title: Cauza C-404/19 P: Recurs introdus la 23 mai 2019 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 12 martie 2019 în cauza T-26/18, Franța/Comisia

text:
               15.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/12

      Recurs introdus la 23 mai 2019 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 12 martie 2019 în cauza T-26/18, Franța/Comisia
      (Cauza C-404/19 P)
      (2019/C 238/16)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: D. Colas, A.-L. Desjonquères, C. Mosser, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  Anularea în parte a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 martie 2019 în cauza T-26/18, Franța/Comisia;

                  —

                  soluționarea definitivă a litigiului prin anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/2014 a Comisiei din 8 noiembrie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (1), în măsura în care aceasta aplică Franței corecții forfetare de 100 % ca urmare a deficiențelor din sistemul de control al ajutoarelor pe suprafață în Corsica Superioară;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Guvernul francez solicită Curții anularea în parte a hotărârii atacate, în măsura în care respinge acțiunea sa în ceea ce privește partea din decizia în litigiu referitoare la „Sistemul de control cu deficiențe grave, Corsica”, pentru anii 2013 și 2014, prin care se aplică o corecție forfetară de 100 % ca urmare a deficiențelor din sistemul de control al ajutoarelor pe suprafață în Corsica Superioară.
      În susținerea recursului său, guvernul francez invocă un motiv unic întemeiat pe eroarea de drept. Tribunalul s-ar fi întemeiat pe o interpretare eronată a condițiilor prevăzute la punctul 3.2.5 din Orientările din 2015 pentru a stabili o rată de corecție mai mare de 25 %. Tribunalul ar fi făcut confuzie între dovada care trebuie făcută în ipoteza în care acordarea ajutoarelor este lipsită de orice temei juridic sau încalcă normele dreptului Uniunii și cazul în care deficiențele din sistemul de control sunt suficient de grave pentru a sugera că ajutoarele sunt acordate cu încălcarea dreptului Uniunii. Așadar, în mod eronat Tribunalul ar fi statuat că excluderea tuturor cheltuielilor de la finanțarea din partea Uniunii era justificată, iar corecția forfetară de 100 % era întemeiată.

         (1)  JO 2017, L 292, p. 61.


title: Cauza C-425/19 P: Recurs introdus la 29 mai 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 19 martie 2019 în cauzele conexate T-98/16, T-98/16, T-196/16 și T-198/16, Italia și alții/Comisia

text:
               15.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/13

      Recurs introdus la 29 mai 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 19 martie 2019 în cauzele conexate T-98/16, T-98/16, T-196/16 și T-198/16, Italia și alții/Comisia
      (Cauza C-425/19 P)
      (2019/C 238/17)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar, D. Recchia, agenti)

         Celelalte părți din procedură: Republica Italiană, Banca Popolare di Bari Società Cooperativa per Azioni, Fondo interbancario di tutela dei depositi, Banca d’Italia

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțată la 19 martie 2019 în cauzele conexate:
                  T-98/16 „Republica Italiană/Comisia Europeană”
                  T-196/16 „Banca Popolare di Bari S.C.p.A./Comisia Europeană”
                  T-198/16 „Fondul interbancar de tutela dei depoziti/Comisia Europeană”

                  —

                  respingerea acțiunilor introduse în primă instanță, în măsura în care contestă faptul că decizia atacată demonstrează că sunt îndeplinite condițiile privind imputabilitatea în sarcina statului a măsurilor în cauză și privind finanțarea lor prin intermediul resurselor de stat;

                  —

                  trimiterea cauzei Tribunalului pentru examinarea celorlalte motive ale acțiunii în primă instanță și

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și aferente recursului.

         Motivele și principalele argumente

      Prin hotărârea atacată, Tribunalul a anulat decizia în litigiu pentru motivul că „Comisia nu a dovedit corespunzător cerințelor legale implicarea autorităților publice în adoptarea măsurii în cauză, nici, prin urmare, imputabilitatea acestei măsuri în sarcina statului în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE” și „Comisia nu a stabilit corespunzător cerințelor legale, în decizia atacată, că resursele în cauză erau controlate de autoritățile publice italiene și că erau, așadar, la dispoziția acestora”.
      Comisia consideră că hotărârea atacată se întemeiază pe considerații eronate în drept și pe o denaturare a faptelor, care afectează iremediabil validitatea concluziilor sale și a dispozitivului hotărârii sale. Comisia invocă două motive de recurs:

                  —

                  În primul rând, Comisia consideră că Tribunalul a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE pentru două motive:

                              —

                              Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește sarcina probei care revine Comisiei pentru a stabili îndeplinirea condițiilor privind imputabilitatea în sarcina statului și privind resursele de stat, impunând Comisiei să demonstreze existența unei influențe dominante a autorităților publice, în toate fazele procesului care a condus la adoptarea măsurilor în cauză, asupra organismului care acordă ajutorul, pentru singurul motiv că acesta din urmă este un organism privat.

                              —

                              Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește sarcina probei care revine Comisiei pentru a stabili îndeplinirea condițiilor privind imputabilitatea în sarcina statului și privind resursele de stat, examinând și evaluând elementele prezentate de Comisie în decizia în litigiu printr-o abordare fragmentată, fără a le lua în considerare în ansamblul lor și fără a ține cont de contextul mai larg în care acestea se inserează.

                  —

                  În al doilea rând, concluziile Tribunalului sunt încă afectate de inexactități materiale grave în ceea ce privește faptele și interpretarea dreptului italian pertinent, care rezultă din documentele cauzei.


title: Cauza T-318/19: Acțiune introdusă la 23 mai 2019 — Thunus și alții/BEI

text:
               22.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/36

      Acțiune introdusă la 23 mai 2019 — Thunus și alții/BEI
      (Cauza T-318/19)
      (2019/C 246/38)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Vincent Thunus (Contern, Luxemburg) și alți 7 reclamanți (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiție

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată, inclusiv a excepției de nelegalitate pe care o conține;

                  —

                  în consecință,

                              —

                              anularea deciziei conținute în fișele de salariu ale reclamanților din luna februarie 2019, decizie prin care se stabilește ajustarea anuală a remunerației de bază limitată la 0,8 % pentru anul 2019 și, prin urmare, anularea deciziilor similare cuprinse în fișele de salariu ulterioare;

                  —

                  prin urmare, obligarea pârâtei

                              —

                              la plata, pentru repararea prejudiciului material, (i) a soldului de salariu corespunzător aplicării ajustării anuale pentru 2019, așadar o creștere cu 1,2 %, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2019 și 31 decembrie 2019; (ii) a soldului de salariu corespunzător consecințelor aplicării ajustării anuale de 0,8 % pentru 2019 asupra cuantumului salariilor care vor fi plătite începând din ianuarie 2019; (iii) a dobânzilor moratorii aplicate la soldurile de salarii datorate până la plata completă a sumelor datorate, rata dobânzii moratorii care urmează a fi aplicată trebuind să fie calculată pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, aplicabilă în perioada în cauză, majorată cu trei puncte;

                  —

                  dacă este cazul, exceptând situația în care le prezintă din proprie inițiativă, obligarea pârâtei, cu titlul de măsuri de organizare a procedurii, să prezinte următoarele documente:

                              —

                              Decizia Consiliului de administrație al BEI din 18 iulie 2017 (CA/505/17);

                              —

                              Raportul subcomitetului de salarizare adresat Consiliului de administrație din decembrie 2018;

                              —

                              Decizia Consiliului de administrație din 11 decembrie 2018 (anexa 3 la PV/19/01);

                              —

                              Decizia Comitetului de direcție din 30 ianuarie 2019 (MC-018-ADM-20190130);

                              —

                              Nota Direcției resurse umane din 18 ianuarie 2019 (CS-PERS/HRPLC/DIR/2019-001/ABGS);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă, pe de o parte, în ceea ce privește decizia Consiliului de administrație din 18 iulie 2017, două motive și, respectiv, pe de altă parte, în ceea ce privește deciziile Comitetului de direcție din decembrie 2018 și din ianuarie 2019, patru motive.
      În ceea ce privește decizia Consiliului de administrație din 18 iulie 2017:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea încrederii legitime și a drepturilor dobândite.

            În ceea ce privește deciziile Comitetului de direcție din decembrie 2018 și din ianuarie 2019:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența autorului actului atacat și pe încălcarea articolului 18 din Regulamentul de procedură.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea garanțiilor procedurale prevăzute la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de consultare a Colegiului.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.
                  În ceea ce privește cererea de despăgubire, reclamanții solicită plata diferenței de remunerație datorată așadar 1,2 % de la 1 ianuarie 2019 (inclusiv impactul acestei creșteri asupra beneficiilor pecuniare) majorată cu dobânzi de întârziere.


title: Cauza T-273/18: Hotărârea Tribunalului din 5 iunie 2019 — Bernaldo de Quirós/Comisia („Funcție publică — Funcționari — Regim disciplinar — Acte contrare demnității funcției — Anchetă administrativă — Mandat încredințat — Principiul imparțialității — Principiul bunei administrări — Dreptul la apărare — Procedură disciplinară — Principiul egalității armelor — Sancțiunea disciplinară a mustrării — Proporționalitate — Prejudiciu moral”)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/42

      Hotărârea Tribunalului din 5 iunie 2019 — Bernaldo de Quirós/Comisia
      (Cauza T-273/18) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Regim disciplinar - Acte contrare demnității funcției - Anchetă administrativă - Mandat încredințat - Principiul imparțialității - Principiul bunei administrări - Dreptul la apărare - Procedură disciplinară - Principiul egalității armelor - Sancțiunea disciplinară a mustrării - Proporționalitate - Prejudiciu moral”)
      (2019/C 255/54)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Belén Bernaldo de Quirós (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid, B. Mongin și R. Striani, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei din 6 iulie 2017 a Comisiei prin care se aplică reclamantei sancțiunea mustrării în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (b) din anexa IX la Statutul funcționarilor Uniunii Europene și, în măsura în care este necesar, a deciziei din 31 ianuarie 2018 de respingere a reclamației introduse de reclamantă împotriva deciziei menționate și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pretins suferit de reclamantă ca urmare a acestor decizii

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     O obligă pe doamna Belén Bernaldo de Quirós la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 240, 9.7.2018.


title: Cauza T-538/18: Ordonanța Tribunalului din 11 iunie 2019 — Dickmanns/EUIPO („Funcție publică — Agenți temporari — Contract pe perioadă determinată însoțit de o clauză de reziliere — Clauză de încetare a contractului în ipoteza în care numele agentului nu este înscris în lista de rezervă a unui concurs — Act pur confirmativ — Termen de introducere a căii de atac — Inadmisibilitate”)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/43

      Ordonanța Tribunalului din 11 iunie 2019 — Dickmanns/EUIPO
      (Cauza T-538/18) (1)

      („Funcție publică - Agenți temporari - Contract pe perioadă determinată însoțit de o clauză de reziliere - Clauză de încetare a contractului în ipoteza în care numele agentului nu este înscris în lista de rezervă a unui concurs - Act pur confirmativ - Termen de introducere a căii de atac - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 255/55)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Sigrid Dickmanns (Gran Alcant, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Lukošiūtė, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei din 14 decembrie 2017 și, în măsura în care este necesar, a deciziilor din 28 noiembrie 2013 și din 4 iunie 2014 ale EUIPO prin care se pune capăt contractului de muncă al reclamantei la 30 iunie 2018 și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care aceasta l-ar fi suferit.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

                  2)

                     O obligă pe doamna Sigrid Dickmanns la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de EUIPO.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza T-702/18: Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2019 — Durand și alții/Parlamentul („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și acțiune în anulare — Politica agricolă — Regulamentul (CE) nr. 1/2005 — Bunăstarea animalelor — Cerere a unor deputați din Parlamentul European de constituire a unei comisii de anchetă — Luare de poziție a Parlamentului — Act care nu este supus căilor de atac — Act informativ — Inadmisibilitate”)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/43

      Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2019 — Durand și alții/Parlamentul
      (Cauza T-702/18) (1)

      („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și acțiune în anulare - Politica agricolă - Regulamentul (CE) nr. 1/2005 - Bunăstarea animalelor - Cerere a unor deputați din Parlamentul European de constituire a unei comisii de anchetă - Luare de poziție a Parlamentului - Act care nu este supus căilor de atac - Act informativ - Inadmisibilitate”)
      (2019/C 255/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pascal Durand (Paris, Franța) și alți șapte reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: O. Brouwer și E. Raedts, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și S. Alonso de León, agenți)

         Obiectul

      Cu titlu principal, cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE prin care se solicită să se constate că Parlamentul, prin decizia Conferinței președinților Parlamentului, s-a abținut în mod nelegal să se pronunțe asupra unei cereri din 17 iulie 2018 prin care se solicita constituirea unei comisii de anchetă și, cu titlu subsidiar, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei conținute în scrisoarea președintelui Parlamentului din 21 septembrie 2018

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Îi obligă pe domnul Pascal Durand și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza T-171/19: Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2019 — Hebberecht/SEAE („Funcție publică — Funcționari — Procedură disciplinară — Suspendare — Reținere din remunerație — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate vădită”)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/44

      Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2019 — Hebberecht/SEAE
      (Cauza T-171/19) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Procedură disciplinară - Suspendare - Reținere din remunerație - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate vădită”)
      (2019/C 255/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Chantal Hebberecht (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: K. Bicard, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și R. Spac, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect, pe de-o parte, anularea deciziei SEAE comunicată reclamantei la 20 septembrie 2018 prin care s-a respins reclamația acesteia îndreptată împotriva deciziei SEAE de a o suspenda din funcție și de aplica o reținere din salariul său lunar și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

                  2)

                     Doamna Chantal Hebberecht suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 172, 20.5.2019.


title: Cauza T-319/19: Acțiune introdusă la 24 mai 2019 — Gollnisch/Parlamentul

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/45

      Acțiune introdusă la 24 mai 2019 — Gollnisch/Parlamentul
      (Cauza T-319/19)
      (2019/C 255/58)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Franța) (reprezentant: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Biroului Parlamentului European din data de 10 decembrie 2018, împreună cu Decizia din 26 martie 2019 a președintelui Parlamentului European de respingere a recursului grațios formulat în fața acestuia împotriva respectivei decizii;

                  —

                  raportarea tuturor actelor, modificărilor, notificărilor, deciziilor și prelevărilor făcute ca urmare a acestei decizii;

                  —

                  atribuirea în favoarea reclamantului a sumei de 6 500 de euro cu titlu de cheltuieli efectuate pentru pregătirea prezentei acțiuni;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 27 din Statutul deputaților. Dispoziția menționată ar împiedica biroul să aducă atingere drepturilor dobândite sau viitoare ale parlamentarilor.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 76 alineatul (3) din Normele de aplicare a Statutului deputaților. Potrivit reclamantului, articolul 27 citat anterior din Statutul deputaților ar avea ca efect să garanteze integritatea dispozițiilor Normelor de aplicare a Statutului cu privire la Fondul de pensii, împiedicând orice modificare a conținutului acestora.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 223 alineatul (2) TFUE și pe necompetența Biroului, în măsura în care Biroul ar fi creat un impozit pe plata pensiilor foștilor deputați pe care nu avea competența să îl instituie, întrucât orice decizie în materie de fiscalitate în ceea ce îi privește pe parlamentari este de competența Consiliului.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și încrederii legitime. Actul atacat ar fi fost adoptat cu încălcarea angajamentelor și a textelor care constituie asigurări și garanții fiabile ale faptului că nu va mai interveni nicio modificare în regimul fondului de pensii facultativ.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității. Parlamentul, singurul responsabil de situația financiară creată, ar fi adoptat măsuri insuficiente și inechitabile sub pretextul de a o regulariza.

                  6.

                  Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului egalității. Decizia atacată ar crea o inegalitate de tratament între deputații care cotizează și deputații care nu cotizează, precum și între deputații care beneficiază deja de pensie și cei care nu beneficiază de aceasta.


title: Cauza T-327/19: Acțiune introdusă la 30 mai 2019 — Mubarak/Consiliul

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/46

      Acțiune introdusă la 30 mai 2019 — Mubarak/Consiliul
      (Cauza T-327/19)
      (2019/C 255/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Cairo, Egipt) (reprezentanți: B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith și F. Holmey, Solicitors)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2019/468 a Consiliului din 21 martie 2019 (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/459 al Consiliului din 21 martie 2019 (2), în măsura în care acestea se aplică reclamantului; și

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a omis să verifice dacă autoritățile egiptene au respectat drepturile fundamentale ale reclamantului, întemeiate în special pe articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în contextul procedurii și anchetelor pe care s-a întemeiat pârâtul.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a săvârșit erori vădite de apreciere prin faptul că a considerat că criteriul pentru includerea reclamantului în articolul 1 din Decizia 2011/172/PESC (3) și în articolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 (4) era îndeplinit.

         (1)  Decizia (PESC) 2019/468 a Consiliului din 21 martie 2019 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 80, 22.3.2019, p. 40).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/459 al Consiliului din 21 martie 2019 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 80, 22.3.2019, p. 1).

         (3)  Decizia 2011/172/PESC a Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 76, 22.3.2011, p. 63).

         (4)  Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 76, 22.3.2011, p. 4).


title: Cauza T-334/19: Acțiune introdusă la 4 iunie 2019 — Google și Alphabet/Comisia

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/46

      Acțiune introdusă la 4 iunie 2019 — Google și Alphabet/Comisia
      (Cauza T-334/19)
      (2019/C 255/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Google LLC (Mountain View, California, Statele Unite), Alphabet Inc. (Mountain View) (reprezentanți: C. Jeffs, lawyer, J. Staples, Solicitor, D. Beard QC și J. Williams, Barrister)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea (în întregime sau în parte) a deciziei Comisiei din 20 martie 2019 în cauza COMP/AT.40411 — Google Search (AdSense);

                  —

                  în consecință sau în subsidiar, anularea sau reducerea, în virtutea competenței de fond a Tribunalului, a amenzii impuse reclamantelor și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în legătură cu prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe eroarea de apreciere care viciază decizia atacată în definirea pieței și, așadar, a dominării. În decizia atacată, Comisia a apreciat în mod greși, în special, că:

                              —

                              nu există concurență între reclamele care au legătură cu căutările on-line și cele care nu au legătură cu căutările on-line;

                              —

                              nu există concurență între reclamele vândute în mod direct și reclamele vândute prin intermediari.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea care viciază decizia atacată prin aceea că Comisia a decis că clauza denumită de exclusivitate a Google (Clauza de exclusivitate a site-ului) era abuzivă. Decizia atacată:

                              —

                              denaturează clauza de exclusivitate a site-ului calificând-o drept obligație de furnizare exclusivă;

                              —

                              apreciază în mod greșit că Comisia nu era obligată să cerceteze dacă clauza de exclusivitatea site-ului era susceptibilă să aibă efecte nefaste asupra concurenței;

                              —

                              nu demonstrează că clauza de exclusivitate a site-ului calificată astfel era totuși susceptibilă să restrângă concurența.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe eroarea care viciază decizia atacată prin aceea că Comisia a apreciat că plasarea premium și clauza de publicitate minimală ale Google („clauza de plasare”) era abuzivă. Decizia atacată:

                              —

                              denaturează clauza de plasare;

                              —

                              nu demonstrează că clauza de plasare era susceptibilă să restrângă concurența.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe eroarea care viciază decizia atacată prin aceea că Comisia a apreciat că clauza publicitară care echivala cu o autorizare a Google (clauza de modificare) era abuzivă. Decizia atacată:

                              —

                              nu demonstrează că clauza de modificare era susceptibilă să restrângă concurența;

                              —

                              în subsidiar, nu ține seama, în mod greșit, de faptul că clauza de modificare era justificată în mod obiectiv prin aceea că proteja utilizatorii site-ului, editorii și agențiile de publicitate și Google sau nu ține seama, în mod greșit, de faptul că orice efect de excludere era compensat de avantajele clauzei.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe eroarea care viciază decizia atacată prin aceea că Comisia a impus o amendă și a calculat în mod greșit această amendă. Decizia atacată:

                              —

                              nu ia în considerare lipsa dolului sau a unei culpe grave a Google și Comisia a ales cauza pentru a obține angajamente;

                              —

                              în subsidiar calculează amenda în mod eronat;

                              —

                              și, mai subsidiar, încalcă principiul proporționalității.


title: Cauza T-336/19: Acțiune introdusă la 31 mai 2019 — BZ/Comisia

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/48

      Acțiune introdusă la 31 mai 2019 — BZ/Comisia
      (Cauza T-336/19)
      (2019/C 255/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: BZ (reprezentant: C. Mourato, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 25 iulie 2018 a Comisiei Europene având ca obiect concedierea reclamantei ca urmare a unui raport de stagiu anticipat;

                  —

                  obligarea Comisiei să îi plătească reclamantei următoarele despăgubiri distincte:

                              —

                              5 000 de euro pentru prejudiciul moral cauzat prin decizia de concediere;

                              —

                              5 000 de euro pentru prejudiciul adus reputației cauzat prin decizia de concediere;

                              —

                              10 000 de euro pentru prejudiciul material cauzat de efectele nefaste asupra stării de sănătate a reclamantei ca urmare a concedierii sale;

                              —

                              58 900 de euro pentru prejudiciul material legat de pierderea unor venituri ca urmare a concedierii sale nelegale;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea garanțiilor procedurale în materie de anchete administrative și disciplinare, pe încălcarea dreptului la apărare și pe încălcarea prezumției de nevinovăție.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 84 alineatele (1) și (3) din Regimul aplicabil celorlalți agenți, pe încălcarea drepturilor privind stagiul și pe o eroare vădită de apreciere a administrației.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 84 alineatul (2) din Regimul aplicabil celorlalți agenți și a principiului proporționalității.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe o cerere de despăgubire specială ca urmare a nelegalităților menționate mai sus.


title: Cauza T-341/19: Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (TASER)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/49

      Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (TASER)
      (Cauza T-341/19)
      (2019/C 255/62)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Martínez Albainox, SL (Albacete, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Taser International, Inc. (Scottsdale, Arizona, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă TASER în culorile negru, galben și roșu — marca Uniunii Europene nr. 12 817 052

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20/03/2019 în cauza R 1577/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate prin declararea expresă a validității mărcii Uniunii Europene figurative nr. 12 817 052 TASER pentru toate produsele înregistrate în clasa 8;

                  —

                  obligarea EUIPO și partea intervenientă, Taser International, Inc., la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului, inclusiv a cheltuielilor de judecată referitoare la procedura în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat (Motivele invocate)

                  —

                  încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-342/19: Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (TASER)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/50

      Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (TASER)
      (Cauza T-342/19)
      (2019/C 255/63)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Martínez Albainox, SL (Albacete, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Taser International, Inc. (Scottsdale, Arizona, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene „TASER” în culorile negru, galben și roșu — marca Uniunii Europene nr. 11 710 134

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 martie 2019 în cauza R 1576/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, declarând în mod expres validitatea mărcii Uniunii Europene nr. 11 710 134„TASER” pentru toate bunurile înregistrate în clasele 18 și 25;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei, Taser International, Inc., la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii desfășurate în fața Camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-349/19: Acțiune introdusă la 7 iunie 2019 — Decathlon/EUIPO — Athlon Custom Sportswear (athlon custom sportswear)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/51

      Acțiune introdusă la 7 iunie 2019 — Decathlon/EUIPO — Athlon Custom Sportswear (athlon custom sportswear)
      (Cauza T-349/19)
      (2019/C 255/64)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Decathlon (Villeneuve-d’Ascq, Franța) (reprezentanți: A. Cléry și C. Devernay, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Athlon Custom Sportswear P.C. (Kallithea, Grecia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale athlon custom sportswear — cererea de înregistrare nr. 16 162 596

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 27 martie 2019 în cauza R 1724/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Admiterea acțiunii;

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  confirmarea deciziei de opoziție din 6 iulie 2018 în cauza nr. B 002879164;

                  —

                  refuzul înregistrării mărcii athlon custom sportswear nr. 016162596;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii căii de atac.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-350/19: Acțiune introdusă la 11 iunie 2019 — Bontempi și alții/EUIPO — Sand Cph (WhiteSand)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/52

      Acțiune introdusă la 11 iunie 2019 — Bontempi și alții/EUIPO — Sand Cph (WhiteSand)
      (Cauza T-350/19)
      (2019/C 255/65)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Emanuela Bontempi (Montemarciano, Italia) și alți șase reclamanți (reprezentanți: S. Rizzo și O. Musco, lawyers)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sand Cph A/S (Copenhaga, Danemarca)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative WhiteSand — cererea de înregistrare nr. 16 416 596

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 2 aprilie 2019 în cauza R 1913/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

      Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza T-352/19: Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Ambalaje pentru produse alimentare)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/53

      Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Ambalaje pentru produse alimentare)
      (Cauza T-352/19)
      (2019/C 255/66)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Gamma-A SIA (Riga, Latvia) (reprezentant: M. Liguts, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Piejūra SIA (Nīcas novads, Letonia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 2022 772-0001 (Ambalaje pentru alimente)

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 25/03/2019 în cauza R 2516/2017-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și declararea ca valabil a modelului sau a desenului industrial în cauză;

                  —

                  obligarea EUIPO și a titularei acțiunii în anulare la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 6 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-353/19: Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Ambalaje pentru produse alimentare)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/54

      Acțiune introdusă la 10 iunie 2019 — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Ambalaje pentru produse alimentare)
      (Cauza T-353/19)
      (2019/C 255/67)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Gamma-A SIA (Riga, Letonia) (reprezentant: M. Liguts, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Piejūra SIA (Nīcas novads, Letonia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar nr. 1819 558-0002 (Ambalaje pentru alimente)

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 12/03/2019 în cauza R 2543/2017-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și declararea desenului ca fiind valabil;

                  —

                  obligarea EUIPO și a titularei acțiunii în anulare la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 6 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-354/19: Acțiune introdusă la 11 iunie 2019 — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778)

text:
               29.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/55

      Acțiune introdusă la 11 iunie 2019 — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778)
      (Cauza T-354/19)
      (2019/C 255/68)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Palacio Domecq, SL (Madrid, Spania) (reprezentant A. Otero Iglesias, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Domecq Bodega Las Copas, SL (Jerez de la Frontera, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii figurative a Uniunii Europene PALACIO DOMECQ 1778 — cererea de înregistrare nr. 11 499 506

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 martie 2019 în cauza R 867/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii și anularea deciziei atacate în sensul de a se admite în totalitate calea de atac formulată de reclamantă împotriva deciziei diviziei de opoziție a EUIPO, respingerea în totalitate a acțiunii incidente introduse de persoana care a formulat opoziția și, în consecință, respingerea în totalitate a opoziției formulate de intervenientă;

                  —

                  cu titlu subsidiar, dacă este cazul, anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei în fața camerei de recurs a EUIPO pentru ca aceasta să emită o nouă decizie;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul procedurilor care s-au aflat pe rolul Tribunalului și, respectiv, al camerei de recurs;

                  —

                  obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată suportate de Palacio Domecq, SL în cadrul procedurii de opoziție și în cadrul procedurii căii de atac în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat

      Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și a articolului 25 alineatul (5) și a articolului 25 alineatul (5) din Regulamentul delegat.


title: Cauza T-351/19: Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Cipru/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/56

      Acțiune introdusă la 6 iunie 2019 — Cipru/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Cauza T-351/19)
      (2019/C 263/63)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister și V. Marsland, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grecia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — Cererea de înregistrare nr. 12 172 276

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 9 aprilie 2019 în cauza R 2297/2017-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata celor efectuate de reclamanta din procedura de declarare a nulității.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-762/15: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Sony și Sony Electronics/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața unităților de disc optic — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind EEE — Acorduri coluzive privind cereri de ofertă legate de unități de disc optic pentru laptopuri și pentru computere desktop — Încălcare prin obiect — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Principiul bunei administrări — Amenzi — Încălcare unică și continuă — Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor”)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/33

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — Sony și Sony Electronics/Comisia
      (Cauza T-762/15) (1)

      („Concurență - Înțelegeri - Piața unităților de disc optic - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind EEE - Acorduri coluzive privind cereri de ofertă legate de unități de disc optic pentru laptopuri și pentru computere desktop - Încălcare prin obiect - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Principiul bunei administrări - Amenzi - Încălcare unică și continuă - Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor”)
      (2019/C 305/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Sony Corporation (Tokyo, Japonia) și Sony Electronics, Inc (San Diego, Statele Unite) (reprezentanți: R. Snelders, avocat, N. Levy și E. Kelly, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial M. Farley, A. Biolan, C. Giolito, F. van Schaik și L. Wildpanner, ulterior M. Farley, F. van Schaik, L. Wildpanner și A. Dawes, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită, cu titlu principal, anularea în parte a Deciziei C(2015) 7135 final a Comisiei din 21 octombrie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului [101 TFUE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul AT.39639 — Unități de disc optic) și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantei

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Sony Corporation și Sony Electronics, Inc. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale Comisiei Europene.

         (1)  JO C 98, 14.3.2016.


title: Cauza C-440/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 20 iulie 2017 – GS/Bundeszentralamt für Steuern

text:
               6.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Köln (Germania) la 20 iulie 2017 – GS/Bundeszentralamt für Steuern
   (Cauza C-440/17)
   (2017/C 374/18)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Köln

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: GS

      Pârât: Bundeszentralamt für Steuern

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 49 coroborat cu articolul 54 TFUE se opune unei dispoziții fiscale naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia unei societăți-mamă nerezidente, al cărei asociat unic este o societate de capital cu sediul pe teritoriul național, i se refuză scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital aplicat distribuirii de dividende,
               în măsura în care la această societate sunt deținute participații de persoane care nu ar avea dreptul la rambursare sau la scutire dacă acestea ar realiza veniturile în mod direct, iar veniturile brute realizate de către societatea nerezidentă în anul financiar în cauză nu provin din activitatea economică proprie, precum și

                           1.

                           în măsura în care nu există rațiuni economice sau alte rațiuni semnificative care să justifice implicarea societății nerezidente cu privire la aceste venituri sau

                           2.

                           societatea nerezidentă nu participă la schimburile economice generale cu o întreprindere organizată în mod adecvat pentru obiectul ei de activitate,

                     în timp ce societăților-mamă rezidente li se acordă scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital, fără să prezinte relevanță condițiile menționate anterior?

               2)

               Articolul 1 alineatul (2) din Directiva privind societățile-mamă și filialele acestora (1) trebuie interpretat în sensul că se opune adoptării de către un stat membru a unei reglementări care să refuze unei societăți-mamă nerezidente, al cărei asociat unic este o societate de capital cu sediul pe teritoriul național, scutirea de la plata impozitului pe veniturile din capital, aplicat distribuirii de dividende,
               în măsura în care la această societate sunt deținute participații de persoane care nu ar avea dreptul la rambursare sau la scutire dacă acestea ar realiza veniturile în mod direct, iar veniturile brute realizate de către societatea nerezidentă în anul financiar în cauză nu provin din activitatea economică proprie, precum și

                           1.

                           în măsura în care nu există rațiuni economice sau alte rațiuni semnificative care să justifice implicarea societății nerezidente cu privire la aceste venituri sau

                           2.

                           societatea nerezidentă nu participă la schimburile economice generale cu o întreprindere organizată în mod adecvat pentru obiectul ei de activitate?

      (1)  Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO 2011, L 345, p. 8), anterior Directiva Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO 1990, L 225, p. 6, Ediţie specială, 09/vol. 1, p. 97).


title: Cauza T-584/17: Acțiune introdusă la 24 august 2017 – Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz)

text:
               6.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/42

         Acțiune introdusă la 24 august 2017 – Primart/EUIPO – Bolton Cile España (PRIMART Marek Łukasiewicz)
   (Cauza T-584/17)
   (2017/C 374/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe „Primart” Marek Łukasiewicz (Wołomin, Polonia) (reprezentant: J. Skołuda, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bolton Cile España, SA (Madrid, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă în culorile roșu, alb și albastru închis, care cuprinde elementele verbale „Primart Marek Łukasiewicz” – Cererea de înregistrare a mărcii nr. 13 682 299

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 iunie 2017 în cauza R 1933/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în fața camerei de recurs.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-350/16 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2017 – Salvatore Aniello Pappalardo și alții/Comisia Europeană [Recurs — Politica comună în domeniul pescuitului — Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene — Cerere de reparare a prejudiciului — Regulamentul (CE) nr. 530/2008 — Măsuri de urgență adoptate de Comisia Europeană — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept — Posibilitatea de a se prevala de această încălcare — Principiul nediscriminării — Autoritate de lucru judecat]

text:
               13.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/24

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 septembrie 2017 – Salvatore Aniello Pappalardo și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-350/16 P) (1)

   ([Recurs - Politica comună în domeniul pescuitului - Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene - Cerere de reparare a prejudiciului - Regulamentul (CE) nr. 530/2008 - Măsuri de urgență adoptate de Comisia Europeană - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept - Posibilitatea de a se prevala de această încălcare - Principiul nediscriminării - Autoritate de lucru judecat])
   (2017/C 382/28)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurenți: Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (reprezentanți: V. Cannizzaro și L. Caroli, avvocati)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și D. Nardi, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Salvatore Aniello Pappalardo și obligă Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. și Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza T-650/17: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2017 – Jinan Meide Casting/Comisia

text:
               6.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/49

         Acțiune introdusă la 25 septembrie 2017 – Jinan Meide Casting/Comisia
   (Cauza T-650/17)
   (2017/C 374/74)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, China) (reprezentanți: R. Antonini, E. Monard și B. Maniatis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punerea în aplicare (UE) 2017/1146 al Comisiei din 28 iunie 2017 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de accesorii turnate filetate pentru tuburi și țevi, din fontă maleabilă, originare din Republica Populară Chineză și fabricate de Jinan Meide Castings Co., Ltd. şi

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul de bază (1) având în vedere (i) volumul scăzut de vânzări în afara operațiunilor comerciale normale şi (ii) date nefiabile privind cheltuielile pentru a exclude în mod arbitrar vânzările.
               Reclamanta susţine că determinarea valorii normale de către Comisie încalcă articolul 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul de bază din două motive.

                           —

                           În primul rând, astfel cum arată reclamantul, determinarea valorii normale este denaturată prin includerea vânzărilor legate de numerele de control privind produsele („NCP”), care au fost vândute doar în volume foarte scăzute de către producătorul din ţara analogă. Reclamanta invocă faptul că a demonstrat că preţurile vânzărilor cu un astfel de volum redus nu erau fiabile şi au avut ca rezultat o determinare nerezonabilă a valorii normale. Mai mult, după cum precizează reclamanta, volumul scăzut al vânzărilor nu reflectă comportamentul normal al cumpărătorilor şi rezultă dintr-un mod normal de formare a preţurilor şi nu se regăsesc, aşadar, în operaţiunile comerciale normale, motiv pentru care nu permite o comparaţie corectă. În opinia reclamantei, Comisia a subliniat că a efectuat testul privind operaţiunile comerciale normale, dar nu a avut în vedere aspectele menţionate.

                           —

                           În al doilea rând, potrivit reclamantei, Comisia nu a obţinut date fiabile privind cheltuielile prin NCP de la un producător dintr-o ţară analogă. Reclamanta susţine că aceasta a dezvoltat, prin urmare, o metodologie de calculare a unor astfel de date privind cheltuielile specifice NCP, dar în realitate această metodologie era doar o prezumţie că toate operaţiunile care erau evaluate la un preţ sub 92,14 % din preţul mediu al NCP nu erau rentabile, în loc să verifice rentabilitatea de la NCP la NCP. Reclamanta invocă în continuare că o astfel de prezumţie generală este total nerezonabilă şi conduce la o excludere arbitrară a operaţiunilor de vânzare şi la o creştere nejustificată a valorii normale. Reclamanta concluzionează că întemeierea pe o astfel de metodologie şi pe date nefiabile pentru a exclude în mod arbitrar vânzările la preţuri scăzute din determinarea valorii normale în defavoarea sa constituie o încălcare a articolului 2 alineatul (7) litera (a).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (10) din Regulamentul de bază, a articolului 2.4 din Acordul antidumping al WTO şi a principiului bunei administrări prin respingerea ajustărilor privind nivelul comerţului, condiţiile de creditare, costul ambalajului şi diferenţele legate de materiile prime şi de productivitate şi prin stabilirea unei sarcini a probei nerezonabile impuse reclamantei.

                           —

                           Potrivit reclamantei, toate vânzările sale au fost efectuate către utilizatorii finali, pe când producătorul din ţara analogă a vândut atât cumpărătorilor finali, cât şi comercianţilor. Reclamanta invocă faptul că a furnizat nenumărate probe demonstrând că exista o diferenţă importantă de stabilire a preţurilor şi că, în pofida acestei realităţi, Comisia a respins ajustarea solicitată pentru diferenţele privind nivelul comerţului.

                           —

                           Reclamanta susţine că Comisia a refuzat în plus să revizuiască calculul ajustării pentru costurile ambalajului, deşi reclamanta a depus dovezi că valoarea ajustării era eronată ca urmare a utilizării unei chei de alocare greşite. Potrivit reclamantei, Comisia şi-a încălcat astfel obligaţiile prin alocarea costului total al ambalajelor la totalul cifrei de afaceri, în loc de cifra de afaceri a produselor fabricate de producătorul din ţara analogă însuşi.

                           —

                           Reclamanta susţine în continuare că Comisia a refuzat totodată să facă o ajustare pentru costurile de creditare pentru majoritatea vânzărilor producătorului din ţara analogă. Potrivit reclamantei, a demonstrat că dovada pe care a depus-o contrazicea poziţia Comisiei care a determinat-o iniţial să nu facă o astfel de ajustare şi, în loc să tragă concluziile corecte în ceea ce priveşte necesitatea de a face ajustări pentru termenii creditului, Comisia a făcut o ajustare pentru un singur client particular, încălcându-şi obligaţiile care îi reveneau.

                           —

                           În sfârşit, după cum susţine reclamanta, Comisia a recunoscut că existau diferenţe între materiile prime utilizate şi productivitatea producătorului din ţara analogă şi cele ale reclamantei, dar a refuzat să facă vreo ajustare pentru aceste diferenţe. În această privinţă, astfel cum invocă reclamanta, Comisia a ignorat inter alia declaraţiile date de producătorul din ţara analogă însuşi, care demonstrau că aceste diferenţe existau şi aveau un impact asupra posibilităţii de comparare a preţurilor.

                           —

                           Potrivit reclamantei, Comisia a impus de asemenea o sarcină a probei nerezonabilă pentru Jinan, cu încălcarea obligaţiilor care îi revin, în conformitate cu articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul de bază, cu articolul 2.4 din Acordul antidumping şi cu principiul bunei administrări, în legătură cu fiecare dintre ajustările solicitate care au fost amintite mai sus.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (7) litera (a), a articolului 2 alineatul (10), a articolului 2 alineatul (10) litera (a) şi a articolului 2 alineatul (11) din Regulamentul de bază prin determinarea marjei de dumping pentru tipuri de produse care nu sunt corespunzătoare.

                           —

                           Reclamanta subliniază că prin determinarea valorii normale pentru tipurile de produse care nu sunt corespunzătoare pe baza valorii normale medii ajustate cu valoarea diferenţelor de produs care a fost determinată pe baza diferenţei dintre preţurile de export impuse de reclamantă, Comisia a adoptat o metodologie nerezonabilă pentru a determina valoarea normală, încălcând articolul 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul de bază. Potrivit reclamantei, Comisia se întemeiază pe prezumţia că valoarea de piaţă a diferenţelor privind caracteristicile fizice se reflectă în preţurile de export, iar în realitate preţurile de export ale tipurilor de produse care sunt corespunzătoare, utilizate ca substituenţi, reflectă cel puţin parţial dumpingul, conform constatărilor Comisiei. Potrivit reclamantei, metodologia încorporează o prezumţie că preţurile de export privind tipurile de produse care nu sunt corespunzătoare în discuţie sunt stabilite la un nivel care este de dumping cu o marjă identică precum cea constatată ca existând pentru tipurile de produse care sunt corespunzătoare. Reclamanta consideră această prezumţie nerezonabilă şi neverificabilă.

                           —

                           Reclamanta susţine în continuare că prin adoptarea unei metodologii care conduce la o prezumţie de dumping pentru tipurile de produse care nu sunt corespunzătoare la acelaşi nivel ca pentru tipurile de produse care sunt corespunzătoare, în final marja de dumping obţinută nu reflectă nivelul real de dumping practicat, cu încălcarea articolului 2 alineatul (11) din Regulamentul de bază.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatele (1)-(3) din Regulamentul de bază, prin faptul că Comisia s-a bazat pe date privind importul nefiabile, sau pe încălcarea articolului 3 şi a articolului 9 alineatele (4) şi (5) din Regulamentul de bază, prin faptul că i-a aplicat sancţiuni reclamantei fără să se fi constatat vreun prejudiciu sau vreo legătură ce cauzalitate.

                           —

                           Cu excepţia cazului în care Curtea va considera că regulamentul contestat încorporează, prin trimiteri, constatările privind prejudiciul şi legătura de cauzalitate care se regăsesc în Regulamentul anulat (2), reclamanta susţine că, dat fiind că acesta a fost integral anulat în ceea ce o priveşte pe reclamantă, regulamentul contestat impune taxe antidumping la importurile efectuate de reclamantă fără a avea în vedere cerinţele instituite cu privire la alte elemente decât dumpingul. În opinia reclamantei, acest lucru determină în special încălcarea articolului 9 alineatul (4) din Regulamentul de bază întrucât o taxă antidumping definitivă este instituită fără să se fi constatat un prejudiciu şi o legătură de cauzalitate, precum şi a articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază întrucât s-a instituit o taxă antidumping pe o sursă care nu a fost identificată ca dând naştere unui prejudiciu. Reclamanta susţine că, în lipsa oricăror constatări privind prejudiciul dintr-un regulament, care să o privească pe reclamantă, Comisia a încălcat şi articolul 3 din Regulamentul de bază care priveşte existenţa unui prejudiciu. Reclamanta invocă totodată faptul că lipseşte motivarea.

                           —

                           În subsidiar, reclamanta arată că, prin faptul că s-a întemeiat pe date privind importul nefiabile, Comisia a încălcat articolul 3 alineatele (1)-(3) din Regulamentul de bază. Astfel, potrivit reclamantei, pentru a constata existenţa unui prejudiciu, Comisia s-a întemeiat pe date privind importul care, conform informaţiilor de care a dispus Comisia, includeau în mod clar importurile de produse care nu puteau fi considerate a fi produsul în cauză. Reclamanta arată că, în orice caz, Comisia nu a urmat etapele necesare pentru a verifica acurateţea datelor privind importul pentru a le corecta prin excluderea importurilor de produse care nu pot fi considerate a fi produsul în cauză. Reclamanta ajunge la concluzia că în acest fel Comisia a încălcat articolul 3 alineatele (1)-(3) din Regulamentul de bază.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE şi a articolului 9 alineatul (4) din Regulamentul de bază din 2009 întrucât Consiliul, iar nu Comisia, ar fi trebuit să aplice hotărârea.
               Potrivit reclamantei, procedura prevăzută de Regulamentul de bază din 2009 care a fost legea aplicabilă pentru reinvestigare, după cum a recunoscut chiar Comisia, prevede taxele antidumping sunt instituite de Consiliu, la propunerea Comisiei, după consultarea Comitetului Consultativ. Reclamanta susţine că această procedură nu a fost urmată şi, prin urmare, Regulamentul contestat a fost adoptat cu încălcarea articolului 9 alineatul (4) din Regulamentul de bază din 2009 şi a articolului 266 TFUE care impune instituţiei al cărei act a fost declarat nul să ia măsurile necesare pentru a se conforma.

      (1)  Trimiterile la Regulamentul de bază sunt considerate a fi făcute în primul rând la Regulamentul de bază din 2009 [Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO 2009, L 343, p. 51)] şi, în subsidiar, la dispoziţiile corespunzătoare din Regulamentul de bază din 2016 [Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European şi al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21)].

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 430/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de stabilire a perceperii cu titlu definitiv a taxei provizorii instituite la importurile de accesorii turnate filetate pentru tuburi și țevi, din fontă maleabilă, originare din Republica Populară Chineză și din Thailanda și de închidere a procedurii în ceea ce privește Indonezia (JO 2013, L 129, p. 1).


title: Cauza T-510/17: Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Del Valle Ruiz și alții/Comisia și SRB

text:
               6.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/35

         Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Del Valle Ruiz și alții/Comisia și SRB
   (Cauza T-510/17)
   (2017/C 374/53)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanţi: Antonio Del Valle Ruiz (Mexico City, Mexic) și alți 41 de reclamanţi (reprezentanți: P. Saini, QC, J. Pobjoy, barrister, și R. Boynton, solicitor)

      Pârâți: Comisia Europeană și Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanţii solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în primul rând, a deciziei Comitetului unic de rezoluție adoptate în cadrul sesiunii executive a acestuia din 7 iunie 2017 privind adoptarea unei scheme de rezoluție privind Banco Popular Español, S.A. și, în al doilea rând, a Deciziei (UE) 2017/1246 a Comisiei (1), şi, de asemenea, declararea articolelor 18 și 22 din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (2) ca fiind nelegale şi

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanţii invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nelegalitatea articolului 18 din Regulamentul MUR, în măsura în care procedura prevăzută de aceasta nu oferă acționarilor posibilitatea de a fi audiaţi și nu permite controlul jurisdicțional, încălcând (a) articolele 41, 47 și 48 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „Carta UE”) și (b) principiul proporționalității.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, indiferent dacă articolul 18 din Regulamentul MUR este sau nu este nelegal, decizia SRB atacată și decizia atacată a Comisiei încalcă articolele 41, 47 și 48 din Carta UE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că SRB și Comisia au încălcat, în mod nejustificat sau disproporționat, dreptul de proprietate al reclamanților.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB și de către Comisie a articolului 20 din Regulamentul MUR, întrucât nu au realizat o evaluare adecvată și independentă înaintea adoptării deciziei MUR atacate și a deciziei atacate a Comisiei.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB și de către Comisie a articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul MUR prin faptul că au considerat că erau îndeplinite condițiile prealabile prevăzute la articolul 18 alineatul (1) literele (a) și (b).

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB și de către Comisie a articolului 21 alineatul (1) din Regulamentul MUR prin faptul că au considerat că erau îndeplinite condițiile pentru exercitarea competenței de amortizare sau de conversie a instrumentelor de capital relevante.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către SRB și de către Comisie a unei norme fundamentale de procedură prin faptul că nu au oferit o motivare adecvată pentru decizia SRB atacată și pentru decizia atacată a Comisiei.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că, atunci când au ales instrumentul de vânzare a activității întreprinderii, SRB și Comisia nu au respectat (a) principiul proporționalității și (b) așteptările legitime ale reclamanților, îndepărtându-se de la schema de rezoluție în mod nejustificat.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că articolele 18 și 22 din Regulamentul MUR încalcă principiile referitoare la delegarea de competențe.

      (1)  Decizia (UE) 2017/1246 a Comisiei din 7 iunie 2017 de aprobare a schemei de rezoluție pentru Banco Popular Español S.A. [notificată cu numărul C(2017) 4038], JO 2017, L 178, p. 15.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, JO 2014, L 225, p. 1.


title: Cauza C-475/16: Ordonanța președintelui Curții din 17 august 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Protodikeio Rethymnis – Grecia) – Procedură penală împotriva K.

text:
               6.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/24

         Ordonanța președintelui Curții din 17 august 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Protodikeio Rethymnis – Grecia) – Procedură penală împotriva K.
   (Cauza C-475/16) (1)

   (2017/C 374/35)
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 428, 22.11.2016.


title: Cauza C-570/15: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 septembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – X/Staatssecretaris van Financiën [Trimitere preliminară — Aplicarea regimurilor de securitate socială — Lucrători migranți — Stabilirea legislației aplicabile — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 14 alineatul (2) litera (b) punctul (i) — Persoană care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau a mai multe state membre — Persoană angajată într-un stat membru și care desfășoară o parte din activitatea sa în statul membru în care are reședința]

text:
               13.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 septembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – X/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-570/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Aplicarea regimurilor de securitate socială - Lucrători migranți - Stabilirea legislației aplicabile - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 14 alineatul (2) litera (b) punctul (i) - Persoană care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau a mai multe state membre - Persoană angajată într-un stat membru și care desfășoară o parte din activitatea sa în statul membru în care are reședința])
   (2017/C 382/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: X

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Dispozitivul

   Articolul 14 alineatul (2) litera (b) punctul (i) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 592/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008, trebuie interpretat în sensul că o persoană precum cea în discuție în litigiul principal, care desfășoară o activitate salariată pentru un angajator stabilit pe teritoriul unui stat membru și care are reședința în alt stat membru pe teritoriul căruia a desfășurat, în cursul anului încheiat, o parte din această activitate salariată reprezentând 6,5 % din orele de muncă, fără ca aceasta să fi făcut obiectul unui acord prealabil cu angajatorul său, nu trebuie considerată că desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau a mai multe state membre, în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza T-641/17: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2017 – Ferri/BCE

text:
               13.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/57

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2017 – Ferri/BCE
   (Cauza T-641/17)
   (2017/C 382/70)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Claudio Ferri (Roma, Italia) (reprezentant: A. Campagnola, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să constate neexercitarea atribuțiilor de supervizare, care a fost activată prin nota din 24 martie 2017 și face obiectul unei corespondențe, în sensul că serviciul competent din cadrul BCE a considerat că nu trebuie să rețină chestiunea referitoare la atribuțiile de retragere, de suspendare și de modificare a propriilor acte, precum și la atribuția de supervizare în privința adoptării criteriilor de control al activității băncilor italiene.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul susține că Banca Centrală Europeană nu a exercitat atribuțiile de supervizare care îi revin, în raport cu următoarele aspecte:

               —

               neadoptarea în termen a dispozițiilor de punere în aplicare ale Decretului legislativ nr. 72/2015 și aplicarea, în consecință, a Decretului legislativ nr. 385/1993, în privința căruia s-a considerat că se aplică în continuare în cadrul unei alte activități care decurge din neadoptarea menționată, de către Banca Italiei, a dispozițiilor de punere în aplicare;

               —

               lipsa obligării Băncii Italiei de a activa în cadrul sistemului statal o adaptare a dispozițiilor de soluționare a litigiilor referitoare la aplicarea unor sancțiuni;

               —

               lipsa supervizării cu privire la adecvarea criteriilor de apreciere privind eficiența sistemului bancar actual, stabilite în legătură directă cu instituții bancare având o complexitate și o structură semnificative, în contradicție cu cerințele de suplețe și de adecvare efectivă;

               —

               caracterul eronat al criteriilor de apreciere a adecvării activității desfășurate de Banca di Credito Cooperativo di Frascati, având în vedere că aceste criterii au fost concepute și dimensionate în mod evident pentru aprecierea adecvării unui aparat bancar complex cu o structură multiplă.


title: Cauzele conexate C-673/15 P-C-676/15 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 septembrie 2017 – The Tea Board/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Delta Lingerie [Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Mărci verbale și figurative care cuprind elementul verbal „darjeeling” sau „darjeeling collection de lingerie” — Opoziția titularului unor mărci colective ale Uniunii Europene — Mărci colective constituite din indicația geografică „Darjeeling” — Articolul 66 alineatul (2) — Funcție esențială — Conflict cu cereri de înregistrare a unor mărci individuale — Risc de confuzie — Noțiune — Similitudine între produse sau servicii — Criterii de apreciere — Articolul 8 alineatul (5)]

text:
               13.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 septembrie 2017 – The Tea Board/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Delta Lingerie
   (Cauzele conexate C-673/15 P-C-676/15 P) (1)

   ([Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Mărci verbale și figurative care cuprind elementul verbal „darjeeling” sau „darjeeling collection de lingerie” - Opoziția titularului unor mărci colective ale Uniunii Europene - Mărci colective constituite din indicația geografică „Darjeeling” - Articolul 66 alineatul (2) - Funcție esențială - Conflict cu cereri de înregistrare a unor mărci individuale - Risc de confuzie - Noțiune - Similitudine între produse sau servicii - Criterii de apreciere - Articolul 8 alineatul (5)])
   (2017/C 382/14)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: The Tea Board (reprezentanți: M. Maier și A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: J. Crespo Carrillo, agent), Delta Lingerie (reprezentanți: G. Marchais și P. Martini-Berthon, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Obligă The Tea Board la plata cheltuielilor de judecată aferente recursurilor principale.

               3)

               Obligă Delta Lingerie la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

      (1)  JO C 106, 21.3.2016.


title: Cauza C-183/16 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 septembrie 2017 – Tilly-Sabco SAS/Comisia Europeană, Doux SA [Recurs — Agricultură — Carne de pasăre — Pui congelați — Restituiri la export — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013, prin care se stabilește restituirea la zero euro — Legalitate — Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 — Articolele 162 și 164 — Obiectul și natura restituirilor — Criterii de stabilire a cuantumurilor acestora — Competența directorului general al Direcției generale (DG) Agricultură și Dezvoltare Rurală de a semna regulamentul în litigiu — Abuz de putere — „Comitologie” — Regulamentul (UE) nr. 182/2011 — Articolul 3 alineatul (3) — Consultarea Comitetului de gestionare a organizării comune a piețelor agricole — Prezentarea proiectului de regulament de punere în aplicare în cadrul reuniunii acestui comitet — Respectarea termenelor — Încălcarea unor norme fundamentale de procedură — Anulare cu menținerea efectelor]

text:
               13.11.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 382/19

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 septembrie 2017 – Tilly-Sabco SAS/Comisia Europeană, Doux SA
   (Cauza C-183/16 P) (1)

   ([Recurs - Agricultură - Carne de pasăre - Pui congelați - Restituiri la export - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013, prin care se stabilește restituirea la zero euro - Legalitate - Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 - Articolele 162 și 164 - Obiectul și natura restituirilor - Criterii de stabilire a cuantumurilor acestora - Competența directorului general al Direcției generale (DG) Agricultură și Dezvoltare Rurală de a semna regulamentul în litigiu - Abuz de putere - „Comitologie” - Regulamentul (UE) nr. 182/2011 - Articolul 3 alineatul (3) - Consultarea Comitetului de gestionare a organizării comune a piețelor agricole - Prezentarea proiectului de regulament de punere în aplicare în cadrul reuniunii acestui comitet - Respectarea termenelor - Încălcarea unor norme fundamentale de procedură - Anulare cu menținerea efectelor])
   (2017/C 382/22)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Tilly-Sabco SAS (reprezentanți: R. Milchior, F. Le Roquais și S. Charbonnel, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Lewis și K. Skelly, agenți), Doux SA

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 14 ianuarie 2016, Tilly-Sabco/Comisia (T-397/13, EU:T:2016:8).

               2)

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 al Comisiei din 18 iulie 2013 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre.

               3)

               Efectele Regulamentului de punere în aplicare nr. 689/2013 sunt menținute până la intrarea în vigoare a unui nou act destinat să îl înlocuiască.

               4)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-58/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 ianuarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Mediu — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a — Norme tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisie — Perioada 2013-2020 — Decizia 2011/278/UE — Articolul 3 litera (h) — Noțiunea „subinstalație a emisiilor de proces” — Emisii provenind de la arderea carbonului incomplet oxidat — Reziduuri lichide — Excludere)

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/6

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 ianuarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-58/17) (1)

   ((Trimitere preliminară - Mediu - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Directiva 2003/87/CE - Articolul 10a - Norme tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisie - Perioada 2013-2020 - Decizia 2011/278/UE - Articolul 3 litera (h) - Noțiunea „subinstalație a emisiilor de proces” - Emisii provenind de la arderea carbonului incomplet oxidat - Reziduuri lichide - Excludere))
   (2018/C 083/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: INEOS Köln GmbH

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Dispozitivul

   Articolul 3 litera (h) din Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care exclude din noțiunea „subinstalație a emisiilor de proces”, în sensul acestei dispoziții, emisiile de gaze cu efect de seră provenite din arderea de carbon incomplet oxidat în stare lichidă.

      (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-27/18: Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2018 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/17

         Acțiune introdusă la 16 ianuarie 2018 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria
   (Cauza C-27/18)
   (2018/C 083/24)
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Samnadda, Y. Marinova şi G.von Rinteln, agenți)

      Pârâtă: Republica Bulgaria

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curţii:

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea, până cel târziu la 10 aprilie 2016, a actelor cu putere de lege şi a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2014/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind gestiunea colectivă a drepturilor de autor și a drepturilor conexe și acordarea de licențe multiteritoriale pentru drepturile asupra operelor muzicale pentru utilizare online pe piața internă (1) (JO 2014, L 84, p. 72) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziţii Comisiei, Republica Bulgaria nu şi-a îndeplinit obligaţiile care îi revin în temeiul articolului 43 alineatul (1) din directiva menţionată;

               —

               impunerea pentru Republica Bulgaria, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, a obligaţiei de a plăti o sancţiune pecuniară din cauza neîndeplinirii obligaţiei sale de a comunica Comisiei măsurile de transpunere a Directivei 2014/26/UE, şi anume o sumă de 19 121,60 euro pe zi, de la data pronunţării deciziei judiciare privind cererea;

               —

               obligarea Republicii Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În conformitate cu articolul 43 alineatul (1) din Directiva 2014/26/UE, statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma directivei până la 10 aprilie 2016 şi informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Având în vedere necomunicarea măsurilor naţionale de transpunere a directivei, Comisia a decis să sesizeze Curtea.

               2.

               În cererea introductivă, Comisia solicită obligarea Republicii Bulgaria la plata unei penalităţi cu titlu cominatoriu în valoare de 19 121,60 euro pe zi. Cuantumul penalităţii a fost calculat având în vedere gravitatea şi durata încălcării, precum şi efectul disuasiv, în raport cu capacitatea de plată a acestui stat membru.

      (1)  JO 2014, L 84, p. 72.


title: Cauza C-704/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 15 decembrie 2017 – D. H./Ministerstvo vnitra

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 15 decembrie 2017 – D. H./Ministerstvo vnitra
   (Cauza C-704/17)
   (2018/C 083/18)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: D. H.

      Pârât: Ministerstvo vnitra

      Întrebarea preliminară

   Interpretarea articolului 9 din Directiva 2013/33/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2013, L 180, p. 96), coroborat cu articolele 6 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune unei reglementări naționale care nu permite Nejvyšší správní soud [Curtea Supremă Administrativă, Republica Cehă] să controleze o decizie jurisdicțională cu privire la detenția unui cetățean străin după ce acesta a fost eliberat din detenție?

      (1)  JO 2013, L 180, p. 96.


title: Cauza C-415/16: Ordonanța președintelui Curții dd din 8 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Portugalia) – David Fernando Leal da Fonseca/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/18

         Ordonanța președintelui Curții dd din 8 decembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Portugalia) – David Fernando Leal da Fonseca/Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação, SA
   (Cauza C-415/16) (1)

   (2018/C 083/25)
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 392, 24.10.2016.


title: Cauza C-277/17: Ordonanța președintelui Curții din 15 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hannover – Germania) – Heinz-Gerhard Albrecht/TUIfly GmbH

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/18

         Ordonanța președintelui Curții din 15 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hannover – Germania) – Heinz-Gerhard Albrecht/TUIfly GmbH
   (Cauza C-277/17) (1)

   (2018/C 083/27)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza T-869/16: Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2018 – Wenger/EUIPO – Swissgear (SWISSGEAR) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală anterioară SWISSGEAR — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Articolul 52 alineatul (1) litera (a) și articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 59 alineatul (1) litera (a) și articolul 95 din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               5.3.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 83/20

         Hotărârea Tribunalului din 23 ianuarie 2018 – Wenger/EUIPO – Swissgear (SWISSGEAR)
   (Cauza T-869/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală anterioară SWISSGEAR - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Articolul 52 alineatul (1) litera (a) și articolul 76 din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 59 alineatul (1) litera (a) și articolul 95 din Regulamentul 2017/1001]”])
   (2018/C 083/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Wenger SA (Delémont, Elveția) (reprezentanți: K. Ikas și A. Sulovsky, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Ivanauskas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Swissgear Sàrl (Baar, Elveția) (reprezentant: J. Hacke, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 20 septembrie 2016 (cauza R 2098/2015-5) privind o procedură de declarare a nulității între Swissgear și Wenger.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Wenger SA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Swissgear Sàrl.

      (1)  JO C 38, 6.2.2017.