title: Cauza T-266/17: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Kwizda Holding/EUIPO – Dermapharm (UROAKUT) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale UROAKUT – Mărcile națională și internațională figurative anterioare UroCys – Motiv relativ de refuz – Lipsa unui risc de confuzie – Competență de modificare – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/34

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2018 – Kwizda Holding/EUIPO – Dermapharm (UROAKUT)
      (Cauza T-266/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale UROAKUT - Mărcile națională și internațională figurative anterioare UroCys - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Competență de modificare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2018/C 399/46)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: Kwizda Holding GmbH (Viena, Austria) (reprezentanţi: L. Wiltschek, D. Plasser și K. Majchrzak, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Dermapharm GmbH (Viena) (reprezentanţi: H. Kunz-Hallstein și R. Kunz-Hallstein, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs de EUIPO du 7 martie 2017 (cauza R 1221/2016-4) privind o procedură de opoziție între Dermapharm și Kwizda Holding

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 7 martie 2017 (cauza R 1221/2016-4).

                  2)

                  Respinge opoziția formulată de Dermapharm GmbH.

                  3)

                  L’EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Kwizda Holding GmbH, inclusiv pe cele efectuate în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

                  4)

                  Dermapharm suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 202, 26.6.2017.


title: Cauza T-536/18: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2018 – Société des produits Nestlé/EUIPO – European Food (fitness)

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/47

      Acțiune introdusă la 11 septembrie 2018 – Société des produits Nestlé/EUIPO – European Food (fitness)
      (Cauza T-536/18)
      (2018/C 399/62)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Elveția) (reprezentanți: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht, C. Elkemann, lawyers)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: European Food SA (Păntășești, Romania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „fitness” – marca Uniunii Europene nr. 2 470 326

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 iunie 2018 în cauza R 755/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea căii de atac declarate împotriva Deciziei diviziei de anulare 5802 C din 18 octombrie 2013,

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (6) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) coroborat cu articolul 59 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 59 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Hotărârea Curții din 14 iunie 2018 în cauza E-16/17 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) nr. 231/2013]

text:
               15.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/11

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 iunie 2018
      în cauza E-16/17
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Regulamentul (UE) nr. 231/2013]

      (2018/C 414/13)
      În cauza E-16/17, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bba din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei din 19 decembrie 2012 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de levier, transparența și supravegherea], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecător raportor), judecători, a pronunțat la 14 iunie 2018 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  declară că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European deoarece nu a transpus în ordinea sa juridică internă actul menționat la punctul 31bba din anexa IX la acordul respectiv [Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei din 19 decembrie 2012 de completare a Directivei 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește derogările, condițiile generale de operare, depozitarii, efectul de levier, transparența și supravegherea], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza C-603/18 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 13 iulie 2018 în cauza T-680/13, Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC și alții/Consiliul Uniunii Europene și alții

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/27

      Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 13 iulie 2018 în cauza T-680/13, Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC și alții/Consiliul Uniunii Europene și alții
      (Cauza C-603/18 P)
      (2018/C 427/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenți: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC și alții (reprezentant: P. Tridimas, Barrister)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogrupul, reprezentat de Consiliul Uniunii Europene, Uniunea Europenă, reprezentată de Comisia Europeană

         Concluziile recurenților

      Recurenții solicită Curții:

                  —

                  casarea hotărârii Tribunalului;

                  —

                  acordarea măsurilor solicitate de recurenți în procedurile care s-au aflat pe rolul Tribunalului,

                  —

                  obligarea celorlalte părți din procedură la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță la Tribunal și în apel.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenții consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare în drept prin faptul că:

                  a)

                  a constatat că Eurogrupul nu a impus Ciprului să ia măsurile care le-au cauzat pierderi sau că acele măsuri nu erau impuse prin acțiuni care să fie imputate Uniunii Europene;

                  b)

                  a apreciat că comunicatul de presă al BCE din 21 martie 2013 nu a cauzat un prejudiciu recurenților;

                  c)

                  a reținut că, prin alte acte anume, intimații nu au impus Ciprului să continue să implementeze măsurile cauzatoare de prejudicii și/sau nu au impus Ciprului să adopte măsurile cauzatoare de prejudicii introduse prin modificările la decretele cauzatoare de prejudicii din 30 iulie 2013;

                  d)

                  a apreciat că nu toate măsurile cauzatoare de prejudicii au fost impuse prin Decizia 2013/236 a Consiliului (1);

                  e)

                  a constatat că nu a existat o încălcare serioasă a dreptului la proprietate, astfel cum este protejat prin articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a UE și articolul 1 din Protocolul 1 din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale, principiului protecției încrederii legitime și principiului nediscriminării

            Recurenții arată că măsurile cauzatoare de prejudicii nu au îndeplinit cerința ca restricțiile la dreptul de proprietate să fie prevăzute de lege și nici cerința proporționalității. Ei consideră că acest comportament al intimaților a dat naștere unei încrederi legitime că nicio măsură de finanțare internă nu va fi luată prin „raderea” bunurilor lor. Recurenții apreciază că, în calitate de deponenți, de acționari și de deținători titluri de valoare la Bank of Cyprus și/sau Laiki au suferit o discriminare, între altele, în raport cu deponenții, cu acționarii sau cu deținătorii de titluri de valoare la bănci din alte state membre ale zonei euro, care au beneficiat de asistență financiară similară cu cea acordată Ciprului

         (1)  Decizia din 25 aprilie 2013 a Consiliului adresată Ciprului cu privire la anumite măsuri specifice de reinstaurare a stabilității financiare și a creșterii sustenabile (JO 2013, L 141, p. 32).


title: Cauza T-555/18: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2018 – Medrobotics/EUIPO (See More. Reach More. Treat More.)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/90

      Acțiune introdusă la 18 septembrie 2018 – Medrobotics/EUIPO (See More. Reach More. Treat More.)
      (Cauza T-555/18)
      (2018/C 427/118)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Medrobotics Corp. (Raynham, Massachusetts, Statele Unite) (reprezentanți: B. Bittner și U. Heinrich, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale See More. Reach More. Treat More.– cererea de înregistrare nr. 17 205 055

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 18 iulie 2018 în cauza R 463/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-12/17: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2018 – Mellifera/Comisia („Protecția consumatorilor — Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1056 — Regulamentul de punere în aplicare privind prelungirea perioadei de aprobare a substanței active «glifosat» — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Cerere de reexaminare internă — Articolul 2 alineatul (1) litera (g) și articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006 — Măsură cu caracter individual — Convenția de la Aarhus”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/48

      Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2018 – Mellifera/Comisia
      (Cauza T-12/17) (1)

      („Protecția consumatorilor - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1056 - Regulamentul de punere în aplicare privind prelungirea perioadei de aprobare a substanței active «glifosat» - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Cerere de reexaminare internă - Articolul 2 alineatul (1) litera (g) și articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006 - Măsură cu caracter individual - Convenția de la Aarhus”)
      (2018/C 427/61)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Germania) (reprezentant: A. Willand, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara și C. Hermes, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei Ares(2016) 6306335 a Comisiei din 8 noiembrie 2016 care respinge cererea de reexaminare internă întemeiată pe articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1056 al Comisiei din 29 iunie 2016 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 în ceea ce privește prelungirea perioadei de aprobare a substanței active glifosat (JO 2016, L 173, p. 52)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Mellifera e.V., Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 63, 27.2.2017.


title: Cauza T-17/17: Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Constantinescu/Parlamentul („Funcție publică — Funcționari — Școlaritate — Admitere la centrul de îngrijire pentru copii — Decizie de înscriere a unui copil într-un centru de îngrijire pentru copii, altul decât cel la care era înscris anterior — Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă — Inadmisibilitate — Răspundere”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/49

      Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Constantinescu/Parlamentul
      (Cauza T-17/17) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Școlaritate - Admitere la centrul de îngrijire pentru copii - Decizie de înscriere a unui copil într-un centru de îngrijire pentru copii, altul decât cel la care era înscris anterior - Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă - Inadmisibilitate - Răspundere”)
      (2018/C 427/62)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Radu Constantinescu (Kreuzweiler, Germania) (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Blot, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și L. Deneys, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei Oficiului „Infrastructuri și Logistică” din Luxemburg (OIL) privind înscrierea copilului reclamantului la centrul de îngrijire pentru copii al Școlii Europene Luxemburg II – Bertrange-Mamer și, așadar, privind refuzul admiterii acestuia la centrul de îngrijire pentru copii al Școlii Europene Luxemburg I – Kirchberg, precum și anularea deciziei Parlamentului European din 7 octombrie 2016 de respingere a reclamației reclamantului și, pe de altă parte, repararea prejudiciului material și moral pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Parlamentul European la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 70, 6.3.2017.


title: Cauza T-561/18: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2018 – ITD și Danske Fragtmænd/Comisia Europeană

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/90

      Acțiune introdusă la 20 septembrie 2018 – ITD și Danske Fragtmænd/Comisia Europeană
      (Cauza T-561/18)
      (2018/C 427/119)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S (Padborg, Danemarca) și Danske Fragtmænd A/S (Åbyhøj, Danemarca) (reprezentant: L. Sandberg-Mørch, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2018) 3169 final a Comisiei din 28 mai 2018 în cazul privind ajutorul de stat SA.47707 (2018/N) – Compensații acordate de stat către PostNord pentru prestarea serviciului poștal universal – Danemarca (1); și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul unic și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că Comisia nu a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în pofida unor dificultăți serioase ridicate de aprecierea măsurilor în discuție. Acest motiv se bazează pe două serii de argumente privind durata și împrejurările procedurii de investigare preliminară, precum și pe conținutul deciziei atacate.

                  —

                  în ceea ce privește conținutul deciziei atacate, reclamantele susțin în special că: (i) compensarea obligației de serviciu universal nu este compatibilă cu piața internă; (ii) garanțiile de stat nu constituie un ajutor de stat existent; (iii) scutirea de TVA este imputabilă statului; (iv) repartizarea eronată a costurilor implică transferul unor resurse de stat și este imputabilă statului; și (v) infuzia de capital din 23 februarie 2017 este imputabilă statului și conferă Post Danmark un avantaj economic.

         (1)  JO 2018, C 360, p. 3.


title: Cauza C-470/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 19 iulie 2018 – JM/Belgische Staat

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van Cassatie (Belgia) la 19 iulie 2018 – JM/Belgische Staat
      (Cauza C-470/18)
      (2018/C 427/08)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van Cassatie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JM

         Pârât: Belgische Staat

         Întrebarea preliminară

      În materie de TVA, articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune în orice împrejurare utilizării mijloacelor de probă care au fost obținute cu încălcarea dreptului la respectarea vieții private garantat de articolul 7 din Cartă sau acest articol lasă o marjă unei reglementări naționale conform căreia instanța competentă care trebuie să stabilească dacă un astfel de mijloc de probă poate fi utilizat ca temei în vederea stabilirii TVA-ului trebuie să efectueze o apreciere precum cea descrisă la punctul 4 din prezenta decizie de trimitere?


title: Cauza T-565/18: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2018 – P. Krücken Organic/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/91

      Acțiune introdusă la 24 septembrie 2018 – P. Krücken Organic/Comisia
      (Cauza T-565/18)
      (2018/C 427/120)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: P. Krücken Organic GmbH (Mannheim, Germania) (reprezentant: H. Schmidt, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea pârâtei să-i plătească suma de 216 749,02 euro, majorată cu dobânzi de întârziere în rată de 8 % pe an în plus față de rata de bază aplicată de Banca Centrală Europeană, de la data notificării acțiunii;

                  —

                  obligarea pârâtei să acorde acces reclamantei la dosarul care conține documentele redactate în cadrul activității ECOCERT SA cu ocazia controlului producției biologice a societății Erenhot Jinguyuan Grain and Oil Co. Ltd., 2051 Youyi Road North, Ernehot City, Xilingol League, Inner Mongolia Autonomous Region, Peoples Republic of China, și în special rapoartele de inspecție și de evaluare aferente acestora pentru anii 2016, 2017 și 2018, care privesc constatările, evaluările și deciziile luate de ECOCERT SA care au stat la baza eliberării certificatului de inspecție prevăzut de anexa la Regulamentul (CE) nr. 1235/2008, cu numărul 22904CN1700w13 din 19 septembrie 2017, pentru 490 960 kilograme de batoane de susan din producția ecologică, și a retragerii ulterioare a certificatului de inspecție de către ECOCERT SA;

                  —

                  obligarea pârâtei

                              —

                              să solicite organismelor de control al producției biologice cărora le-a încredințat misiuni de control în țările terțe în cadrul sistemului de control al Uniunii Europene privind agricultura biologică să notifice importatorului menționat în rubrica 11 din anexa V la Regulamentul (CE) nr. 1235/2008 al Comisiei (1), și în special reclamantei, deciziile acestora privind retragerea, revocarea sau anularea certificatelor de inspecție eliberate diferitor importatori, și în special reclamantei, și să primească și să soluționeze reclamațiile acestora din urmă, și

                              —

                              să încurajeze organismelor de control al producției biologice pe care le-a mandatat în țările terțe să pună la dispoziția importatorilor, în special reclamantei, documentele privind procedura de control al producției biologice care au stat la baza unor astfel de decizii, în special rapoartele de inspecție și de evaluare, cu ocultarea datele protejate ale terților.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă printre altele faptul că, în speță, Comisia și-ar fi încălcat obligația de a controla prin măsuri adecvate activitatea ECOCERT SA, în calitate de organism de control al producției biologice recunoscut ca echivalent în China, și de a garanta astfel că această societate respectă în mod satisfăcător condițiile stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului (2).

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1235/2008 al Comisiei din 8 decembrie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului în ceea ce privește regimul de import al produselor ecologice din țări terțe (JO 2018, L 334, p, 25)

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 (JO 2007, L 189, p.1)


title: Cauza T-24/17: Hotărârea Tribunalului din 10 octombrie 2018 – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (D-TACK) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale D-TACK — Marca națională verbală anterioară TACK — Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare — Utilizare într-o formă diferită — Respingerea opoziției — Articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/1995 [devenit articolul 8 alineatele (1) și (7) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625]”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/50

      Hotărârea Tribunalului din 10 octombrie 2018 – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (D-TACK)
      (Cauza T-24/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale D-TACK - Marca națională verbală anterioară TACK - Dovada utilizării serioase a mărcii anterioare - Utilizare într-o formă diferită - Respingerea opoziției - Articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenite articolul 18 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și articolul 47 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Norma 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/1995 [devenit articolul 8 alineatele (1) și (7) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625]”)
      (2018/C 427/63)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: LA Superquimica, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 noiembrie 2016 (cauza R 1983/2015-4), privind o procedură de opoziție între LA Superquimica și D-Tack

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă LA Superquimica, SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 86, 20.3.2017.


title: Cauza T-568/18: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2018 – Local-e-motion/EUIPO – Volkswagen (WE)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/92

      Acțiune introdusă la 24 septembrie 2018 – Local-e-motion/EUIPO – Volkswagen (WE)
      (Cauza T-568/18)
      (2018/C 427/121)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Local-e-motion GmbH (Dorsten, Germania) (reprezentant: D. Sprenger; avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii cu indicația culorilor negru, roșu și gri – cererea nr. 15 225 675

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 21 iulie 2018 în cauza R 128/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  modificarea deciziei atacate în sensul respingerii opoziției;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (EU) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-664/17: Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2018 – eSlovensko/Comisia („Acțiune în anulare — Subvenții — Constatarea unor nereguli — Decizie a Comisiei privind o sancțiune administrativă — Excluderea din procedurile de achiziții și de subvenții finanțate din bugetul general al Uniunii pe o durată de doi ani — Înscrierea în baza de date a sistemului de detectare timpurie și de excludere — Contestare — Articolul 76 litera (d) din regulamentul de procedură — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/71

      Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2018 – eSlovensko/Comisia
      (Cauza T-664/17) (1)

      („Acțiune în anulare - Subvenții - Constatarea unor nereguli - Decizie a Comisiei privind o sancțiune administrativă - Excluderea din procedurile de achiziții și de subvenții finanțate din bugetul general al Uniunii pe o durată de doi ani - Înscrierea în baza de date a sistemului de detectare timpurie și de excludere - Contestare - Articolul 76 litera (d) din regulamentul de procedură - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate”)
      (2018/C 427/94)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: eSlovensko (Lučenec, Slovacia) (reprezentant: B. Fridrich, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Dintilhac și L. Flynn, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei Comisiei din 21 iunie 2017 privind o sancțiune administrativă de excludere a reclamantei din procedurile de achiziție și de subvenții finanțate din bugetul general al Uniunii Europene pentru o durată de 24 de luni și de înscriere a acesteia în consecință în baza de date a sistemului de detectare timpurie și de excludere prevăzută la articolul 108 alineatul (1) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 a Parlamentului European și a Consiliului, din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO 2012, L 298, p. 1).

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

                  2)

                  eSlovensko suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza C-191/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte/ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG („Directiva 2007/64/CE – Servicii de plată în cadrul pieței interne – Noțiunea «cont de plăți» – Eventuală includere a unui cont de economii care îi permite utilizatorului său să efectueze plăți și retrageri prin intermediul unui cont curent deschis pe numele său”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/10

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte/ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG
      (Cauza C-191/17) (1)

      ((„Directiva 2007/64/CE - Servicii de plată în cadrul pieței interne - Noțiunea «cont de plăți» - Eventuală includere a unui cont de economii care îi permite utilizatorului său să efectueze plăți și retrageri prin intermediul unui cont curent deschis pe numele său”))
      (2018/C 436/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamanta: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte

         Pârâta: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

         Dispozitivul

      Articolul 4 punctul 14 din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE, trebuie interpretat în sensul că nu intră sub incidența noțiunii „cont de plăți” un cont de economii care permite să se dispună de sumele depuse la vedere și din care nu pot fi efectuate operațiuni de plată și de retragere decât prin intermediul unui cont curent.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza C-305/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Bratislava – Slovacia) – FENS spol. s r. o./Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví (Trimitere preliminară – Libera circulație a mărfurilor – Taxe vamale – Taxe cu efect echivalent – Percepere asupra transportului de energie electrică produsă pe teritoriul național și destinată exportului – Compatibilitatea unei astfel de reglementări cu principiul liberei circulații a mărfurilor)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/2

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Bratislava – Slovacia) – FENS spol. s r. o./Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví
      (Cauza C-305/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Libera circulație a mărfurilor - Taxe vamale - Taxe cu efect echivalent - Percepere asupra transportului de energie electrică produsă pe teritoriul național și destinată exportului - Compatibilitatea unei astfel de reglementări cu principiul liberei circulații a mărfurilor))
      (2019/C 44/02)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Okresný súd Bratislava

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: FENS spol. s r. o.

         Pârâtă: Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví

         Dispozitivul

      Articolele 28 și 30 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care prevede o sarcină pecuniară precum cea în discuție în litigiul principal, care se aplică energiei electrice exportate către un alt stat membru sau către o țară terță doar atunci când energia electrică a fost produsă pe teritoriul național.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza C-378/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána/Workplace Relations Commission (Trimitere preliminară – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă – Directiva 2000/78/CE – Interzicerea discriminării pe motive de vârstă – Recrutare de agenți de poliție – Organ național constituit prin lege pentru a garanta aplicarea dreptului Uniunii într-un domeniu particular – Competența de a lăsa neaplicată legislația națională contrară dreptului Uniunii – Supremația dreptului Uniunii)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána/Workplace Relations Commission
      (Cauza C-378/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă - Directiva 2000/78/CE - Interzicerea discriminării pe motive de vârstă - Recrutare de agenți de poliție - Organ național constituit prin lege pentru a garanta aplicarea dreptului Uniunii într-un domeniu particular - Competența de a lăsa neaplicată legislația națională contrară dreptului Uniunii - Supremația dreptului Uniunii))
      (2019/C 44/03)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

         Intimată: Workplace Relations Commission

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii, în special principiul supremației acestuia, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia un organ național constituit prin lege pentru a garanta aplicarea dreptului Uniunii într-un domeniu particular nu este competent pentru a decide să lase neaplicată o normă de drept național contrară dreptului Uniunii.

         (1)  JO C 283, 28.8.2018.


title: Cauza C-480/17: Hotărârea Curții (Camea a zecea) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Köln – Germania) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte (Trimitere preliminară – Libertatea de stabilire – Impozitare directă – Impozit pe venit – Deductibilitatea contribuțiilor plătite unui organism de asigurare de pensii profesional și unei asigurări de pensii private – Excludere pentru nerezidenți)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/3

      Hotărârea Curții (Camea a zecea) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Köln – Germania) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte
      (Cauza C-480/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Impozitare directă - Impozit pe venit - Deductibilitatea contribuțiilor plătite unui organism de asigurare de pensii profesional și unei asigurări de pensii private - Excludere pentru nerezidenți))
      (2019/C 44/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Frank Montag

         Pârât: Finanzamt Köln-Mitte

         Dispozitivul

      Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un contribuabil nerezident, supus, în acest stat membru, impozitului pe venit în cadrul unei obligații fiscale limitate, nu poate deduce din baza de impozitare a impozitului pe venit cuantumul contribuțiilor obligatorii plătite unui organism de asigurări de pensii profesional, în proporție corespunzătoare părții veniturilor supuse impozitului în acest stat membru, atunci când acestea reprezintă o legătură directă cu activitatea care a generat acest venit, în timp ce un contribuabil rezident, supus impozitului pe venit în cadrul unei obligații fiscale nelimitate, poate deduce asemenea contribuții din baza de impozitare a impozitului pe venit, în limitele prevăzute de dreptul național.
      Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un contribuabil nerezident, supus, în acest stat membru, impozitului pe venit în cadrul unei obligații fiscale limitate, nu poate deduce din baza de impozitare a impozitului pe venit cuantumul contribuțiilor suplimentare plătite unui organism de asigurare de pensii profesional precum și pe cel al contribuțiilor achitate în cadrul unei asigurări de pensie private, în timp ce un contribuabil rezident, supus impozitului pe venit în cadrul unei obligații fiscale nelimitate, poate deduce asemenea contribuții din baza de impozitare a impozitului pe venit, în limitele prevăzute de dreptul național.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017.


title: Cauza C-629/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – J. Portugal Ramos Vinhos SA/Adega Cooperativa de Borba CRL (Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Dreptul mărcilor – Directiva 2008/95/CE – Articolul 3 alineatul (1) litera (c) – Motive de nulitate – Marcă verbală compusă exclusiv din semne sau din indicii care pot servi pentru a desemna caracteristicile unui produs sau ale unui serviciu – Alte caracteristici ale unui produs sau ale unui serviciu – Instalație de fabricație a unui produs – Marcă verbală constituită dintr-un semn care desemnează produse vinicole și dintr-o denumire geografică, care compun un element verbal al denumirii sociale a titularului mărcii)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/4

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal de Justiça – Portugalia) – J. Portugal Ramos Vinhos SA/Adega Cooperativa de Borba CRL
      (Cauza C-629/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Dreptul mărcilor - Directiva 2008/95/CE - Articolul 3 alineatul (1) litera (c) - Motive de nulitate - Marcă verbală compusă exclusiv din semne sau din indicii care pot servi pentru a desemna caracteristicile unui produs sau ale unui serviciu - Alte caracteristici ale unui produs sau ale unui serviciu - Instalație de fabricație a unui produs - Marcă verbală constituită dintr-un semn care desemnează produse vinicole și dintr-o denumire geografică, care compun un element verbal al denumirii sociale a titularului mărcii))
      (2019/C 44/05)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal de Justiça

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: J. Portugal Ramos Vinhos SA

         Pârâtă: Adega Cooperativa de Borba CRL

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că se refuză înregistrarea unei mărci constituite dintr un semn verbal precum cel în discuție în litigiul principal, care desemnează produse vinicole și care include o denumire geografică, din moment ce acest semn conține în special un termen care, pe de o parte, este în mod curent utilizat pentru a desemna instalațiile sau locurile în care sunt fabricate asemenea produse și, pe de altă parte, este de asemenea unul dintre elementele verbale care compun denumirea socială a persoanei juridice care urmărește să obțină înregistrarea respectivei mărci.

         (1)  JO C 32, 29.1.2018.


title: Cauza C-672/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Trimitere preliminară – Taxă pe valoarea adăugată (TVA) – Bază de impozitare – Reducere – Principiul neutralității fiscale)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/5

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-672/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Taxă pe valoarea adăugată (TVA) - Bază de impozitare - Reducere - Principiul neutralității fiscale))
      (2019/C 44/06)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

      Principiul neutralității, precum și articolele 90 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că reducerea bazei de impozitare a taxei pe valoarea adăugată (TVA), în caz de neplată, nu poate fi efectuată de persoana impozabilă atât timp cât aceasta nu a comunicat în prealabil intenția sa de a anula o parte sau totalitatea TVA ului persoanei care a cumpărat bunul sau serviciul, dacă aceasta este persoană impozabilă, în scopul rectificării deducerii cuantumului de TVA pe care cea din urmă a putut o efectua.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-675/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Ministero della Salute/Hannes Preindl (Trimitere preliminară – Recunoașterea calificărilor profesionale – Directiva 2005/36/CE – Recunoașterea titlurilor de calificare obținute la încheierea unor perioade de formare care pot fi parțial suprapuse – Competențe de verificare ale statului membru gazdă)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Ministero della Salute/Hannes Preindl
      (Cauza C-675/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Recunoașterea calificărilor profesionale - Directiva 2005/36/CE - Recunoașterea titlurilor de calificare obținute la încheierea unor perioade de formare care pot fi parțial suprapuse - Competențe de verificare ale statului membru gazdă))
      (2019/C 44/07)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Ministero della Salute

         Pârât: Hannes Preindl

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 21, 22 și 24 de Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale trebuie interpretate în sensul că obligă un stat membru, a cărui legislație prevede obligația de formare pe bază de program integral și interdicția înscrierii simultane la două formări, să recunoască automat titlurile de calificare prevăzute de această directivă și eliberate de un alt stat membru la încheierea unor formări parțial concomitente.

                  2)

                  Articolul 21 și articolul 22 litera (a) din Directiva 2005/36 trebuie interpretate în sensul că se opun ca un stat membru gazdă să verifice respectarea condiției potrivit căreia durata totală, nivelul și calitatea formărilor cu frecvență parțială nu sunt inferioare celor ale formărilor continue pe bază de program integral.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-92/18: Acțiune introdusă la 7 februarie 2018 – Republica Franceză/Parlamentul European

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/6

      Acțiune introdusă la 7 februarie 2018 – Republica Franceză/Parlamentul European
      (Cauza C-92/18)
      (2019/C 44/08)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, D. Colas, E. de Moustier, B. Fodda, agenți)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea ordinii de zi a ședinței plenare a Parlamentului European de miercuri 29 noiembrie 2017 [documentul P8_OJ (2017)11-29], în măsura în care în aceasta sunt înscrise dezbateri privind proiectul comun al bugetului general al Uniunii pentru exercițiul 2018, a ordinii de zi a ședinței de joi 30 noiembrie 2017 [documentul P8_OJ (2017)11-30], în măsura în care în aceasta este înscris un vot urmat de explicații de vot privind proiectul comun de buget general, a Rezoluției legislative a Parlamentului European din 30 noiembrie 2017 privind proiectul comun de buget general [documentul P8_TA(2017)0458, P8_TA-PROV(2017)0458 în versiunea provizorie], precum și a actului prin care, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 314 alineatul (9) TFUE, președintele Parlamentului European a constatat că bugetul general al Uniunii pentru exercițiul 2018 a fost adoptat definitiv;

                  —

                  menținerea efectelor actului prin care președintele Parlamentului European a constatat că bugetul general al Uniunii pentru exercițiul 2018 a fost adoptat definitiv până când acest buget este adoptat definitiv printr-un act conform cu tratatele, într-un termen rezonabil începând de la data pronunțării hotărârii;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul acțiunii formulate, guvernul francez solicită anularea a patru acte adoptate de Parlamentul European în cadrul exercitării competenței sale bugetare, în perioada de sesiuni plenare adițională care a avut loc la 29 și 30 noiembrie la Bruxelles.
      Primul și al doilea act a căror anulare este solicitată de guvernul francez sunt ordinile de zi ale ședințelor Parlamentului European de miercuri 29 și de joi 30 noiembrie 2017, în măsura în care prevăd dezbateri plenare asupra proiectului comun de buget general pentru exercițiul 2018 și un vot urmat de explicații de vot privind acest proiect comun de buget general.
      Al treilea act atacat este Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 30 noiembrie 2017 privind proiectul comun de buget general.
      În sfârșit, guvernul francez solicită anularea actului prin care, în conformitate cu articolul 314 alineatul (9) TFUE, președintele Parlamentului European a constatat că bugetul general al Uniunii pentru exercițiul 2018 a fost adoptat definitiv. Astfel cum rezultă în special din procesul-verbal al ședinței Parlamentului European de joi 30 noiembrie 2017, este vorba despre declarația președintelui Parlamentului European și apoi de semnarea de către acesta a bugetului general, intervenite în urma votului Rezoluției legislative privind proiectul comun de buget general.
      Prin intermediul motivului unic, guvernul francez susține că cele patru acte atacate trebuie să fie anulate pentru motivul că încalcă Protocolul nr. 6 anexat la TUE și la TFUE și Protocolul nr. 3 anexat la Tratatul CEEA, care se referă la stabilirea sediilor instituțiilor și ale anumitor organe, organisme și servicii ale Uniunii Europene.
      Astfel, reiese atât din protocoalele privind sediul instituțiilor, cât și din jurisprudența Curții că Parlamentul European nu poate exercita competența bugetară pe care i-o conferă articolul 314 TFUE în perioadele de sesiuni plenare adiționale care se desfășoară la Bruxelles, ci trebuie să o exercite în perioadele de sesiuni plenare ordinare care au loc la Strasbourg.
      Totuși, în măsura în care legalitatea actului atacat al președintelui Parlamentului European este contestată, nu din cauza finalității sau a conținutului său, ci numai pentru că acest act ar fi trebuit să fie adoptat într-o perioadă de sesiuni plenare ordinară, la Strasbourg, necesitatea de a garanta continuitatea serviciului public european, precum și motive importante de securitate juridică justifică, potrivit guvernului francez, menținerea efectelor juridice ale acestui act până la adoptarea unui nou act conform cu tratatele.


title: Cauza C-412/18 P: Recurs introdus la 22 iunie 2018 de Anthony Andrew King împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 10 aprilie 2018 în cauza T-810/17, King/Comisia

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/7

      Recurs introdus la 22 iunie 2018 de Anthony Andrew King împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 10 aprilie 2018 în cauza T-810/17, King/Comisia
      (Cauza C-412/18 P)
      (2019/C 44/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Anthony Andrew King (reprezentant: P. McKenna, Solicitor)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanţa din 22 noiembrie 2018, Curtea de Justiţie (Camera a şaptea) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-558/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 3 septembrie 2018 – Miasto Łowicz/Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Łodzi (Polonia) la 3 septembrie 2018 – Miasto Łowicz/Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki
      (Cauza C-558/18)
      (2019/C 44/11)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Łodzi

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Miasto Łowicz

         Pârât: Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

         Întrebările preliminare

         Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf [TUE] trebuie interpretat în sensul că obligația statelor membre de a stabili căile de atac necesare pentru a asigura o protecție jurisdicțională efectivă în domeniile reglementate de dreptul Uniunii, obligație ce rezultă din dispoziția susmenționată, se opune normelor care sporesc semnificativ riscul de încălcare a garanției de independență a procedurii disciplinare împotriva judecătorilor din Polonia, prin:

                  1)

                     influență politică asupra desfășurării procedurilor disciplinare,

                  2)

                     apariția unui risc de exploatare a măsurilor disciplinare pentru a obține controlul politic asupra hotărârilor judecătorești și

                  3)

                     posibilitatea de a utiliza în procedurile disciplinare împotriva judecătorilor probe obținute în mod ilicit?


title: Cauza C-563/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 5 septembrie 2018 – procedură penală împotriva VX, WW, XV

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 5 septembrie 2018 – procedură penală împotriva VX, WW, XV
      (Cauza C-563/18)
      (2019/C 44/12)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Părțile din procedura principală

      VX, WW, XV

         Întrebarea preliminară

      Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE trebuie interpretat în sensul că obligația statelor membre de a stabili căile de atac necesare pentru a asigura o protecție jurisdicțională efectivă în domeniile reglementate de dreptul Uniunii, obligație ce rezultă din dispoziția susmenționată, se opune normelor care anulează garanția de independență a procedurii disciplinare împotriva judecătorilor din Polonia, ca urmare a influenței politice asupra desfășurării procedurilor disciplinare și a apariției unui risc de exploatare a măsurilor disciplinare pentru a obține un control politic asupra hotărârilor judecătorești?


title: Cauza C-585/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 20 septembrie 2018 – A. K./Krajowa Rada Sądownictwa

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 20 septembrie 2018 – A. K./Krajowa Rada Sądownictwa
      (Cauza C-585/18)
      (2019/C 44/13)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A. K.

         Pârât: Krajowa Rada Sądownictwa

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 267 TFUE al treilea paragraf coroborat cu articolul 19 alineatul (1), cu articolul 2 TUE și articolul 47 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că o cameră nou înfiinţată a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru, competentă să soluţioneze acţiunea introdusă de un judecător al unei instanţe naţionale, în compunerea căreia urmează să intre exclusiv judecători aleşi de organismul naţional menit să vegheze la respectarea independenţei instanţelor (Krajowa Rada Sądownictwa [Consiliul Național al Magistraturii]), care, date fiind modelul instituţional de constituire şi modul său de funcţionare, nu oferă garanţia independenţei faţă de puterile legislativă şi executivă, este o instanţă independentă în sensul dreptului Uniunii?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 267 al treilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) și articolul 2 TUE și articolul 47 din cartă trebuie interpretat în sensul că o cameră necompetentă a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru care îndeplinește cerinţele prevăzute de dreptul Uniunii pentru o instanţă sesizată cu o cale de atac într-o cauză care ţine de dreptul Uniunii, ar trebui să înlăture aplicarea dispoziţiilor legii naţionale care exclud competenţa sa în acea cauză?


title: Cauza C-624/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 octombrie 2018 – CP/Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 octombrie 2018 – CP/Sąd Najwyższy
      (Cauza C-624/18)
      (2019/C 44/14)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: CP

         Pârâtă: Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 47 din Carta Drepturilor Fundamentale coroborat cu articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul în cazul în care instanța de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru este sesizată cu o cale de atac (acțiune) întemeiată pe încălcarea principiului nediscriminării pe motive de vârstă față de un judecător din instanța respectivă, însoțită de o cerere de măsuri conservatorii, această instanță – pentru a asigura protecția drepturilor care decurg din dreptul Uniunii prin dispunerea unei măsuri provizorii prevăzute de dreptul național – este ținută să refuze aplicarea dispozițiilor de drept național care rezervă competența în cauza în care a fost formulată calea de atac unei camere a instanței respective, cameră care nu funcționează ca urmare a nedesemnării judecătorilor care trebuie să intre în compunerea acesteia?

                  2)

                  În cazul numirii judecătorilor care trebuie să statueze în cadrul camerei competente, în temeiul dreptului național, să soluționeze calea de atac formulată, articolul 267 al treilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) și cu articolul 2 TUE, precum și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că o cameră nou înfiinţată a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru, competentă să soluţioneze acţiunea introdusă de un judecător al unei instanţe naţionale, în compunerea căreia urmează să intre exclusiv judecători aleşi de organismul naţional menit să vegheze la respectarea independenţei instanţelor (Krajowa Rada Sądownictwa [Consiliul Național al Magistraturii]), care, date fiind modelul instituţional de constituire și modul său de funcţionare, nu oferă garanţia independenţei faţă de puterile legislativă și executivă, este o instanţă independentă în sensul dreptului Uniunii?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 267 al treilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) și cu articolul 2 TUE, precum și cu articolul 47 din cartă trebuie interpretat în sensul că o cameră necompetentă a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru care îndeplinește cerinţele prevăzute de dreptul Uniunii pentru o instanţă sesizată cu o cale de atac într-o cauză care ţine de dreptul Uniunii, ar trebui să înlăture aplicarea dispoziţiilor legii naţionale care exclud competenţa sa în acea cauză?

         (1)  JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 5/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-625/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 octombrie 2018 – DO/Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 3 octombrie 2018 – DO/Sąd Najwyższy
      (Cauza C-625/18)
      (2019/C 44/15)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DO

         Pârâtă: Sąd Najwyższy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 47 din Carta Drepturilor Fundamentale coroborat cu articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul în cazul în care instanța de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru este sesizată cu o cale de atac (acțiune) întemeiată pe încălcarea principiului nediscriminării pe motive de vârstă față de un judecător din instanța respectivă, însoțită de o cerere de măsuri conservatorii, această instanță – pentru a asigura protecția drepturilor care decurg din dreptul Uniunii prin dispunerea unei măsuri provizorii prevăzute de dreptul național – este ținută să refuze aplicarea dispozițiilor de drept național care rezervă competența în cauza în care a fost formulată calea de atac unei camere a instanței respective, cameră care nu funcționează ca urmare a nedesemnării judecătorilor care trebuie să intre în compunerea acesteia?

                  2)

                  În cazul numirii judecătorilor care trebuie să statueze în cadrul camerei competente, în temeiul dreptului național, să soluționeze calea de atac formulată, articolul 267 al treilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) și cu articolul 2 TUE, precum şi cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că o cameră nou înfiinţată a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru, competentă să soluţioneze acţiunea introdusă de un judecător al unei instanţe naţionale, în compunerea căreia urmează să intre exclusiv judecători aleşi de organismul naţional menit să vegheze la respectarea independenţei instanţelor (Krajowa Rada Sądownictwa [Consiliul Național al Magistraturii]), care, date fiind modelul instituţional de constituire şi modul său de funcţionare, nu oferă garanţia independenţei faţă de puterile legislativă şi executivă, este o instanţă independentă în sensul dreptului Uniunii?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 267 al treilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) și cu articolul 2 TUE, precum și cu articolul 47 din cartă trebuie interpretat în sensul că o cameră necompetentă a instanţei de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru care îndeplinește cerinţele prevăzute de dreptul Uniunii pentru o instanţă sesizată cu o cale de atac într-o cauză care ţine de dreptul Uniunii, ar trebui să înlăture aplicarea dispoziţiilor legii naţionale care exclud competenţa sa în acea cauză?

         (1)  JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 5/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-653/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 17 octombrie 2018 – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie/Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 17 octombrie 2018 – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie/Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie
      (Cauza C-653/18)
      (2019/C 44/16)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Unitel Sp. z o.o. w Warszawie

         Intimat: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În lumina articolului 146 alineatul (1) literele (a) și (b) și a articolului 131 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), precum și a principiilor impozitării consumului, neutralității și proporționalității, practica națională corectă trebuie să presupună că scutirea de TVA cu drept de deducere (care în Polonia presupune aplicarea cotei de 0 %) se aplică întotdeauna în cazul în care următoarele două condiții sunt îndeplinite cumulativ:

                              a)

                              exportul bunurilor s-a făcut către un beneficiar nedeterminat, care are reședința în afara Uniunii Europene, și

                              b)

                              există dovezi clare că bunurile au părăsit teritoriul Uniunii, această împrejurare nefiind contestată?

                  2)

                  Articolul 146 alineatele (a) și (b) și articolul 131 din Directiva 2006/112/CE, precum și principiile impozitării consumului, neutralității și proporționalității se opun unei practici naționale conform căreia nu există o livrare de bunuri, despre care nu se contestă că au fost exportate din Uniunea Europeană, în cazul în care autoritățile naționale au constatat, după export, în cadrul procedurii efectuate, că beneficiarul efectiv nu corespunde cu cel indicat pe factura emisă de persoana impozabilă și care ar dovedi livrarea, bunurile fiind livrate unui alt beneficiar, care nu a fost identificat de autorități, astfel încât acestea refuză scutirea de TVA a respectivei operațiuni cu drept de deducere (care în Polonia presupune aplicarea cotei de 0 %)?

                  3)

                  În lumina articolului 146 alineatele (a) și (b) și a articolului 131 din Directiva 2006/112/CE, precum și a principiilor impozitării consumului, neutralității și proporționalității, practica națională corectă trebuie să presupună că livrării bunurilor i se aplică cota de impozitare națională în cazul în care există dovezi clare că bunurile au părăsit Uniunea Europeană, însă autoritățile constată, având în vedere lipsa unui beneficiar determinat, că nu ar fi fost efectuată o livrare de bunuri, sau trebuie să se presupună în acest caz că nu a fost efectuată vreo operațiune supusă TVA-ului, astfel încât persoana impozabilă nu are dreptul, în conformitate cu articolul 168 din Directiva 2006/112/CE, la deducerea TVA-ului pentru achiziția bunurilor exportate?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-668/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 26 octombrie 2018 – BP/UNIPARTS sarl cu sediul la Nyon

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 26 octombrie 2018 – BP/UNIPARTS sarl cu sediul la Nyon
      (Cauza C-668/18)
      (2019/C 44/17)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BP

         Pârâtă: UNIPARTS sarl cu sediul la Nyon

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile combinate ale articolului 19 alineatul (1) a doua teză TUE, ale articolului 4 alineatul (3) a treia teză TUE și ale articolului 2 TUE, precum și ale articolului 267 al treilea paragraf TFUE și ale articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că principiul inamovibilității judecătorilor, care face parte din principiile protecției jurisdicționale efective și statului de drept, nu este respectat atunci când legiuitorul național reduce vârsta de pensionare a judecătorilor instanței de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru (de la 70 la 65 de ani, de exemplu), iar noua vârstă inferioară de pensionare se aplică judecătorilor în activitate, fără a lăsa la aprecierea exclusivă a judecătorului respectiv decizia de a beneficia de vârsta inferioară de pensionare?

                  2)

                  Dispozițiile combinate ale articolului 19 alineatul (1) a doua teză TUE, ale articolului 4 alineatul (3) a treia teză TUE și ale articolului 2 TUE, precum și ale articolului 267 al treilea paragraf TFUE și ale articolului 47 din cartă trebuie interpretate în sensul că principiul statului de drept și gradul de independență necesar garantării unei protecții jurisdicționale efective în cauzele care implică dreptul Uniunii nu sunt respectate atunci când, cu încălcarea principiului inamovibilității judecătorilor, legiuitorul național reduce de la 70 la 65 de ani vârsta normală până la care un judecător al instanței de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru poate ocupa un post de judecător, subordonând posibilitatea menținerii sale într-un astfel de post consimțământului discreționar al unui organ al puterii executive?

                  3)

                  Dispozițiile combinate ale articolului 2 și ale articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) trebuie interpretate în sensul că constituie o discriminare pe motive de vârstă reducerea vârstei de pensionare a judecătorilor instanței de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru și subordonarea posibilității de menținere în funcție a unui judecător în exercițiu al acestei instanțe care a împlinit noua vârstă inferioară de pensionare consimțământului unui organ al puterii executive?

                  4)

                  Dispozițiile combinate ale articolelor 2, 9 și 11 din Directiva 2000/78, precum și ale articolelor 21 și 47 din cartă trebuie interpretate în sensul că în prezența unei discriminări pe motive de vârstă exercitate împotriva judecătorilor instanței de ultim grad de jurisdicție a unui stat membru ca urmare a reducerii vârstei lor de pensionare de la 70 de ani anterior la 65 de ani, această instanță, atunci când se pronunță cu privire la orice cauză într-un complet de judecată în compunerea căruia intră un judecător vizat de consecințele acestor norme naționale discriminatorii și care nu și-a exprimat dorința de a profita de noua vârstă de pensionare, este ținută, pentru a se pronunța cu privire la chestiunea prealabilă referitoare la completul de judecată, să refuze aplicarea dispozițiilor naționale contrare Directivei 2000/78 și articolului 21 din cartă și să continue judecarea cauzei cu participarea acestui judecător, atunci când acest demers este singura modalitate eficace de a asigura protecția jurisdicțională efectivă a drepturilor pe care ordinea juridică a Uniunii le conferă judecătorului?

         (1)  JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-684/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 06 noiembrie 2018 – World Comm Trading Gfz SRL / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 06 noiembrie 2018 – World Comm Trading Gfz SRL / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti
      (Cauza C-684/18)
      (2019/C 44/18)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: World Comm Trading Gfz SRL

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 90 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) și principiul neutralității TVA se opun unei legislații naționale (sau unei practici administrative întemeiate pe o legislație neclară) care refuză unei societăți dreptul de deducere a TVA proporțional cu valoarea discount-ului aplicat unor livrări de bunuri interne, pe motiv că factura fiscală emisă de furnizorul intracomunitar (în calitate de reprezentant al unui grup economic) evidențiază discount-ul global, acordat atât pentru produsele intracomunitare, cât și pentru cele interne furnizate în baza aceluiași contract-cadru, dar înregistrate ca achiziție din statul membru de referință (de la un membru al grupului, cu alt cod de TVA decât cel din factura de discount)?

                  2)

                  Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ, principiul proporționalității se opune ca beneficiarului să i se refuze dreptul de deducere a TVA proporțional cu valoarea discount-ului acordat global de furnizorul intracomunitar, în ipoteza în care furnizorul local (membrul aceluiași grup) și-a încetat activitatea economică și nu își mai poate reduce baza de impozitare a livrării prin emiterea unei facturi cu propriul cod de TVA, în vederea rambursării diferenței de TVA colectată suplimentar?

         (1)  JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-709/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Špecializovaný trestný súd (Slovacia) la 14 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe UL și VM

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Špecializovaný trestný súd (Slovacia) la 14 noiembrie 2018 – Procedură penală privind pe UL și VM
      (Cauza C-709/18)
      (2019/C 44/19)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Špecializovaný trestný súd

         Părțile din procedura principală

      UL și VM

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Principiul prezumției de nevinovăție prevăzut la articolul 3 și la articolul 4 din Directiva (UE) 2016/343 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale, coroborate cu considerentul (16) al acesteia, este respectat în cadrul unei proceduri penale în cazul în care un coinculpat care, într-un proces comun, în temeiul actului de inculpare prezentat, după deschiderea ședinței principale, neagă în fața instanței că a participat la săvârșirea faptei sau a faptelor stabilite în privința sa, declarând că este nevinovat, iar ulterior, printr-o ordonanță care nu conține descrierea faptei, încadrarea juridică a acesteia și nici o apreciere finală a instanței, aceasta decide să rețină declarația unui alt coinculpat în sensul că este vinovat de săvârșirea faptei sau a unora dintre faptele menționate în actul de inculpare, renunțând astfel la administrarea probelor privind vinovăția sa, iar ulterior, după administrarea probelor în ședința principală, printr-o hotărâre comună, instanța decide cu privire la actul de inculpare prezentat?

                              1.1

                              Prin decizia instanței de a reține declarația de vinovăție a unuia dintre inculpați, este calificat drept vinovat celălalt inculpat, care neagă că este vinovat, înainte ca, prin administrarea probelor, să fie dovedită vinovăția acestuia? Acest modus procedendi al instanței este conform cu articolul 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

                  2.

                  Este conform cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede dreptul la un proces echitabil și dreptul oricărei persoane la un proces echitabil în fața unei instanțe judecătorești independente și imparțiale, un modus procedendi al instanței într-o procedură comună cu privire la actul de inculpare împotriva mai multor acuzați, în cazul în care instanța competentă constituită în prealabil prin lege, printr-o ordonanță care nu conține descrierea faptei, încadrarea juridică a acesteia și nici o apreciere finală a instanței, decide să rețină declarația de vinovăție a acelor acuzați care, printr-o astfel de declarație, au renunțat la dreptul la administrarea probelor în contradictoriu, iar ulterior, după administrarea probelor în ședința principală, aceeași instanță, în temeiul actului de inculpare prezentat, soluționează cauza cu privire la toți inculpații?

                              2.1

                              Decizia de reținere a declarației de vinovăție lasă loc unei îndoieli întemeiate cu privire la imparțialitatea judecătorului care a reținut și declarația coinculpatului, iar eventuala excludere a acestui judecător din procedura penală este o măsură corespunzătoare pentru respectarea principiului prezumției de nevinovăție prevăzut la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale?

                  3.

                  Principiile egalității și statului de drept prevăzute la articolul 2, principiul egalității cetățenilor în fața instanței judecătorești prevăzut la articolul 9 și principiul general al Uniunii potrivit căruia orice persoană are dreptul la un proces echitabil în sensul articolului 6 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în versiunea care rezultă din Tratatul de la Lisabona semnat la 13 decembrie 2007, sunt respectate în cazul în care instanța națională, a cărei decizie nu este supusă unei căi de atac, decide contrar avizului de unificare al instanței naționale, adoptat de aceasta din urmă potrivit mandatului, conferit în temeiul reglementării naționale, de a uniformiza interpretarea legilor și a altor acte normative cu aplicabilitate generală, ceea ce era necesar pentru a pune capăt lipsei de uniformitate a jurisprudenței și ca urmare a împrejurării că un complet al Curții Supreme se îndepărtase de la avizul juridic cuprins în decizia unui alt complet al Curții Supreme?

         (1)  JO 2016, L 65, p. 1.


title: Cauza C-725/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Grondwettelijk Hof (Belgia) la 22 noiembrie 2018 – Anton van Zantbeek VOF/Ministerraad

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Grondwettelijk Hof (Belgia) la 22 noiembrie 2018 – Anton van Zantbeek VOF/Ministerraad
      (Cauza C-725/18)
      (2019/C 44/20)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Grondwettelijk Hof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Anton van Zantbeek VOF

         Pârât: Ministerraad

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 36 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia se introduce o taxă pe operațiunile bursiere, așa cum se prevede la articolele 120 și 126/2 din Codul belgian privind diverse taxe și impozite, având drept efect faptul că ordonatorul belgian devine debitor al acestei taxe atunci când intermediarul profesionist este stabilit în străinătate?

                  2)

                  Articolul 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 40 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia se introduce o taxă pe operațiunile bursiere, așa cum se prevede la articolele 120 și 126/2 din Codul belgian privind diverse taxe și impozite, având drept efect faptul că ordonatorul belgian devine debitor al acestei taxe atunci când intermediarul profesionist este stabilit în străinătate?

                  3)

                  Dacă, în baza răspunsului oferit la prima sau la a doua întrebare preliminară, Curtea Constituțională ar ajunge la concluzia că articolele atacate încalcă una sau mai multe dintre obligațiile care decurg din dispozițiile menționate în aceste întrebări, aceasta ar putea menține temporar efectele articolelor 120 și 126/2 din Codul belgian privind diverse taxe și impozite, pentru a evita insecuritatea juridică și pentru a permite legiuitorului să le pună în conformitate cu aceste obligații?


title: Cauza C-735/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgia) la 26 noiembrie 2018 – IZ/Ryanair DAC

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Belgia) la 26 noiembrie 2018 – IZ/Ryanair DAC
      (Cauza C-735/18)
      (2019/C 44/21)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Justice de paix du troisième canton de Charleroi

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: IZ

         Pârâtă: Ryanair DAC

         Întrebările preliminare

      [C]ererea de decizie preliminară privind interpretarea articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) [are] următorul cuprins:

                  —

                  dacă articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretat în sensul că un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume greva controlorilor de trafic aerian pe teritoriul care trebuie să fie traversat de o aeronavă la plecarea de pe un aeroport aflat în afara teritoriului afectat de grevă pentru a ajunge la un aeroport situat în afara teritoriului afectat de grevă, trebuie considerat un eveniment inerent desfășurării normale a activității operatorului de transport aerian și, prin urmare, nu poate fi calificat drept „împrejurare excepțională” care exonerează operatorul de transport aerian de obligația de a plăti o compensație pasagerilor în cazul unei anulări a unui zbor efectuat de avionul respectiv;

                  —

                  dacă un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume greva controlorilor de trafic aerian pe teritoriul care trebuie să fie traversat de o aeronavă la plecarea de pe un aeroport aflat în afara teritoriului afectat de grevă pentru a ajunge la un aeroport situat în afara teritoriului afectat de grevă, trebuie considerat o „împrejurare excepțională”, trebuie să se deducă de aici că este vorba, în cazul operatorului de transport aerian, despre o „împrejurare excepțională” care nu ar fi putut fi evitată chiar dacă s-ar fi luat toate măsurile rezonabile?

                  —

                  faptul că greva a fost anunțată trebuie considerat ca având drept consecință că un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume greva controlorilor de trafic aerian pe teritoriul care trebuie să fie traversat de o aeronavă la plecarea de pe un aeroport aflat în afara teritoriului afectat de grevă pentru a ajunge la un aeroport situat în afara teritoriului afectat de grevă, nu intră în domeniul de aplicare al noțiunii „împrejurări excepționale” în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91?

                  —

                  ținând seama de considerentul (15) al Regulamentului (CE) nr. 261/2004, trebuie să se considere că un eveniment precum cel în discuție în prezentul litigiu, și anume greva controlorilor de trafic aerian pe teritoriul care trebuie să fie traversat de o aeronavă la plecarea de pe un aeroport aflat în afara teritoriului afectat de grevă pentru a ajunge la un aeroport situat în afara teritoriului afectat de grevă, constituia pentru operatorul de transport aerian o împrejurare excepțională care nu ar fi putut fi evitată și îl autoriza, cu titlu de măsură rezonabilă care permitea evitarea altor anulări, să ia decizia de a anula zborul în discuție pentru a evita o situație în care echipele sale nu ar mai fi în măsură să efectueze alte zboruri în ziua grevei, minimizând astfel, în ansamblu, perturbările și inconvenientele cauzate de grevă tuturor pasagerilor săi?

         (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza C-742/18 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2018 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-627/16, Republica Cehă/Comisia

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/17

      Recurs introdus la 27 noiembrie 2018 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 septembrie 2018 în cauza T-627/16, Republica Cehă/Comisia
      (Cauza C-742/18 P)
      (2019/C 44/22)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, O. Serdula, J. Vláčil, J. Pavliš, în calitate de agenți)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Suediei

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2018 în cauza T-627/16, Republica Cehă/Comisia, prin care Tribunalul a anulat în parte acțiunea Republicii Cehe în anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/1059 (1) a Comisiei din 20 iunie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată cu numărul C(2016) 3753], în măsura în care aceasta exclude cheltuielile efectuate de Republica Cehă

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea punctului 2) din dispozitivul Hotărârii Tribunalului în cauza T-627/16 și partea corespunzătoare din hotărâre;

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2016/1059 a Comisiei în măsura în care aceasta exclude cheltuielile în cuantum de 462 517,83 euro legate de schema de plată unică pe suprafață;

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2016/1059 a Comisiei în măsura în care aceasta exclude cheltuielile în cuantum 636 516,20 euro legate de investițiile în sectorul vitivinicol și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.
      Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 (2) coroborat cu articolele 26 și 31 din Regulamentul nr. 1122/2009 (3). Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că controalele la fața locului efectuate prin teledetecție și controalele la fața locului clasice trebuie să aibă o rată de eroare identică sau comparabilă. O asemenea cerință nu reiese din nicio dispoziție a dreptului Uniunii sau din natura metodelor de inspecție vizate. Dimpotrivă, metodele de selectare a eșantioanelor pentru inspecție sunt atât de diferite, pentru motive specifice acestor metode, încât concluziile referitoare la eficacitatea lor nu pot fi condiționate de existența unei rate de eroare identice sau comparabile.
      Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 coroborat cu articolul 33 din Regulamentul nr. 1122/2009. Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că, în cazul în care s-a constatat o supradeclarare la nivelul unei rate de 3 % din suprafața determinată, eșantionul inspectat trebuie în orice împrejurare să crească până când nu se mai constată nicio supradeclarare, chiar și în situația în care autoritățile naționale pot să fie sigure, în temeiul împrejurărilor specifice ale speței, că, în ceea ce privește celelalte parcele ale agricultorului, nu sunt susceptibile să existe alte erori în declararea suprafeței agricole.
      Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 coroborat cu articolul 112 din Regulamentul nr. 1605/2002 (4) sau, după caz, cu articolul 130 din Regulamentul nr. 966/2012 (5). Tribunalul a denaturat în mod considerabil obiectul litigiului dintre Republica Cehă și Comisie și a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că rectificarea impusă era legată exclusiv de finanțarea retroactivă a investițiilor efectuate înainte de punerea în aplicare a programului național de ajutor. În cadrul investigației vizate, Comisia s-a opus oricărei finanțări retroactive a investițiilor în sectorul vitivinicol. Tribunalul a săvârșit, așadar, o eroare atunci când nu a examinat argumentele Republicii Cehe potrivit cărora finanțarea retroactivă a investițiilor efectuate după aprobarea programului național de ajutor era conformă cu dreptul Uniunii.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 coroborat cu articolele 19 și 77 din Regulamentul nr. 555/2008 (6) și cu articolul 27 din Regulamentul nr. 1975/2006 (7) sau, după caz, cu articolul 25 din Regulamentul nr. 65/2011 (8). Recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că, la data faptelor, investițiile efectuate în sectorul vitivinicol ar fi trebuit să fie, în proporție de 100 %, supuse unor controale la fața locului, în pofida faptului că articolul 77 alinatul (5) din Regulamentul nr. 555/2008, prin trimiterea expresă la articolul 27 din Regulamentul nr. 1975/2006, permite numai controlul unui eșantion din investițiile efectuate.

         (1)  JO 2016, L 173, p. 59.

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009, L 316, p. 65).

         (4)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

         (5)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO 2012, L 298, p. 1).

         (6)  Regulamentul (CE) nr. 555/2008 al Comisiei din 27 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole în ceea ce privește programele de sprijin, comerțul cu țările terțe, potențialul de producție și privind controalele în sectorul vitivinicol (JO 2008, L 170, p. 1).

         (7)  Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 al Comisiei din 7 decembrie 2006 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în ceea ce privește măsurile de sprijin pentru dezvoltarea rurală (JO 2006, L 368, p. 74, Ediție specială, 03/vol. 80, p. 192).

         (8)  Regulamentul (UE) nr. 65/2011 al Comisiei din 27 ianuarie 2011 de stabilire a normelor de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în cazul măsurilor de sprijin pentru dezvoltare rurală (JO 2011, L 25, p. 8).


title: Cauzele T-274/16 și T-275/16: Hotărârea Tribunalului din 22 noiembrie 2018 – Saleh Thabet și alții/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Egipt – Înghețarea fondurilor – Obiective – Criterii de includere a persoanelor vizate – Prelungirea desemnării reclamanților pe lista persoanelor vizate – Temei faptic – Excepție de nelegalitate – Temei juridic – Proporționalitate – Dreptul la un proces echitabil – Prezumție de nevinovăție – Principiul bunei administrări – Eroare de drept – Eroare vădită de apreciere – Drept de proprietate – Dreptul la apărare – Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă”)

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/19

      Hotărârea Tribunalului din 22 noiembrie 2018 – Saleh Thabet și alții/Consiliul
      (Cauzele T-274/16 și T-275/16) (1)

      ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Egipt - Înghețarea fondurilor - Obiective - Criterii de includere a persoanelor vizate - Prelungirea desemnării reclamanților pe lista persoanelor vizate - Temei faptic - Excepție de nelegalitate - Temei juridic - Proporționalitate - Dreptul la un proces echitabil - Prezumție de nevinovăție - Principiul bunei administrări - Eroare de drept - Eroare vădită de apreciere - Drept de proprietate - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă”))
      (2019/C 44/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă în cauza T-274/16: Suzanne Saleh Thabet (Cairo, Egipt) (reprezentanți: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, M. Rushton și C. Enderby Smith, solicitors)

         Reclamanți în cauza T-275/16: Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Cairo), Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Cairo), Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh (Cairo), Khadiga Mahmoud El Gammal (Cairo) (reprezentanți: B. Kennelly, J. Pobjoy, G. Martin, M. Rushton și C. Enderby Smith)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial S. Kyriakopoulou și M. Veiga, ulterior S. Kyriakopoulou și J. Kneale, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea, în primul rând, a Deciziei (PESC) 2016/411 a Consiliului din 18 martie 2016 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2016, L 74, p. 40), în al doilea rând, a Deciziei (PESC) 2017/496 a Consiliului din 21 martie 2017 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2017, L 76, p. 22), și, în al treilea rând, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/491 al Consiliului din 21 martie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2017, L 76, p. 10), în măsura în care aceste acte vizează reclamanții

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-274/16 și T-275/16 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Respinge acțiunile.

                  3)

                  Îi obligă pe doamna Suzanne Saleh Thabet, pe domnii Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak și Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak și pe doamnele Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh și Khadiga Mahmoud El Gammal la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 270, 25.7.2016