title: Cauza C-136/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL) (Trimitere preliminară – Date cu caracter personal – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea acestor date care figurează pe pagini web – Directiva 95/46/CE – Regulamentul (UE) 2016/679 – Motoare de căutare pe internet – Prelucrarea datelor conținute pe site-uri web – Categorii de date specifice prevăzute la articolul 8 din această directivă și la articolele 9 și 10 din acest regulament – Aplicabilitatea acestor articole în cazul operatorului motorului de căutare – Întinderea obligațiilor acestui operator în raport cu articolele menționate – Publicarea datelor pe site-uri web numai în scopuri jurnalistice, artistice sau literare – Incidență asupra prelucrării unei cereri de dezindexare – Articolele 7, 8 și 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)
      (Cauza C-136/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Date cu caracter personal - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea acestor date care figurează pe pagini web - Directiva 95/46/CE - Regulamentul (UE) 2016/679 - Motoare de căutare pe internet - Prelucrarea datelor conținute pe site-uri web - Categorii de date specifice prevăzute la articolul 8 din această directivă și la articolele 9 și 10 din acest regulament - Aplicabilitatea acestor articole în cazul operatorului motorului de căutare - Întinderea obligațiilor acestui operator în raport cu articolele menționate - Publicarea datelor pe site-uri web numai în scopuri jurnalistice, artistice sau literare - Incidență asupra prelucrării unei cereri de dezindexare - Articolele 7, 8 și 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)
      (2019/C 399/02)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: GC, AF, BH, ED

         Pârâtă: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

         cu participarea: Premier ministre, Google LLC, succesoare în drepturi a Google Inc.

         Dispozitivul

                  1)

                  Dispozițiile articolului 8 alineatele (1) și (5) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretate în sensul că interdicția sau restricțiile referitoare la prelucrarea categoriilor speciale de date cu caracter personal, menționate de aceste dispoziții, se aplică, sub rezerva excepțiilor prevăzute de această directivă, și operatorului unui motor de căutare în cadrul responsabilităților, al competențelor și al posibilităților sale în calitate de operator al prelucrării efectuate în cursul activității acestui motor, cu ocazia unei verificări realizate de acest operator, sub controlul autorităților naționale competente, în urma unei cereri formulate de persoana vizată.

                  2)

                  Dispozițiile articolului 8 alineatele (1) și (5) din Directiva 95/46 trebuie interpretate în sensul că, în temeiul acestora, operatorul unui motor de căutare este în principiu obligat, sub rezerva excepțiilor prevăzute de această directivă, să admită cererile de dezindexare referitoare la linkuri care duc spre pagini web pe care figurează date cu caracter personal care se încadrează în categoriile speciale vizate de aceste dispoziții.
                  Articolul 8 alineatul (2) litera (e) din Directiva 95/46 trebuie interpretat în sensul că, în temeiul acestuia, un operator poate refuza să admită o cerere de dezindexare atunci când constată că linkurile în cauză duc spre conținuturi care includ date cu caracter personal care se încadrează în categoriile speciale vizate la acest articol 8 alineatul (1), dar a căror prelucrare este acoperită de excepția prevăzută la respectivul articol 8 alineatul (2) litera (e), cu condiția ca această prelucrare să îndeplinească ansamblul celorlalte condiții de legalitate stabilite de această directivă și cu excepția cazului în care persoana vizată are, în temeiul articolului 14 primul paragraf litera (a) din directiva menționată, dreptul de a se opune respectivei prelucrări din considerente întemeiate și legitime legate de situația sa particulară.
                  Dispozițiile Directivei 95/46 trebuie interpretate în sensul că, atunci când operatorul unui motor de căutare este sesizat cu o cerere de dezindexare privind un link către o pagină web pe care sunt publicate date cu caracter personal care se încadrează în categoriile speciale prevăzute la articolul 8 alineatul (1) sau (5) din această directivă, acest operator trebuie să verifice, pe baza tuturor elementelor relevante din speță și ținând seama de gravitatea ingerinței în drepturile fundamentale ale persoanei vizate la respectarea vieții private și la protecția datelor cu caracter personal, consacrate la articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în temeiul motivelor de interes public major vizate la articolul 8 alineatul (4) din directiva menționată și cu respectarea condițiilor prevăzute la această din urmă dispoziție, dacă includerea acestui link în lista de rezultate, care se afișează în urma unei căutări efectuate plecând de la numele acestei persoane, se dovedește strict necesară pentru protecția libertății de informare, consacrată la articolul 11 din această cartă, a utilizatorilor de internet potențial interesați să aibă acces la această pagină web prin intermediul unei asemenea căutări.

                  3)

                  Dispozițiile Directivei 95/46 trebuie interpretate în sensul că,

                              —

                              pe de o parte, informațiile referitoare la o procedură judiciară căreia i-a făcut obiectul o persoană fizică, precum și, dacă este cazul, cele referitoare la condamnarea care a rezultat din aceasta constituie date referitoare la „infracțiuni” și la „condamnări penale”, în sensul articolului 8 alineatul (5) din această directivă, și

                              —

                              pe de altă parte, operatorul unui motor de căutare este obligat să admită o cerere de dezindexare privind linkuri către pagini web pe care figurează asemenea informații atunci când aceste informații se referă la o etapă anterioară a procedurii judiciare în cauză și nu mai corespund, ținând seama de desfășurarea acesteia, situației actuale, în măsura în care se constată, în cadrul verificării motivelor de interes public major vizate la articolul 8 alineatul (4) din directiva menționată, că, având în vedere ansamblul împrejurărilor speței, drepturile fundamentale ale persoanei vizate, garantate de articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prevalează asupra celor ale utilizatorilor de internet potențial interesați, protejate de articolul 11 din această cartă.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza C-467/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Lukovit – Bulgaria) – Procedură penală privind pe EP (Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Articolele 6 și 47, precum și articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Directiva 2012/13/UE – Articolul 8 alineatul (2) – Directiva 2013/48/UE – Articolul 12 – Directiva (UE) 2016/343 – Articolul 3 – Reglementare națională care autorizează, din motive terapeutice și de siguranță, internarea psihiatrică a persoanelor care, în stare de demență, au săvârșit fapte care prezintă pericol social – Dreptul la informare cu privire la drepturi – Dreptul de a avea acces la un avocat – Dreptul la o cale de atac efectivă – Prezumția de nevinovăție – Persoană vulnerabilă)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 septembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Lukovit – Bulgaria) – Procedură penală privind pe EP
      (Cauza C-467/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Articolele 6 și 47, precum și articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Directiva 2012/13/UE - Articolul 8 alineatul (2) - Directiva 2013/48/UE - Articolul 12 - Directiva (UE) 2016/343 - Articolul 3 - Reglementare națională care autorizează, din motive terapeutice și de siguranță, internarea psihiatrică a persoanelor care, în stare de demență, au săvârșit fapte care prezintă pericol social - Dreptul la informare cu privire la drepturi - Dreptul de a avea acces la un avocat - Dreptul la o cale de atac efectivă - Prezumția de nevinovăție - Persoană vulnerabilă)
      (2019/C 399/16)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Lukovit

         Partea din procedura penală principală

      EP

         cu participarea: Rayonna prokuratura Lom, KM, HO

                  1)

                  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale și Directiva 2013/48/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2013 privind dreptul de a avea acces la un avocat în cadrul procedurilor penale și al procedurilor privind mandatul european de arestare, precum și dreptul ca o persoană terță să fie informată în urma privării de libertate și dreptul de a comunica cu persoane terțe și cu autorități consulare în timpul privării de libertate trebuie interpretate în sensul că se aplică unei proceduri judiciare precum cea prevăzută de reglementarea națională în discuție în litigiul principal, care autorizează, din motive terapeutice și de siguranță, internarea psihiatrică a persoanelor care, în stare de demență, au săvârșit fapte care prezintă pericol social. Directiva 2012/13 trebuie să fie interpretată în sensul că persoanele suspectate că au săvârșit o infracțiune trebuie să fie informate cu privire la drepturile lor cât mai rapid posibil din momentul în care suspiciunile al căror obiect îl fac justifică, într-un alt context decât urgența, ca autoritățile competente să restrângă libertatea acestora prin intermediul unor măsuri de constrângere și, cel târziu, înainte de primul lor interogatoriu oficial luat de poliție.

                  2)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2012/13 și articolul 12 din Directiva 2013/48 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede o procedură judiciară care autorizează, din motive terapeutice și de siguranță, internarea psihiatrică a unor persoane care, în stare de demență, au săvârșit fapte care prezintă pericol social, dacă această reglementare nu permite instanței competente să verifice dacă drepturile procedurale prevăzute de aceste directive au fost respectate în cursul procedurilor anterioare celei cu care aceasta este sesizată, nesupuse unui astfel de control jurisdicțional.

                  3)

                  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale și articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că nici această directivă, nici această dispoziție din Carta drepturilor fundamentale nu se aplică unei proceduri judiciare de internare psihiatrică în scopuri terapeutice precum cea prevăzută la articolul 155 și următoarele din Zakon za zdraveto (Legea privind sănătatea), în discuție în litigiul principal, pentru motivul că există un risc ca, având în vedere starea sa de sănătate, persoana în cauză să prezinte un pericol pentru sănătatea sa sau pentru cea a unor terți.

                  4)

                  Principiul prezumției de nevinovăție prevăzut la articolul 3 din Directiva 2016/343 trebuie interpretat în sensul că impune ca, în cadrul unei proceduri judiciare de internare psihiatrică, din motive terapeutice și de siguranță, a unor persoane care, în stare de demență, au săvârșit fapte care prezintă pericol social, precum cea în discuție în litigiul principal, Ministerul Public să facă dovada că persoana a cărei internare este solicitată este autorul unor fapte despre care se consideră că constituie un astfel de pericol.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza T-746/19: Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – GY/BCE

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/33

      Acțiune introdusă la 5 noiembrie 2019 – GY/BCE
      (Cauza T-746/19)
      (2020/C 36/41)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: GY (reprezentanți: L. Levi și A. Champetier, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 28 ianuarie 2019 prin care se refuză reclamantului alocația pentru locuință pentru anul 2019;

                  —

                  în continuare, anularea, dacă este necesar, a deciziilor din 24 aprilie 2019 și din 26 august 2019 de respingere a cererii reclamantului de reexaminare administrativă și, respectiv, de respingere a procedurii de reclamație („grievance procedure”) a reclamantului;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului drepturilor dobândite.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea „efectului util” al alocației pentru locuință și al articolului 15 din Condițiile de încadrare în muncă ale BCE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului solicitudinii.


title: Cauza C-817/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 31 octombrie 2019 – Ligue des droits humains/Conseil des ministres

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 31 octombrie 2019 – Ligue des droits humains/Conseil des ministres
      (Cauza C-817/19)
      (2020/C 36/21)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour constitutionnelle

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Ligue des droits humains

         Pârât: Conseil des ministres

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 23 din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (2) litera (d) din același regulament trebuie interpretat în sensul că se aplică unei legislații naționale precum Legea din 25 decembrie 2016 privind prelucrarea datelor pasagerilor, care transpune Directiva (UE) 2016/681 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (2), precum și Directiva 2004/82/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind obligația operatorilor de transport de a comunica datele privind pasagerii (3) și Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la sosirea în și/sau la plecarea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE (4)?

                  2)

                  Anexa I la Directiva (UE) 2016/681 este compatibilă cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care datele pe care aceasta le enumeră sunt foarte largi – în special datele prevăzute la punctul 18 din anexa I la Directiva (UE) 2016/681, care depășesc datele prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2004/82/CE – și în sensul că, coroborate, acestea ar putea să intre sub incidența datelor sensibile și, astfel, să încalce limitele „strictului necesar”?

                  3)

                  Punctele 12 și 18 din anexa I la Directiva (UE) 2016/681 sunt compatibile cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care, având în vedere termenii „inclusiv” și „inclusiv”, datele pe care le vizează sunt menționate cu titlu exemplificativ, iar nu exhaustiv, astfel încât cerința preciziei și a clarității normelor care implică o ingerință în dreptul la respectarea vieții private și în dreptul la protecția datelor cu caracter personal nu ar fi respectată?

                  4)

                  Articolul 3 punctul 4 din Directiva (UE) 2016/681 și anexa I la aceeași directivă sunt compatibile cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care sistemul de colectare, de transfer și de prelucrare generalizate ale datelor pasagerilor pe care aceste dispoziții îl instituie privește orice persoană care utilizează mijlocul de transport respectiv, independent de orice element obiectiv care să permită să se considere că această persoană poate prezenta un risc pentru securitatea publică?

                  5)

                  Articolul 6 din Directiva (UE) 2016/681 coroborat cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale precum legea atacată, care admite, ca scop al prelucrării datelor „PNR”, monitorizarea activităților vizate de serviciile de informații și de securitate, integrând astfel acest scop în prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave?

                  6)

                  Articolul 6 din Directiva (UE) 2016/681 este compatibil cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care evaluarea prealabilă organizată de acesta, printr-o corelare cu bănci de date și criterii prestabilite, se aplică în mod sistematic și generalizat datelor privind pasagerii, independent de orice element obiectiv care să permită să se considere că acești pasageri pot prezenta un risc pentru securitatea publică?

                  7)

                  Noțiunea de „altă autoritate națională competentă”, prevăzută la articolul 12 alineatul (3) din Directiva (UE) 2016/681, poate fi interpretată în sensul că vizează UIP creată prin Legea din 25 decembrie 2016, care ar putea, prin urmare, să autorizeze accesul la datele „PNR” după o perioadă de șase luni, în cadrul unor cercetări care vizează informații specifice?

                  8)

                  Articolul 12 din Directiva (UE) 2016/681 coroborat cu articolul 7, cu articolul 8 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale precum legea atacată, care prevede un termen general de păstrare a datelor de cinci ani, fără a distinge dacă reiese, în cadrul evaluării prealabile, că pasagerii vizați pot sau nu să prezinte un risc pentru securitatea publică?

                  9)

                              a)

                              Directiva 2004/82/CE este compatibilă cu articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană și cu articolul 45 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în măsura în care obligațiile pe care aceasta le instituie se aplică zborurilor din interiorul Uniunii Europene?

                              b)

                              Directiva 2004/82/CE coroborată cu articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană și cu articolul 45 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretată în sensul că se opune unei legislații naționale precum legea atacată, care, în scopul combaterii imigrației ilegale și al îmbunătățirii controlului la frontiere, autorizează un sistem de colectare și de prelucrare a datelor pasagerilor „care călătoresc spre, pleacă de pe sau tranzitează teritoriul național”, ceea ce ar putea implica în mod indirect o restabilire a controalelor la frontierele interne?

                  10

                  În cazul în care, pe baza răspunsurilor date la întrebările preliminare care precedă, Cour constitutionnelle [Curtea Constituțională] ajunge la concluzia că legea atacată, care transpune printre altele Directiva (UE) 2016/681, încalcă una sau mai multe dintre obligațiile care decurg din dispozițiile menționate în aceste întrebări, ar putea să mențină provizoriu efectele Legii din 25 decembrie 2016 privind prelucrarea datelor pasagerilor pentru a evita o insecuritate juridică și pentru a permite ca datele colectate și păstrate anterior să mai poată fi utilizate în scopurile prevăzute de lege?

         (1)  JO 2016, L 119, p. 1.

         (2)  JO 2016, L 119, p. 132.

         (3)  JO 2004, L 261, p. 24, EDiție special, 19/vol. 7, p. 40.

         (4)  JO 2010, L 283, p. 1.


title: Cauza T-760/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Imperial Brands și alții/Comisia

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/34

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Imperial Brands și alții/Comisia
      (Cauza T-760/19)
      (2020/C 36/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Imperial Brands plc (Bristol, Regatul Unit), Imperial Tobacco Ltd (Bristol), Imperial Tobacco Overseas Holdings Ltd (Bristol), Imperial Tobacco Holdings Ltd (Bristol), Imperial Tobacco Overseas Holdings (2) Ltd (Bristol) (reprezentanți: D. Slater, avocat, și E. Burrows, N. Gardner și S. Mardell, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate C(2019) 25 26 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în legătură cu această procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă zece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a îndeplinit corespunzător obligația de motivare și a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a considerat că normele Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC) reprezintă sistemul de referință relevant. Comisia ar fi trebuit să considere că cadrul de referință este regimul impozitului pe profit din Regatul Unit.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin adoptarea unei abordări eronate referitoare la analiza normelor privind SSC. Comisia a apreciat în mod eronat dispozițiile capitolului 9 din partea 9A din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 – care cuprinde exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor – ca fiind o formă de derogare de la obligația fiscală generală prevăzută în capitolul 5 din partea 9A din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010].

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept în aplicarea articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a concluzionat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor este selectivă prin faptul că întreprinderile care se aflau în situații de fapt și de drept comparabile sunt tratate în mod diferit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor conferă un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a îndeplinit corespunzător obligația de motivare atunci când a considerat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu este justificată parțial și a încălcat, prin urmare, articolul 296 TFUE.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că scutirea „totală”, în conformitate cu secțiunea 371IB din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] este justificată de natura și de economia generală a sistemului fiscal.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că exonerarea de 75 %, în conformitate cu secțiunea 3711D din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] este justificată de natura și de economia generală a sistemului fiscal.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că impunerea unei sarcini fiscale SSC-urilor care îndeplinesc condițiile pentru exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor, contrar prevederilor articolului 49 TFUE.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept aplicând prin analogie sau invocând în mod nejustificat prevederile Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1), care nu era aplicabilă ratione temporis.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că, atunci când a adoptat decizia atacată, Comisia a adus atingere suveranității exclusive a Regatului Unit în domeniul impozitării directe și a încălcat astfel articolele 4 și 5 TUE și articolul 114 TFUE.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p.1).


title: Cauza T-524/18: Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2019 – Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (Billa) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Billa – Mărcile Uniunii Europene verbale anterioare BILLABONG – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudine a semnelor – Compararea produselor și a serviciilor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/26

      Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2019 – Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (Billa)
      (Cauza T-524/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Billa - Mărcile Uniunii Europene verbale anterioare BILLABONG - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Compararea produselor și a serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 36/31)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Billa AG (Wiener Neudorf, Austria) (reprezentanți: J. Rether, M. Kinkeldey, J. Rosenhäger și S. Brandstätter, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Boardriders IP Holdings LLC (Huntington Beach, California, Statele Unite) (reprezentanți: J. Fish, solicitor, și A. Bryson, barrister)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 21 iunie 2018 (cauza R 2235/2017-4), astfel cum a fost rectificată la 4 octombrie 2018, privind o procedură de opoziție între Boardriders IP Holdings și Billa

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 21 iunie 2018 (cauza R 2235/2017-4), în ceea ce privește produsele „jocuri” care se încadrează în clasa 28 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor pentru înregistrarea mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, vizate de marca solicitată.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Fiecare suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza T-761/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Willis Europe/Comisia

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/35

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Willis Europe/Comisia
      (Cauza T-761/19)
      (2020/C 36/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Willis Europe BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: N. Niejahr și B. Hoorelbeke, avocați, și A. Stratakis și P. O’Gara, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1), în măsura în care prin aceasta se stabilește că presupusa măsură de ajutor reprezintă ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și se dispune recuperarea sa cu dobândă, inclusiv de la reclamantă;

                  —

                  în subsidiar, anularea articolelor 2, 3 și 4 din decizia atacată, în măsura în care prin aceasta se dispune recuperarea cu dobândă a ajutorului incompatibil, inclusiv de la reclamantă;

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de reclamantă în legătură cu această procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE atunci când a considerat că presupusa măsură de ajutor oferă un avantaj selectiv societăților care recurg la scutirea de 75 % pentru relații de creditare eligibile cu risc scăzut, întrucât Comisia:

                              —

                              a identificat în mod eronat regimul Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC) ca fiind sistemul de referință;

                              —

                              a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că scutirea de 75 % reprezintă o derogare de la sistemul fiscal de referință întrucât:

                                          (i)

                                          constatarea unei derogări este întemeiată în mod eronat pe tehnica de reglementare;

                                          (ii)

                                          testul privind funcțiile de conducere semnificative nu reprezintă testul principal pentru regimul Regatului Unit privind SSC;

                                          (iii)

                                          relațiile de creditare eligibile și neeligibile nu sunt în aceeași situație de fapt și de drept și, în orice caz, Comisia a săvârșit o eroare de drept aplicând prin analogie sau invocând în mod nejustificat prevederile Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1).

                              —

                              a săvârșit erori de fapt și de drept atunci când a concluzionat că scutirea de 75 % nu este justificată de natura și de economia generală a regimului fiscal în același fel în care exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care se aplică profiturilor financiare necomerciale care intră sub incidența secțiunii 371EC din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] (investiții de capital din Regatul Unit).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE prin faptul că nu a dovedit că presupusa măsură de ajutor putea afecta schimburile comerciale dintre statele membre și că amenința să denatureze concurența.

                  3.

                  Al treilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 49 TFUE atunci când a calificat presupusa măsură de ajutor ca fiind ajutor de stat incompatibil care nu încalcă libertatea de stabilire garantată de articolul 49 TFUE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat principiul fundamental al egalității de tratament/al nediscriminării:

                              —

                              prin faptul că a tratat profiturile financiare necomerciale obținute din împrumuturile eligibile în același mod cu profiturile financiare necomerciale obținute din împrumuturile neeligibile; și

                              —

                              prin faptul că a tratat în mod diferit exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor în funcție de cum profiturile financiare necomerciale intră sub incidența secțiunii 371EB sau 371EC din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010].

                  5.

                  Al cincilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că, chiar dacă presupusa măsură de ajutor intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) TFUE, Comisia a încălcat articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (2) prin dispunerea recuperării sumelor presupusului ajutor incompatibil de la beneficiarii presupusei măsuri de ajutor, întrucât o astfel de recuperare încalcă principiile generale de drept al Uniunii, și anume principiul încrederii legitime și securității juridice.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p.1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza C-831/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 14 noiembrie 2019 – Banco di Desio e della Brianza SpA și alții/YX, ZW

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 14 noiembrie 2019 – Banco di Desio e della Brianza SpA și alții/YX, ZW
      (Cauza C-831/19)
      (2020/C 36/22)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Milano

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Banco di Desio e della Brianza SpA, Banca di Credito Cooperativo di Carugate e Inzago sc, Intesa Sanpaolo SpA, Banca Popolare di Sondrio s.c.p.a, Cerved Credit Management SpA

         Pârâte: YX, ZW

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE (1) coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun, și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții, unei ordini juridice naționale precum cea descrisă, care nu permite instanței de executare să efectueze un control intrinsec cu privire la un titlu executoriu judiciar care a dobândit autoritate de lucru judecat atunci când consumatorul, luând cunoștință de propriul statut (cunoaștere care anterior a fost împiedicată de dreptul pozitiv de origine jurisprudențială), solicită efectuarea unui asemenea control?

                  2)

                  Articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun, și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții, unei ordini juridice precum ordinea juridică națională care, față de autoritatea de lucru judecat cu privire la lipsa caracterului abuziv al unei clauze contractuale, nu permite instanței de executare, chemată să decidă cu privire la o contestație la executare formulată de consumator, să constate un asemenea caracter abuziv și se poate reține că o astfel de împiedicare există chiar în cazul în care, în raport cu dreptul pozitiv de origine jurisprudențială în vigoare la momentul dobândirii autorității de lucru judecat, evaluarea caracterului abuziv al clauzei era împiedicată de faptul că fideiusorul nu putea fi calificat drept consumator?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-648/18: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Super bock group/EUIPO – Agus (Crystal) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Crystal – Marca națională verbală anterioară CRISTAL – Motiv relativ de refuz – Lipsa similitudinii produselor – Lipsa unui risc de confuzie – Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/27

      Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Super bock group/EUIPO – Agus (Crystal)
      (Cauza T-648/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Crystal - Marca națională verbală anterioară CRISTAL - Motiv relativ de refuz - Lipsa similitudinii produselor - Lipsa unui risc de confuzie - Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 36/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Super bock group, SGPS SA (Leça do Balio, Portugalia) (reprezentant: J. P. Mioludo, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: L. Rampini și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Agus sp. z o.o. (Varșovia, Polonia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 23 iulie 2018 (cauza R 299/2018-2) privind o procedură de opoziție între Unicer-Bebidas de Portugal, SGPS SA și Agus.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Super bock group, SGPS SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019.


title: Cauza C-853/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Poprad (Slovacia) la 22 noiembrie 2019 – IM/STING Reality s.r.o.

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Okresný súd Poprad (Slovacia) la 22 noiembrie 2019 – IM/STING Reality s.r.o.
      (Cauza C-853/19)
      (2020/C 36/23)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Okresný súd Poprad

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IM

         Pârâtă: STING Reality s.r.o.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (1) trebuie interpretată în sensul că circumstanțe precum cele din cauza principală, în care un comerciant din domeniul creditării propune unei persoane fizice aflate într-o situație financiară dificilă și sub presiunea timpului, care intenționează să obțină un credit pentru a păstra proprietatea asupra unui bun imobil care constituie unica locuință a acesteia, un contract care are ca efect privarea sa definitivă de dreptul de proprietate asupra bunului imobil respectiv, în condițiile în care aceasta dorea să transfere temporar imobilul către creditor cu titlu de garanție a unui contract de credit, constituie o practică comercială neloială?

                  2)

                  Directiva 93/13/CE privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (2) (denumită în continuare „Directiva 93/13”) trebuie să fie interpretată în sensul că, în împrejurări precum cele menționate la prima întrebare, un contract de vânzare care transferă proprietatea asupra unui bun imobil este supus controlului jurisdicțional chiar și în pofida argumentației comerciantului potrivit căreia clauzele contractuale au făcut obiectul unei negocieri individuale, în cazul în care comerciantul refuză să prezinte instanței contracte încheiate în alte situații pentru a se stabili dacă este vorba despre un tip de contract standard utilizat de comerciant și în alte cazuri?

                  3)

                  În cazul în care Directiva 93/13 este aplicabilă în cauză, este de asemenea relevantă – în scopul aplicării articolului 4 alineatul (1) din directiva menționată – situația anterioară încheierii contractului, și anume faptul că comerciantul pârât a avut acces la datele cu caracter personal ale reclamantului fără consimțământul acestuia?

         (1)  – JO 2005, L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260.

         (2)  – JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza CauzaC-482/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 decembrie 2019 – Republica Cehă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare – Apropierea legislațiilor – Directiva (UE) 2017/853 – Controlul achiziționării și al deținerii de arme – Validitate – Temei juridic – Articolul 114 TFUE – Modificarea unei directive existente – Principiul proporționalității – Lipsa evaluării impactului – Atingere adusă dreptului de proprietate – Proporționalitatea măsurilor adoptate – Măsuri care creează obstacole în cadrul pieței interne – Principiul securității juridice – Principiul protecției încrederii legitime – Măsuri care obligă statele membre să adopte o legislație cu efect retroactiv – Principiul nediscriminării – Derogare pentru Confederația Elvețiană – Discriminare care afectează statele membre ale Uniunii Europene sau statele membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS), altele decât acest stat)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 decembrie 2019 – Republica Cehă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza CauzaC-482/17) (1)

      (Acțiune în anulare - Apropierea legislațiilor - Directiva (UE) 2017/853 - Controlul achiziționării și al deținerii de arme - Validitate - Temei juridic - Articolul 114 TFUE - Modificarea unei directive existente - Principiul proporționalității - Lipsa evaluării impactului - Atingere adusă dreptului de proprietate - Proporționalitatea măsurilor adoptate - Măsuri care creează obstacole în cadrul pieței interne - Principiul securității juridice - Principiul protecției încrederii legitime - Măsuri care obligă statele membre să adopte o legislație cu efect retroactiv - Principiul nediscriminării - Derogare pentru Confederația Elvețiană - Discriminare care afectează statele membre ale Uniunii Europene sau statele membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS), altele decât acest stat)
      (2020/C 36/02)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, O. Serdula și J. Vláčil, agenți)

         Interveniente în susținerea reclamantei: Ungaria (reprezentanți: M. Z. Fehér, G. Koós și G. Tornyai, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, M. Wiącek și D. Lutostańska, agenți)

         Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: O. Hrstková Šolcová și R. van de Westelaken, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Westerhof Löfflerová, E. Moro și M. Chavrier, ulterior A. Westerhof Löfflerová și M. Chavrier, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtelor: Republica Franceză (reprezentanți: A. Daly, E. de Moustier, R. Coesme și D. Colas, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: M. Šimerdová, Y. G. Marinova și E. Kružíková, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Cehă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Obligă Republica Franceză, Ungaria, Republica Polonă, precum și Comisia Europeană să suporte propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza T-667/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Pinto Teixeira/SEAE („Funcție publică – Drepturi și obligații ale funcționarului – Declarație de intenție privind exercitarea unei activități profesionale după încetarea raporturilor de muncă – Articolul 16 din statut – Risc de incompatibilitate cu interesele legitime ale instituției – Termen pentru a răspunde la declarația de intenție – Decizie implicită de acceptare – Interzicerea exercitării unei activități profesionale după încetarea raporturilor de muncă – Prejudiciu moral”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/27

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Pinto Teixeira/SEAE
      (Cauza T-667/18) (1)

      („Funcție publică - Drepturi și obligații ale funcționarului - Declarație de intenție privind exercitarea unei activități profesionale după încetarea raporturilor de muncă - Articolul 16 din statut - Risc de incompatibilitate cu interesele legitime ale instituției - Termen pentru a răspunde la declarația de intenție - Decizie implicită de acceptare - Interzicerea exercitării unei activități profesionale după încetarea raporturilor de muncă - Prejudiciu moral”)
      (2020/C 36/33)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: José Manuel Pinto Teixeira (Oeiras, Portugalia)
      (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și R. Spac, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei SEAE din 21 februarie 2018 prin care se interzice reclamantului să exercite o activitate exterioară în temeiul articolului 16 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care acesta pretinde că l-a suferit ca urmare a acestei decizii

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE) din 21 februarie 2018 prin care se interzice domnului José Manuel Pinto Teixeira să exercite o activitate exterioară în temeiul articolului 16 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019.


title: Cauza C-432/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof - Germania) – Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH (Trimitere preliminară – Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare – Regulamentele (CE) nr. 510/2006 și (UE) nr. 1151/2012 – Articolul 13 alineatul (1) – Regulamentul (CE) nr. 583/2009 – Articolul 1 – Înregistrarea denumirii „Aceto Balsamico di Modena (IGP)” – Protecția componentelor negeografice ale acestei denumiri – Întindere)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/9

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof - Germania) – Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH
      (Cauza C-432/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare - Regulamentele (CE) nr. 510/2006 și (UE) nr. 1151/2012 - Articolul 13 alineatul (1) - Regulamentul (CE) nr. 583/2009 - Articolul 1 - Înregistrarea denumirii „Aceto Balsamico di Modena (IGP)” - Protecția componentelor negeografice ale acestei denumiri - Întindere)
      (2020/C 36/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena

         Pârâtă: Balema GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 583/2009 al Comisiei din 3 iulie 2009 de înregistrare a unei denumiri în Registrul denumirilor de origine protejate și al indicațiilor geografice protejate [Aceto Balsamico di Modena (IGP)] trebuie să fie interpretat în sensul că protecția denumirii „Aceto Balsamico di Modena” nu se extinde asupra utilizării termenilor individuali negeografici ai acesteia.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauzele conexate C-708/17 și 725/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad - Bulgaria) – „EVN Bulgaria Toplofikatsia” EAD/Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), „Toplofikatsia Sofia” EAD/Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17) (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Dreptul consumatorilor – Articolul 2 alineatul (1) – Noțiunea de „consumator” – Articolul 3 alineatul (1) – Contract încheiat între un profesionist și un consumator – Contract care privește furnizarea de încălzire centralizată – Articolul 27 – Vânzare nesolicitată – Directiva 2005/29/CE – Practici comerciale nelegale ale întreprinderilor față de consumatori pe piața internă – Articolul 5 – Interzicerea practicilor comerciale neloiale – Anexa I – Furnizare nesolicitată – Reglementare națională care impune fiecărui proprietar al unui bun dintr un imobil aflat în proprietate comună racordat la o rețea de termoficare centralizată să contribuie la cheltuielile privind consumul de energie termică pentru părțile comune și pentru instalația interioară a imobilului – Eficacitate energetică – Directiva 2006/32/CE – Articolul 13 alineatul (2) – Directiva 2012/27/UE – Articolul 10 alineatul (1) – Informații referitoare la facturare – Reglementare națională care prevede că, într un imobil aflat în coproprietate, facturile privind consumul de energie termică pentru instalația interioară sunt stabilite în sarcina fiecărui proprietar de apartament proporțional cu volumul încălzit din locuința sa)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad - Bulgaria) – „EVN Bulgaria Toplofikatsia” EAD/Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), „Toplofikatsia Sofia” EAD/Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17)
      (Cauzele conexate C-708/17 și 725/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Dreptul consumatorilor - Articolul 2 alineatul (1) - Noțiunea de „consumator” - Articolul 3 alineatul (1) - Contract încheiat între un profesionist și un consumator - Contract care privește furnizarea de încălzire centralizată - Articolul 27 - Vânzare nesolicitată - Directiva 2005/29/CE - Practici comerciale nelegale ale întreprinderilor față de consumatori pe piața internă - Articolul 5 - Interzicerea practicilor comerciale neloiale - Anexa I - Furnizare nesolicitată - Reglementare națională care impune fiecărui proprietar al unui bun dintr un imobil aflat în proprietate comună racordat la o rețea de termoficare centralizată să contribuie la cheltuielile privind consumul de energie termică pentru părțile comune și pentru instalația interioară a imobilului - Eficacitate energetică - Directiva 2006/32/CE - Articolul 13 alineatul (2) - Directiva 2012/27/UE - Articolul 10 alineatul (1) - Informații referitoare la facturare - Reglementare națională care prevede că, într un imobil aflat în coproprietate, facturile privind consumul de energie termică pentru instalația interioară sunt stabilite în sarcina fiecărui proprietar de apartament proporțional cu volumul încălzit din locuința sa)
      (2020/C 36/03)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: „EVN Bulgaria Toplofikatsia” EAD, (C-708/17), „Toplofikatsia Sofia” EAD (C-725/17)

         Pârâți: Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 27 din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului, coroborat cu articolul 5 alineatele (1) și (5) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că proprietarii unui apartament dintr o clădire aflată în proprietate comună racordat la o rețea de termoficare centralizată sunt obligați să contribuie la cheltuielile legate de consumul de energie termică din părțile comune și din instalația interioară a clădirii, chiar dacă nu au solicitat în mod individual furnizarea energiei termice și nu o utilizează în apartamentul lor.

                  2)

                  Articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2006/32/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice și de abrogare a Directivei 93/76/CEE a Consiliului și articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede că, într o clădire aflată în proprietate comună, facturile referitoare la consumul de energie termică aferent instalației interioare sunt stabilite, pentru fiecare proprietar al unui apartament din clădire, în mod proporțional cu volumul încălzit aferent apartamentului său.

         (1)  JO C 94, 12.3.2018.


title: Cauza C-857/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovenia) la 26 noiembrie 2019 – Slovak Telekom a.s./Protimonopolný úrad Slovenskej republiky

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovenia) la 26 noiembrie 2019 – Slovak Telekom a.s./Protimonopolný úrad Slovenskej republiky
      (Cauza C-857/19)
      (2020/C 36/24)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Slovak Telekom a.s.

         Intimat: Protimonopolný úrad Slovenskej republiky

         Întrebările preliminare

      Adresează întrebări preliminare privind interpretarea articolului 11 alineatul (6) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat:

                  1)

                  Formularea „privează autoritățile de concurență ale statelor membre de competența lor de a aplica articolele 81 și 82 din tratat” (2) implică pierderea, de către autoritățile statelor membre, a competențelor în domeniul de aplicare al articolelor 81 și 82 din tratat?

                  2)

                  Articolul 50 (interdicția de a fi judecat sau condamnat penal de două ori pentru aceeași infracțiune) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la 7 decembrie 2000 la Nisa, vizează și delictele administrative sub forma unui abuz de poziție dominantă, în sensul articolului 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în cazul cărora Comisia și autoritatea unui stat membru au aplicat sancțiuni în mod separat și independent, în exercitarea competențelor lor în temeiul articolului 11 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002?

         (1)  – JO 2003, L 1, p. 1.

         (2)  [art. 11 alin. (6) prima teză, Regulamentul (CE) nr. 1/2003].


title: Cauza T-811/19: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2019 – Enoport - Produção de Bebidas/EUIPO - Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/37

      Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2019 – Enoport - Produção de Bebidas/EUIPO - Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO)
      (Cauza T-811/19)
      (2020/C 36/44)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Enoport - Produção de Bebidas Lda (Rio Maior, Portugalia) (reprezentant: R. Milhões, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CABEÇA DE TOIRO – Cererea de înregistrare nr. 15 626 286

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 9 septembrie 2019 în cauza R 394/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2017/1001 al Parlamentului și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-323/16: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Banco Cooperativo Español/SRB („Uniunea economică și monetară – Uniunea bancară – Mecanismul unic rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor întreprinderi de investiții (MUR) – Fondul unic de rezoluție (FUR) – Decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 – Acțiune în anulare – Afectare directă și individuală – Admisibilitate – Norme fundamentale de procedură – Autentificarea deciziei – Procedura de adoptare a deciziei”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/21

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Banco Cooperativo Español/SRB
      (Cauza T-323/16) (1)

      („Uniunea economică și monetară - Uniunea bancară - Mecanismul unic rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor întreprinderi de investiții (MUR) - Fondul unic de rezoluție (FUR) - Decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 - Acțiune în anulare - Afectare directă și individuală - Admisibilitate - Norme fundamentale de procedură - Autentificarea deciziei - Procedura de adoptare a deciziei”)
      (2020/C 36/25)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Banco Cooperativo Español, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: D. Sarmiento Ramírez-Escudero și J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: F. Málaga Diéguez, F. Fernández de Trocóniz Robles, B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch și S. Ianc, avocați)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Rius, A. Steiblytė și K.-P. Wojcik, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06), în ceea ce o privește pe reclamantă

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) din cadrul sesiunii sale executive din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06), în măsura în care privește Banco Cooperativo Español, SA.

                  2)

                     Banco Cooperativo Español și SRB suportă propriile cheltuieli de judecată.

                  3)

                     Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza T-824/19: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2019 – RY/Comisia

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/37

      Acțiune introdusă la 2 decembrie 2019 – RY/Comisia
      (Cauza T-824/19)
      (2020/C 36/45)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: RY (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 10 aprilie 2019 de reziliere a contractului de agent temporar al reclamantului în sensul articolului 2 litera (c) din RAA;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE. Reclamantul susține în această privință că Comisia ar fi trebuit să îl reintegreze în serviciu în urma Hotărârii din 10 ianuarie 2019, RY/Comisia (T-160/17, EU:T:2019:1).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat, întrucât reclamantului nu i s-ar fi dat posibilitatea să își prezinte în mod util observațiile și să influențeze procesul decizional în discuție.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de putere, pentru motivul că decizia atacată ar fi fost luată cu singurul scop de a da o aparență de legalitate deciziei pur confirmative de reziliere a contractului reclamantului.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de acces la dosar. Reclamantul arată în acest sens că nu s-a dat nicio urmare cererilor sale repetate de transmitere a schimburilor de documente intervenite între cabinetul membrului Comisiei și Direcția Generală Resurse Umane și Securitate în urma Hotărârii din 10 ianuarie 2019, RY/Comisia (T-160/17, EU:T:2019:1).


title: Cauza C-493/18: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation - Franța) – UB/VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al lui UB, Banque patrimoine et immobilier SA (Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Proceduri de insolvență – Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 – Articolul 3 alineatul (1) – Acțiuni care decurg în mod direct din procedura de insolvență și care au o strânsă legătură cu aceasta – Vânzarea unui imobil și constituirea unei ipoteci – Acțiune în inopozabilitate introdusă de lichidator – Articolul 25 alineatul (1) – Competență exclusivă a instanțelor din statul membru de deschidere a procedurii de insolvență)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/10

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 4 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation - Franța) – UB/VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al lui UB, Banque patrimoine et immobilier SA
      (Cauza C-493/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Proceduri de insolvență - Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 - Articolul 3 alineatul (1) - Acțiuni care decurg în mod direct din procedura de insolvență și care au o strânsă legătură cu aceasta - Vânzarea unui imobil și constituirea unei ipoteci - Acțiune în inopozabilitate introdusă de lichidator - Articolul 25 alineatul (1) - Competență exclusivă a instanțelor din statul membru de deschidere a procedurii de insolvență)
      (2020/C 36/12)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UB

         Pârâte: VA, Tiger SCI, WZ, în calitate de lichidator al lui UB, Banque patrimoine et immobilier SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență trebuie interpretat în sensul că acțiunea lichidatorului, desemnat de o instanță din statul membru pe teritoriul căruia a fost deschisă procedura de insolvență, care are ca obiect declararea inopozabilității față de masa credală a vânzării unui bun imobil situat în alt stat membru, precum și a ipotecii constituite asupra acestuia, este de competența exclusivă a instanțelor din primul stat membru.

                  2)

                  Articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1346/2000 trebuie interpretat în sensul că o decizie prin care o instanță a statului membru de deschidere autorizează lichidatorul să inițieze o acțiune în alt stat membru, chiar dacă acțiunea respectivă ar fi de competența exclusivă a acestei instanțe, nu poate avea ca efect conferirea unei competențe internaționale instanțelor din acest alt stat membru.

         (1)  JO C 364, 8.10.2018.


title: Cauza C-117/18 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2019 – PGNiG Supply & Trading GmbH/Comisia Europeană (Recurs – Piața internă în sectorul gazelor naturale – Directiva 2009/73/CE – Articolul 32 – Accesul terților – Articolul 41 alineatele 6, 8 și 10 – Norme privind tarifele – Articolul 36 – Cerere de derogare – Modalități de exploatare a gazoductului OPAL – Autoritate de reglementare națională – Decizie de derogare – Cerere de modificare – Decizie a Comisiei Europene – Acțiune în anulare – Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE – Admisibilitate – Decizie care nu o privește direct pe reclamantă)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/4

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2019 – PGNiG Supply & Trading GmbH/Comisia Europeană
      (Cauza C-117/18 P) (1)

      (Recurs - Piața internă în sectorul gazelor naturale - Directiva 2009/73/CE - Articolul 32 - Accesul terților - Articolul 41 alineatele 6, 8 și 10 - Norme privind tarifele - Articolul 36 - Cerere de derogare - Modalități de exploatare a gazoductului OPAL - Autoritate de reglementare națională - Decizie de derogare - Cerere de modificare - Decizie a Comisiei Europene - Acțiune în anulare - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Admisibilitate - Decizie care nu o privește direct pe reclamantă)
      (2020/C 36/04)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: PGNiG Supply & Trading GmbH (reprezentanți: M. Jeżewski și O. Waluśkiewicz, adwokaci, E. Buczkowska și M. Trepka, radcowie prawni)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și O. Beynet, agenți)

         Intervenientă în susținerea Comisiei: Republica Federală Germania (reprezentanți: inițial T. Henze, ulterior J. Möller, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  PGNiG Supply & Trading GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza T-835/19: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2019 – CrossFit/EUIPO – Hochwarter (CROSSBOX)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/38

      Acțiune introdusă la 6 decembrie 2019 – CrossFit/EUIPO – Hochwarter (CROSSBOX)
      (Cauza T-835/19)
      (2020/C 36/46)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: CrossFit Inc. (Scotts Valley, California, Statele Unite) (reprezentant: D. Mărginean, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Marlis Hochwarter (Viena, Austria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă CROSSBOX – marca Uniunii Europene nr. 12 503 471

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 octombrie 2019 în cauza R 1832/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-591/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 noiembrie 2019 – Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding/Comisia Europeană (Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Împărțirea pieței în cadrul unor proiecte – Amenzi – Dreptul la apărare – Acces la dosar – Principiul prezumției de nevinovăție – Denaturarea elementelor de probă)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/11

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 noiembrie 2019 – Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding/Comisia Europeană
      (Cauza C-591/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Împărțirea pieței în cadrul unor proiecte - Amenzi - Dreptul la apărare - Acces la dosar - Principiul prezumției de nevinovăție - Denaturarea elementelor de probă)
      (2020/C 36/13)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurente: Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding (reprezentanți: A. Rinne, M. Lichtenegger și S. Schricker, Rechtsanwälte)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Leupold, H. van Vliet și C. Vollrath, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Brugg Kabel AG și Kabelwerke Brugg AG Holding la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza T-99/17: Ordonanța Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Eutelsat/GSA

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/39

      Ordonanța Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Eutelsat/GSA
      (Cauza T-99/17) (1)

      (2020/C 36/47)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza T-566/19: Ordonanța Tribunalului din 27 noiembrie 2019 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/39

      Ordonanța Tribunalului din 27 noiembrie 2019 – Scandlines Danmark și Scandlines Deutschland/Comisia
      (Cauza T-566/19) (1)

      (2020/C 36/48)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 348, 14.10.2019.


title: Cauza T-365/16: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Portigon/SRB („Uniunea economică și monetară – Uniunea bancară – Mecanism unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) – Fond unic de rezoluție (FUR) – Decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 – Acțiune în anulare – Afectare directă și individuală – Admisibilitate – Norme fundamentale de procedură – Autentificarea deciziei – Procedura de adoptare a deciziei – Obligația de motivare”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/22

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Portigon/SRB
      (Cauza T-365/16) (1)

      („Uniunea economică și monetară - Uniunea bancară - Mecanism unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) - Fond unic de rezoluție (FUR) - Decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 - Acțiune în anulare - Afectare directă și individuală - Admisibilitate - Norme fundamentale de procedură - Autentificarea deciziei - Procedura de adoptare a deciziei - Obligația de motivare”)
      (2020/C 36/26)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Portigon AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: D. Bliesener, V. Jungkind și F. Geber, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: B. Meyring, T. Klupsch și S. Ianc, avocați)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Steiblytė și K.-P. Wojcik, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea, în primul rând, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și, în al doilea rând, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 20 mai 2016 privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție, care completează decizia SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care aceste decizii o privesc pe reclamantă

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și decizia SRB din sesiunea sa executivă din 20 mai 2016 privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016, care completează decizia SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care acestea o privesc pe Portigon AG.

                  2)

                  SRB suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Portigon.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza T-683/18: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Conte/EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM) („Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CANNABIS STORE AMSTERDAM – Motiv absolut de refuz – Marcă contrară ordinii publice – Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/28

      Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Conte/EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM)
      (Cauza T-683/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CANNABIS STORE AMSTERDAM - Motiv absolut de refuz - Marcă contrară ordinii publice - Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2020/C 36/34)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Santa Conte (Napoli, Italia) (reprezentanți: C. Demichelis, E. Ortaglio și G. Iorio Fiorelli, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 31 august 2018 (cauza R 2181/2017-2) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ CANNABIS STORE AMSTERDAM ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  O obligă pe doamna Santa Conte la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauzele conexate T-377/16, 645/16 și T-809/16: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Hypo Vorarlberg Bank/SRB („Uniunea economică și monetară – Uniunea bancară – Mecanism unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) – Fond unic de rezoluție (FUR) – Decizia SRB privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 – Acțiune în anulare – Afectare directă și individuală – Admisibilitate – Norme fundamentale de procedură – Autentificarea deciziei – Procedura de adoptare a deciziei – Obligația de motivare – Limitarea în timp a efectelor hotărârii”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/23

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – Hypo Vorarlberg Bank/SRB
      (Cauzele conexate T-377/16, 645/16 și T-809/16) (1)

      („Uniunea economică și monetară - Uniunea bancară - Mecanism unic de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții (MUR) - Fond unic de rezoluție (FUR) - Decizia SRB privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 - Acțiune în anulare - Afectare directă și individuală - Admisibilitate - Norme fundamentale de procedură - Autentificarea deciziei - Procedura de adoptare a deciziei - Obligația de motivare - Limitarea în timp a efectelor hotărârii”)
      (2020/C 36/27)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Hypo Vorarlberg Bank AG, fostă Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Bregenz, Austria) (reprezentanți: G. Eisenberger și A. Brenneis, avocați)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție (reprezentanți: B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch și S. Ianc, avocați)

         Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Italiană (reprezentant: G. Palmieri, agent)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se urmărește anularea, în primul rând, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și, în al doilea rând, a deciziei SRB din sesiunea sa executivă 20 mai 2016 privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție, care completează decizia SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante pentru anul 2016 la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care aceste decizii o privesc pe reclamantă.

         Dispozitivul

                  1)

                  În cauzele T-645/16 și T-809/16, respinge acțiunile ca inadmisibile.

                  2)

                  În cauza T-377/16, anulează decizia Comitetului unic de rezoluție (SRB) din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/06) și decizia SRB din sesiunea sa executivă din 20 mai 2016 privind ajustarea contribuțiilor ex ante pentru anul 2016, care completează decizia SRB din sesiunea sa executivă din 15 aprilie 2016 privind contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție (SRB/ES/SRF/2016/13), în măsura în care acestea o privesc pe Hypo Vorarlberg Bank AG.

                  3)

                  SRB suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Hypo Vorarlberg Bank în cauza T-377/16.

                  4)

                  Hypo Vorarlberg Bank suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de SRB în cauzele T-645/16 și T-809/16, precum și în cauza T-645/16 R.

                  5)

                  Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza C-596/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 noiembrie 2019 – LS Cable & System Ltd/Comisia Europeană (Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Repartizarea pieței în cadrul proiectelor – Amenzi – Sarcina probei – Denaturarea elementelor de probă – Distanțare publică față de înțelegere)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/12

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 noiembrie 2019 – LS Cable & System Ltd/Comisia Europeană
      (Cauza C-596/18) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Repartizarea pieței în cadrul proiectelor - Amenzi - Sarcina probei - Denaturarea elementelor de probă - Distanțare publică față de înțelegere)
      (2020/C 36/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: LS Cable & System Ltd (reprezentanți: S. Spinks și S. Kinsella, solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan și H. van Vliet, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă LS Cable & System Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza T-527/16: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Tàpias/Consiliul („Funcție publică – Reforma statutului și a RAA intrată în vigoare la 1 ianuarie 2014 – Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 – Taxa de solidaritate aplicabilă începând de la 1 ianuarie 2014 – Suspendarea aplicării metodei de actualizare a remunerațiilor pentru anii 2013 și 2014”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/24

      Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Tàpias/Consiliul
      (Cauza T-527/16) (1)

      („Funcție publică - Reforma statutului și a RAA intrată în vigoare la 1 ianuarie 2014 - Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 - Taxa de solidaritate aplicabilă începând de la 1 ianuarie 2014 - Suspendarea aplicării metodei de actualizare a remunerațiilor pentru anii 2013 și 2014”)
      (2020/C 36/28)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Margarita Tàpias (Wavre, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și N. Flandin, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și M. Ecker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei prin care se stabilește remunerația reclamantei pentru luna ianuarie 2014, astfel cum s-a concretizat în fișa de remunerație din luna respectivă care i-a fost adresată la 14 ianuarie 2014 și care ar fi prima fișă în care se aplică în privința sa articolul 65 alineatul (4) și articolul 66a din statut, provenite din articolul 1 punctele 44 și 46 din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2013 (JO 2013, L 287, p. 15), care prevăd suspendarea aplicării metodei de actualizare a remunerațiilor pentru 2013 și 2014 și, respectiv, instituirea unei taxe de solidaritate începând de la 1 ianuarie 2014

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  O obligă pe doamna Margarita Tàpias la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 7, 12.1.2015 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-121/14 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: CauzaC-642/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 decembrie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 2008/98/CE – Articolele 30 și 33 – Planuri de gestionare a deșeurilor – Comunitățile autonome Insulele Baleare și Insulele Canare (Spania) – Obligație de revizuire – Obligație de notificare către Comisie – Lipsa unei puneri în întârziere în conformitate cu normele – Trimitere prematură a punerii în întârziere – Inadmisibilitate)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/13

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 decembrie 2019 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (CauzaC-642/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2008/98/CE - Articolele 30 și 33 - Planuri de gestionare a deșeurilor - Comunitățile autonome Insulele Baleare și Insulele Canare (Spania) - Obligație de revizuire - Obligație de notificare către Comisie - Lipsa unei puneri în întârziere în conformitate cu normele - Trimitere prematură a punerii în întârziere - Inadmisibilitate)
      (2020/C 36/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, E. Sanfrutos Cano și F. Thiran, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: L. Aguilera Ruiz, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauzele conexate C-398/18 și 428/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia - Spania) – Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social (Trimitere preliminară – Securitatea socială a lucrătorilor migranți – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Pensie anticipată – Eligibilitate – Valoare a pensiei ce urmează să fie încasată care trebuie să depășească valoarea minimă legală – Luare în considerare doar a pensiei dobândite în statul membru în cauză – Neluare în considerare a pensiei dobândite în alt stat membru – Diferență de tratament în privința lucrătorilor care și au exercitat dreptul la liberă circulație)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/5

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 5 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Galicia - Spania) – Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social
      (Cauzele conexate C-398/18 și 428/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Securitatea socială a lucrătorilor migranți - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Pensie anticipată - Eligibilitate - Valoare a pensiei ce urmează să fie încasată care trebuie să depășească valoarea minimă legală - Luare în considerare doar a pensiei dobândite în statul membru în cauză - Neluare în considerare a pensiei dobândite în alt stat membru - Diferență de tratament în privința lucrătorilor care și au exercitat dreptul la liberă circulație)
      (2020/C 36/06)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)

         Pârâte: Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

         Dispozitivul

      Articolul 5 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că se opune legislației unui stat membru care impune, drept condiție de eligibilitate a unui lucrător pentru o pensie anticipată, ca valoarea pensiei care urmează să fie încasată să fie mai mare decât valoarea minimă a pensiei pe care acest lucrător ar avea dreptul să o primească la vârsta legală de pensionare în temeiul acestei legislații, noțiunea de „pensie care urmează să fie încasată” fiind înțeleasă ca vizând pensia aflată numai în sarcina acestui stat membru, cu excluderea pensiei pe care lucrătorul menționat ar putea să o primească cu titlu de prestații echivalente aflată în sarcina unuia sau a mai multe alte state membre.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.

         JO C 364, 8.10.2018


title: Cauza T-692/18: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Montanari/SEAE („Acces la documente – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Raport de inspecție ad hoc – Refuzul accesului – Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 – Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului – Regulamentul (CE) nr. 45/2001 – Articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 – Transferul de date cu caracter personal – Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 – Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă – Articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001 – Excepție privind protecția procesului decizional – Obligația de motivare”)

text:
               3.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 36/29

      Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2019 – Montanari/SEAE
      (Cauza T-692/18) (1)

      („Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Raport de inspecție ad hoc - Refuzul accesului - Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 - Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului - Regulamentul (CE) nr. 45/2001 - Articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 - Transferul de date cu caracter personal - Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă - Articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001 - Excepție privind protecția procesului decizional - Obligația de motivare”)
      (2020/C 36/35)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Marco Montanari (Reggio Emilia, Italia) (reprezentanți: A. Champetier și S. Rodrigues, avocați)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt, R. Spac și E. Orgován, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea deciziei SEAE din 24 octombrie 2018 prin care acesta a refuzat accesul reclamantului la raportul din 29 iulie 2017 întocmit de A.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia din 24 octombrie 2018 prin care Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) a respins cererea de confirmare a accesului la documente formulată de domnul Marco Montanari la 13 septembrie 2018.

                  2)

                  Obligă SEAE la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 35, 28.1.2019.