția ca mărfurile depozitate să fie efectiv destinate vânzării pe teritoriul statului membru în care acest motiv este protejat. Distanța dintre locul de depozitare și locul de vânzare nu poate fi, în sine, un element decisiv pentru a stabili dacă mărfurile depozitate sunt destinate vânzării pe teritoriul acestui stat membru.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza C-667/17: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Italia) – Francesca Cadeddu/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro [Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 – Articolul 2 punctul 4 – Noțiunea „beneficiar” – Articolul 80 – Interdicția de a proceda la deducere sau la reținere din sumele plătite – Altfel de taxă specifică sau cu efect echivalent – Noțiune – Bursă de studii cofinanțată de Fondul Social European – Asimilare cu veniturile din activitatea salariată – Reținere cu titlu de impozit anticipat pe venit, majorată cu taxe regionale și locale suplimentare]

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/17

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari – Italia) – Francesca Cadeddu/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro
      (Cauza C-667/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 - Articolul 2 punctul 4 - Noțiunea „beneficiar” - Articolul 80 - Interdicția de a proceda la deducere sau la reținere din sumele plătite - Altfel de taxă specifică sau cu efect echivalent - Noțiune - Bursă de studii cofinanțată de Fondul Social European - Asimilare cu veniturile din activitatea salariată - Reținere cu titlu de impozit anticipat pe venit, majorată cu taxe regionale și locale suplimentare])
      (2019/C 65/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Francesca Cadeddu

         Pârâte: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

         Dispozitivul

      Articolul 80 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 coroborat cu articolul 2 punctul 4 din acest regulament trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări fiscale naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care supune impozitului pe venitul persoanelor fizice sumele care le sunt acordate ca burse de studii de organismul public responsabil de punerea în aplicare a proiectului selecționat de autoritatea de gestionare a programului operațional în cauză, în sensul articolului 2 punctul 3 din regulamentul menționat, și finanțat prin intermediul fondurilor structurale europene.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.