title: Cauza C-167/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – Volkmar Klohn/An Bord Pleanála (Trimitere preliminară – Mediu – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Dreptul la o cale de atac împotriva unei decizii de autorizare – Cerința unei proceduri cu un cost care să nu fie prohibitiv – Noțiune – Aplicare în timp – Efect direct – Efect asupra unei decizii naționale de stabilire a cheltuielilor de judecată rămase definitivă)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – Volkmar Klohn/An Bord Pleanála
      (Cauza C-167/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Mediu - Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului - Dreptul la o cale de atac împotriva unei decizii de autorizare - Cerința unei proceduri cu un cost care să nu fie prohibitiv - Noțiune - Aplicare în timp - Efect direct - Efect asupra unei decizii naționale de stabilire a cheltuielilor de judecată rămase definitivă))
      (2018/C 455/17)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Volkmar Klohn

         Intimată: An Bord Pleanála

         cu participarea: Sligo County Council, Maloney and Matthews Animal Collections Ltd

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 10a al cincilea paragraf din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, trebuie interpretat în sensul că cerința potrivit căreia costul anumitor proceduri judiciare în materie de mediu nu trebuie să fie prohibitiv pe care acesta o prevede este lipsită de efect direct. În lipsa transpunerii acestui articol de către un stat membru, instanțele naționale din acesta din urmă sunt totuși obligate, în măsura posibilului, să interpreteze dreptul intern, începând de la expirarea termenului prevăzut pentru transpunerea articolului menționat, astfel încât particularii să nu fie împiedicați să inițieze sau să continue o cale de atac jurisdicțională care intră în domeniul de aplicare al aceluiași articol din cauza sarcinii financiare care ar putea rezulta din aceasta.

                  2)

                  Articolul 10a al cincilea paragraf din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretat în sensul că obligația de interpretare conformă se impune instanțelor unui stat membru atunci când decid cu privire la alocarea cheltuielilor de judecată în procedurile jurisdicționale care erau în curs la data expirării termenului de transpunere a cerinței potrivit căreia costul anumitor proceduri jurisdicționale în materie de mediu nu trebuie să fie prohibitiv, prevăzută la acest articol 10a al cincilea paragraf, indiferent de data la care respectivele cheltuieli de judecată au fost efectuate în cursul procedurii în cauză.

                  3)

                  Articolul 10a al cincilea paragraf din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, trebuie interpretat în sensul că, într-un litigiu precum litigiul principal, obligația de interpretare conformă revine instanței naționale chemate să se pronunțe cu privire la cuantumul cheltuielilor de judecată, în măsura în care autoritatea de lucru judecat a deciziei rămase definitivă referitoare la repartizarea cheltuielilor de judecată nu se opune acestui fapt, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-627/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugalia) la 5 octombrie 2018 – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugalia) la 5 octombrie 2018 – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
      (Cauza C-627/18)
      (2018/C 455/33)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Părțile din procedura principală

         Contestatoare: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Intimat: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Termenul de prescripție pentru exercitarea competențelor de recuperare a ajutoarelor prevăzut la articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 (1) al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se aplică exclusiv raporturilor dintre Uniunea Europeană și statul membru destinatar al deciziei de recuperare a ajutoarelor sau trebuie aplicat și raporturilor dintre respectivul stat și contestatoare, în calitatea acesteia de beneficiar al ajutorului considerat incompatibil cu piața comună?

                  2)

                  În cazul în care se decide că termenul menționat se aplică și raporturilor dintre statul membru destinatar al deciziei de recuperare a ajutoarelor și beneficiarii ajutoarelor considerate incompatibile cu piața comună, trebuie să se considere că acest termen se referă exclusiv la procedura de adoptare a deciziei de recuperare sau și executării acesteia?

                  3)

                  În cazul în care se decide că termenul menționat se aplică și raporturilor dintre statul membru destinatar al deciziei de recuperare a ajutoarelor și beneficiarii ajutoarelor considerate incompatibile cu piața comună, trebuie să se considere că acest termen este întrerupt de orice demers al Comisiei sau al statului membru în cauză care ar avea legătură cu ajutorul ilegal, chiar dacă nu a fost notificat beneficiarului ajutorului care trebuie recuperat?

                  4)

                  Articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 și principiile de drept al Uniunii – concret, principiul efectivității și principiul incompatibilității ajutoarelor de stat cu piața unică – se opun aplicării, în privința dobânzilor datorate pentru ajutorul care trebuie recuperat, a unui termen de prescripție a cărui durată este mai mică decât cea prevăzută la articolul 17 din regulamentul menționat, precum termenul prevăzut la articolul 310 alineatul 1 litera d) din Código Civil (Codul Civil)?

         (1)  JO 2015, L 248, p. 9


title: Cauza C-629/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 8 octombrie 2018 – EN, FM, GL/Ryanair Designated Activity Company

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 8 octombrie 2018 – EN, FM, GL/Ryanair Designated Activity Company
      (Cauza C-629/18)
      (2018/C 455/34)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Sofiyski gradski sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: EN, FM, GL

         Pârâtă: Ryanair Designated Activity Company (RYANAIR DAC)

         Întrebarea preliminară

      Este posibil, în conformitate cu articolul 25 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) al Parlamentului European și al Consiliului, să se stabilească prin convenția părților, încheiată înainte de apariția litigiului, competența judiciară pentru acțiuni introduse în temeiul Regulamentului nr. 261/2004 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1)

         (2)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediţie specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza C-207/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Italia) – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli [Trimitere preliminară – Politica comercială comună – Taxă antidumping definitivă pe anumite produse originare din Republica Populară Chineză – Taxă antidumping considerată incompatibilă cu Acordul General pentru Tarife și Comerț de către Organul de soluționare a litigiilor al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC)]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria di primo grado di Bolzano – Italia) – Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Cauza C-207/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica comercială comună - Taxă antidumping definitivă pe anumite produse originare din Republica Populară Chineză - Taxă antidumping considerată incompatibilă cu Acordul General pentru Tarife și Comerț de către Organul de soluționare a litigiilor al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC)])
      (2018/C 455/18)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Rotho Blaas Srl

         Pârâtă: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Dispozitivul

      Examinarea primei întrebări nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea Regulamentului (CE) nr. 91/2009 al Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 924/2012 al Consiliului din 4 octombrie 2012 de modificare a Regulamentului nr. 91/2009 sau a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/519 al Comisiei din 26 martie 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite elemente de fixare din fier sau oțel expediate din Malaysia, indiferent dacă au fost sau nu declarate ca provenind din Malaysia, în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1225/2009.

         (1)  JO C 277, 21.8.2017.


title: Cauza C-249/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Noțiunea de persoană impozabilă – Societate holding – Deducerea taxei achitate în amonte – Cheltuieli legate de prestări de servicii de consiliere efectuate în vederea achiziționării de acțiuni ale unei alte societăți – Intenția societății dobânditoare de a furniza servicii de administrare societății-țintă – Lipsa furnizării unor asemenea servicii – Dreptul de deducere a TVA-ului care a grevat prestările de servicii efectuate]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/13

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court – Irlanda) – Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners
      (Cauza C-249/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Noțiunea de persoană impozabilă - Societate holding - Deducerea taxei achitate în amonte - Cheltuieli legate de prestări de servicii de consiliere efectuate în vederea achiziționării de acțiuni ale unei alte societăți - Intenția societății dobânditoare de a furniza servicii de administrare societății-țintă - Lipsa furnizării unor asemenea servicii - Dreptul de deducere a TVA-ului care a grevat prestările de servicii efectuate])
      (2018/C 455/19)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Ryanair Ltd

         Intimată: The Revenue Commissioners

         Dispozitivul

      Articolele 4 și 17 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretate în sensul că acestea conferă unei societăți precum cea în discuție în litigiul principal, care are intenția să achiziționeze totalitatea acțiunilor unei alte societăți în vederea desfășurării unei activități economice care constă în a-i furniza acesteia din urmă prestări de servicii de administrare supuse taxei pe valoarea adăugată (TVA), dreptul de a deduce, în integralitatea sa, TVA-ul achitat în amonte aferent cheltuielilor referitoare la prestări de servicii de consiliere efectuate în cadrul unei oferte publice de cumpărare, chiar dacă s-a dovedit că această activitate economică nu a fost realizată, cu condiția ca aceste cheltuieli să își aibă cauza exclusivă în activitatea economică preconizată.

         (1)  JO C 221, 10.7.2017.


title: Cauza C-393/18 PPU: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Regatul Unit] – UD/XB (Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgenţă – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 – Articolul 8 alineatul (1) – Competență în materia răspunderii părintești – Noțiunea „reședința obișnuită a copilului” – Cerința unei prezențe fizice – Reținerea mamei și a copilului într-o țară terță împotriva voinței mamei – Încălcarea drepturilor fundamentale ale mamei și ale copilului)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/18

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 octombrie 2018 [cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice, Family Division (England and Wales) – Regatul Unit] – UD/XB
      (Cauza C-393/18 PPU) (1)

      ((Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgenţă - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Articolul 8 alineatul (1) - Competență în materia răspunderii părintești - Noțiunea „reședința obișnuită a copilului” - Cerința unei prezențe fizice - Reținerea mamei și a copilului într-o țară terță împotriva voinței mamei - Încălcarea drepturilor fundamentale ale mamei și ale copilului))
      (2018/C 455/26)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UD

         Pârât: XB

         Dispozitivul

      Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 trebuie interpretat în sensul că un copil trebuie să fi fost prezent fizic într-un stat membru pentru a se putea considera că are reședința obișnuită în acest stat membru, în sensul dispoziției menționate. Împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, presupunând că sunt dovedite, și anume, pe de o parte, constrângerea exercitată de tată asupra mamei care are drept consecință faptul că mama a născut copilul lor într-un stat terț și că locuiește acolo împreună cu copilul de la nașterea acestuia și, pe de altă parte, atingerea adusă drepturilor fundamentale ale mamei sau ale copilului, nu au nicio incidență în această privință.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-301/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 octombrie 2018 – Comisia Europeană/România [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Actul de aderare din 2005 – Obligații ale statelor aderente – Mediu – Directiva 1999/31/CE – Articolul 14 litera (b) – Depozite de deșeuri – Închiderea siturilor care nu au obținut autorizația de exploatare a unui depozit de deșeuri – Procedura de închidere și de posttratare]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/13

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 octombrie 2018 – Comisia Europeană/România
      (Cauza C-301/17) (1)

      ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Actul de aderare din 2005 - Obligații ale statelor aderente - Mediu - Directiva 1999/31/CE - Articolul 14 litera (b) - Depozite de deșeuri - Închiderea siturilor care nu au obținut autorizația de exploatare a unui depozit de deșeuri - Procedura de închidere și de posttratare])
      (2018/C 455/20)
      Limba de procedură: româna

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și E. Sanfrutos Cano, agenți)

         Pârâtă: România (reprezentanți: R.-H. Radu, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim și M. Chicu, ulterior C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim și M. Chicu, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că nu s-a conformat, referitor la cele 68 de depozite de deșeuri în cauză, obligației de a lua toate măsurile necesare pentru a închide cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera (g) și cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, acele depozite de deșeuri care, în conformitate cu articolul 8 din directiva menționată, nu au primit autorizația care să le permită să funcționeze în continuare, România nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 litera (b) din Directiva 1999/31 coroborat cu articolul 13 din aceasta.

                  2)

                  Obligă România la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza C-566/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 7 septembrie 2018 – Austrian Airlines AG/MG, NF

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 7 septembrie 2018 – Austrian Airlines AG/MG, NF
      (Cauza C-566/18)
      (2018/C 455/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Handelsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Austrian Airlines AG

         Pârâți: MG, NF

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolele 5 și 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 (1) trebuie să fie interpretate în sensul că, în temeiul regulamentului menționat, pasagerii unei companii aeriene pot avea dreptul la mai multe compensații pentru aceeași rezervare, atunci când zborul pe care operatorul de transport aerian i-a redirecționat este anulat sau întârziat cu mai mult de trei ore, cu rezultatul că compensația prevăzută la articolul 7 din regulament nu este fixă, ci depinde de numărul de anulări sau de importanța anulării și, prin urmare, de durata întârzierii?

                  2)

                  Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ, cum se poate concilia acesta cu principiul stabilit în Hotărârea Curții de Justiție din 19 noiembrie 2009, Sturgeon și alții, C-402/07 și C-432/07 (2), EU:C:2009:716, potrivit căruia articolul 5 din regulamentul menționat trebuie să fie interpretat în sensul că pasagerii zborurilor întârziate pot să fie asimilați pasagerilor zborurilor anulate în vederea aplicării dreptului de compensare, în condițiile în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene a statuat în Hotărârea din 23 octombrie 2012, Nelson și alții, C-581/10 și C-629/10 (3), EU:C:2012:657 că întârzierea cu o durată de peste trei ore nu este luată în considerare pentru calcularea compensației forfetare?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediţie specială, 07/vol. 12, p. 218).

         (2)  ECLI:EU:C:2009:716

         (3)  ECLI:EU:C:2012:657


title: Cauza C-100/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 octombrie 2018 – Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană [Recurs – Dumping – Regulamentul (CE) nr. 397/2004 – Importuri de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan – Persistența interesului de a exercita acțiunea]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 octombrie 2018 – Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-100/17 P) (1)

      ([Recurs - Dumping - Regulamentul (CE) nr. 397/2004 - Importuri de lenjerie de pat din bumbac originară din Pakistan - Persistența interesului de a exercita acțiunea])
      (2018/C 455/13)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de R. Bierwagen și C. Hipp, Rechtsanwälte), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și N. Kuplewatzky, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Gul Ahmed Textile Mills Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza C-145/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2018 – Internacional de Productos Metálicos, SA/Comisia Europeană [Recurs – Dumping – Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză sau expediate din Malaysia – Încălcarea acordului antidumping încheiat la nivelul Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) – Abrogarea taxelor antidumping definitive deja încasate – Efect neretroactiv – Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE – Persoană vizată în mod individual – Act normativ care nu presupune măsuri de executare]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/9

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 octombrie 2018 – Internacional de Productos Metálicos, SA/Comisia Europeană
      (Cauza C-145/17 P) (1)

      ([Recurs - Dumping - Importuri de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză sau expediate din Malaysia - Încălcarea acordului antidumping încheiat la nivelul Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) - Abrogarea taxelor antidumping definitive deja încasate - Efect neretroactiv - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Persoană vizată în mod individual - Act normativ care nu presupune măsuri de executare])
      (2018/C 455/14)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Internacional de Productos Metálicos, SA (reprezentanți: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente și A. Monreal Lasheras, abogados)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, M. França și G. Luengo, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Internacional de Productos Metálicos SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 195, 19.6.2017.


title: Cauza C-149/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer (Trimitere preliminară – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2001/29/CE – Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală – Directiva 2004/48/CE – Despăgubire în cazul partajării de fișiere cu încălcarea dreptului de autor – Conexiune la internet accesibilă membrilor de familie ai titularului – Exonerare de răspundere a titularului fără necesitatea de a preciza natura utilizării conexiunii de către membrul de familie – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 7)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/10

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer
      (Cauza C-149/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Respectarea drepturilor de proprietate intelectuală - Directiva 2004/48/CE - Despăgubire în cazul partajării de fișiere cu încălcarea dreptului de autor - Conexiune la internet accesibilă membrilor de familie ai titularului - Exonerare de răspundere a titularului fără necesitatea de a preciza natura utilizării conexiunii de către membrul de familie - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 7))
      (2018/C 455/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă/apelantă: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

         Pârât/intimat: Michael Strotzer

         Dispozitivul

      Articolul 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din aceasta, pe de o parte, și articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală, pe de altă parte, trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale precum cea în discuție în litigiul principal, interpretată de instanța națională competentă, în temeiul căreia răspunderea titularului unei conexiuni la internet prin intermediul căreia s-au săvârșit încălcări ale dreptului de autor prin partajarea de fișiere nu poate fi angajată în cazul în care acesta indică cel puțin un membru de familie care avea posibilitatea de acces la această conexiune, fără a da mai multe precizări cu privire la momentul la care a fost utilizată respectiva conexiune de către acest membru de familie și la natura utilizării conexiunii de către acesta din urmă.

         (1)  JO C 213, 3.7.2017.


title: Cauza C-153/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom – Regatul Unit) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolele 168 și 173 – Deducerea taxei achitate în amonte – Operațiuni de locațiune cu opțiune de cumpărare de vehicule – Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni impozabile, cât și pentru operațiuni scutite – Nașterea și întinderea dreptului de deducere – Prorata de deducere]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/10

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom – Regatul Unit) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
      (Cauza C-153/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolele 168 și 173 - Deducerea taxei achitate în amonte - Operațiuni de locațiune cu opțiune de cumpărare de vehicule - Bunuri și servicii utilizate atât pentru operațiuni impozabile, cât și pentru operațiuni scutite - Nașterea și întinderea dreptului de deducere - Prorata de deducere])
      (2018/C 455/16)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court of the United Kingdom

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Intimată: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

         Dispozitivul

      Articolul 168 și articolul 173 alineatul (2) litera c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că, pe de o parte, chiar în cazul în care cheltuielile generale aferente unor operațiuni de locațiune cu opțiune de cumpărare de bunuri mobile, precum cele în discuție în litigiul principal, nu sunt transferate în cuantumul datorat de client pentru punerea la dispoziție a bunului respectiv, și anume partea impozabilă a operațiunii, ci în cuantumul dobânzii datorat în temeiul părții „finanțare” a operațiunii, respectiv partea scutită a acesteia, aceste cheltuieli generale trebuie să fie totuși considerate, în scopuri de taxă pe valoarea adăugată (TVA), un element constitutiv al prețului acestei puneri la dispoziție și, pe de altă parte, statele membre nu pot aplica o metodă de defalcare ce nu ține seama de valoarea inițială a bunului respectiv în momentul livrării sale, din moment ce această metodă nu este de natură să garanteze o defalcare mai precisă decât cea care ar decurge din aplicarea cheii de repartizare întemeiate pe cifra de afaceri.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-570/18 P: Recurs introdus la 10 septembrie 2018 de HF împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 29 iunie 2018 în cauza T-218/17, HF/Parlamentul

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/20

      Recurs introdus la 10 septembrie 2018 de HF împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 29 iunie 2018 în cauza T-218/17, HF/Parlamentul
      (Cauza C-570/18 P)
      (2018/C 455/29)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: HF (reprezentant: A. Tymen, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  —

                  anularea Hotărârii tribunalului din 29 iunie 2018 pronunţate în cauza T-218/17.
                  În consecinţă

                  —

                  admiterea concluziilor formulate de recurentă în primă instanţă;

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului European din 30 iunie 2016 de respingere a cererii sale de asistenţă;

                  —

                  obligarea intimatului la repararea prejudiciului său moral evaluat ex aequo et bono la suma de 90 000 de euro;

                  —

                  obligarea intimatului la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în ambele proceduri.

         Motivele și principalele argumente

                  —

                  Încălcarea dreptului de a fi ascultat – Încălcarea articolului 41 alineatul (1) litera (a) din cartă;

                  —

                  Încălcarea articolului 41 alineatul (1) din cartă – Denaturarea argumentelor recurentei – Încălcarea de către prima instanţă a obligaţiei sale de motivare;

                  —

                  Încălcarea articolului 31 alineatul (1) din cartă – Încălcarea articolului 12a alineatele (1) şi (3) şi a articolului 24 din statut.

            De altfel, recurenta contestă decizia primei instanţe de respingere a cererii sale în despăgubire cu motivarea că nu a fost anulată decizia contestată.


title: Cauza C-504/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Impozitarea produselor energetice și a electricității – Directiva 2003/96/CE – Articolele 4 și 7 – Aplicarea ratelor minime de impozitare aplicabile carburanților – Directiva 95/60/CE – Marcarea fiscală a motorinelor și a kerosenului – Alimentarea ambarcațiunilor private de agrement)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/15

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-504/17) (1)

      ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Directiva 2003/96/CE - Articolele 4 și 7 - Aplicarea ratelor minime de impozitare aplicabile carburanților - Directiva 95/60/CE - Marcarea fiscală a motorinelor și a kerosenului - Alimentarea ambarcațiunilor private de agrement))
      (2018/C 455/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Tomat și J. Tomkin, agenți)

         Pârâtă: Irlanda (reprezentanți:M. Browne, G. Hodge, J. Quaney și A. Joyce, agenți, asistați de F. Callanan, SC, și de B. Doherty, BL)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că nu a asigurat aplicarea, în cazul motorinelor utilizate drept carburant pentru propulsarea ambarcațiunilor private de agrement, a ratelor minime de impozitare aplicabile carburanților prevăzuți de Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității și prin autorizarea utilizării de carburant marcat pentru propulsarea de ambarcațiuni private de agrement, chiar și atunci când acest carburant nu face obiectul niciunei scutiri sau reduceri a ratei accizelor, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 4 și 7 din Directiva 2003/96 și al Directivei 95/60/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind marcarea fiscală a motorinelor și a kerosenului.

                  2)

                  Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza T-610/18: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – ZR/EUIPO

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/28

      Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – ZR/EUIPO
      (Cauza T-610/18)
      (2018/C 455/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZR (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Blot, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Curții:

                  —

                  anularea deciziei comisiei de evaluare din 1 decembrie 2017 de a nu-l include pe reclamant în „lista de rezervă”, mai precis în baza de date a candidaților selectați, aferentă concursului general EUIPO/AD/01/17 – AD 6 – Administratori în domeniul proprietății intelectuale;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei comisiei de evaluare din 7 martie 2018 de respingere a cererii de reexaminare a reclamantului;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei directorului executiv al EUIPO din 27 iunie 2018, notificată la 29 iunie 2018, de respingere a reclamației reclamantului;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 27 și 29 din Statutul funcționarilor și a articolului 1 literele (a) și (c) din Anexa III la acest statut.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 30 din Statutul funcționarilor și a articolului 3 din Anexa III la acest statut, precum și a articolului 3 din Anexa III la anunțul de concurs („Dispoziții generale aplicabile concursurilor generale”).

                              —

                              Reclamantul invocă în acest sens desemnarea pretins nelegală a membrilor comisiei de evaluare.

                              —

                              În continuare, reclamantul face referire la nepublicarea deciziilor de numire a comisiei de evaluare și a numelor tuturor membrilor comisiei de evaluare.

                              —

                              Reclamantul invocă lipsa unei reprezentări egale în ceea ce privește reprezentarea Comitetului pentru personal și a Autorității împuternicite să facă numiri în cadrul comisiei de evaluare.

                              —

                              Reclamantul invocă de asemenea lipsa unei reprezentări egale în cadrul acestei comisii sub aspectul echilibrului între sexe.

                              —

                              În sfârșit, în cadrul acestui motiv, reclamantul invocă încălcarea principiului stabilității și continuității comisiei de evaluare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere, pe încălcarea obligației de motivare și pe lipsa transparenței.

                              —

                              Reclamantul susține că anumite fapte au fost omise de comisia de evaluare, făcând referire, în această privință, la evaluarea de către comisie a competențelor, astfel cum a fost descrisă în anunțul de concurs.

                              —

                              Reclamantul susține că anumite rezultate menționate în pașaportul de competențe nu erau conforme cu anunțul de concurs și reclamă lipsa transparenței în această privință.

                              —

                              Reclamantul critică de asemenea faptul că pașaportul de competențe conținea afirmații contradictorii.


title: Cauza C-606/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 și alții [Trimitere preliminară – Contracte de achiziții publice de bunuri – Directiva 2004/18/CE – Articolul 1 alineatul (2) litera (a) – Atribuire fără o procedură de atribuire a contractelor de achiziții publice – Noțiunea „contracte cu titlu oneros” – Noțiunea „entitate publică”]

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/16

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 și alții
      (Cauza C-606/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice de bunuri - Directiva 2004/18/CE - Articolul 1 alineatul (2) litera (a) - Atribuire fără o procedură de atribuire a contractelor de achiziții publice - Noțiunea „contracte cu titlu oneros” - Noțiunea „entitate publică”])
      (2018/C 455/24)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: IBA Molecular Italy Srl

         Intimați: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

         cu participarea: Istituto Sacro Cuore Don Calabria di Negrar, Azienda ULSS no 22

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că noțiunea „contract cu titlu oneros” include decizia prin care o autoritate contractantă atribuie în mod direct unui anumit operator economic și, așadar, fără a organiza o procedură de cerere de ofertă o finanțare destinată integral fabricării unor produse care trebuie să fie furnizate gratuit de acesta diferitor administrații care sunt scutite de plata oricărei contraprestații către furnizorul respectiv, cu excepția plății, cu titlu de costuri de livrare, a unei sume forfetare de 180 de euro pentru fiecare transport.

                  2)

                  Articolul 1 alineatul (2) litera (a) și articolul 2 din Directiva 2004/18 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, asimilând spitalele private „clasificate” spitalelor publice ca urmare a integrării lor în sistemul programului public național de sănătate guvernat de convenții speciale, diferite de raporturile obișnuite de acreditare cu ceilalți operatori privați care participă la sistemul de furnizare a prestațiilor de sănătate, le exclude din domeniul de aplicare al reglementării naționale și al celei a Uniunii în materia contractelor de achiziții publice, inclusiv în cazurile în care acestea sunt însărcinate cu producerea și cu furnizarea cu titlu gratuit către structurile publice de sănătate a produselor specifice necesare realizării serviciului de sănătate în schimbul unei finanțări publice destinate fabricării și furnizării acestor produse.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-610/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 25 septembrie 2018 – AFMB Ltd și alții/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 25 septembrie 2018 – AFMB Ltd și alții/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Cauza C-610/18)
      (2018/C 455/31)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Centrale Raad van Beroep

         Părțile din procedura principală

         Apelante: AFMB Ltd și alții

         Intimat: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Întrebările preliminare

                  1)

                              A.

                              Articolul 14 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (1) trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiile principale, șoferul de camion pentru transport internațional, care este angajat, este considerat că face parte din personalul rulant:

                                          a.

                                          al întreprinderii de transport care a recrutat persoana în cauză, căreia persoana în cauză îi stă efectiv și pe deplin la dispoziție pe durată nedeterminată, care exercită autoritatea efectivă asupra persoanei în cauză și care suportă efectiv costurile salariale, sau

                                          b.

                                          al întreprinderii care a încheiat, în mod formal, un contract de muncă cu șoferul de camion și care, conform acordului cu întreprinderea menționată la punctul a., a plătit un salariu persoanei în cauză și a achitat contribuțiile aferente acestuia în statul membru în care se află sediul acestei întreprinderi și nu în cel în care se află sediul întreprinderii de transport menționate la punctul a.;

                                          c.

                                          atât al întreprinderii de la punctul a, cât și al întreprinderii de la punctul b?

                              B.

                              Articolul 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (2) trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiile principale, se consideră că angajatorul șoferului de camion pentru transport internațional este:

                                          a.

                                          întreprinderea de transport care a recrutat persoana în cauză, căreia persoana în cauză îi stă efectiv și pe deplin la dispoziție pe durată nedeterminată, care exercită autoritatea efectivă asupra persoanei în cauză și care suportă efectiv costurile salariale, sau

                                          b.

                                          întreprinderea care a încheiat, în mod formal, un contract de muncă cu șoferul de camion și care, conform acordului cu întreprinderea menționată la punctul a., a plătit un salariu persoanei în cauză și a achitat contribuțiile aferente acestuia în statul membru în care se află sediul acestei întreprinderi și nu în cel în care se află sediul întreprinderii de transport menționate la punctul a.;

                                          c.

                                          atât întreprinderea de la punctul a, cât și cea de la punctul b?

                  2)

                  În cazul în care, în împrejurări precum cele din litigiile principale, se consideră că angajatorul este întreprinderea menționată la întrebarea 1A, punctul b și la întrebarea 1B, punctul b:
                  Condițiile specifice, în care angajatorii precum agențiile de plasare a forței de muncă în regim temporar și alți intermediari pot invoca excepțiile la principiul statului de încadrare în muncă prevăzute la articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 și la articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, se aplică prin analogie și litigiilor principale, integral sau parțial, pentru aplicarea articolului 14 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 și a articolului 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004?

                  3)

                  În cazul în care, în împrejurări precum cele din litigiile principale, se consideră că angajatorul este întreprinderea menționată la întrebarea 1A, punctul b și la întrebarea 1B, punctul b, iar a doua întrebare primește răspuns negativ:
                  În situația de fapt și în împrejurările prezentate în această cerere, este vorba despre o situație care poate fi interpretată ca abuz de drept al UE și/sau abuz de drept al AELS? În cazul unui răspuns afirmativ, care sunt urmările?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO 1971, L 149, p. 2, Ediție specială 5/vol. 1, p. 26).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială 5/vol. 7, p. 82).


title: Cauza T-611/18: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/29

      Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – Pharmaceutical Works Polpharma/EMA
      (Cauza T-611/18)
      (2018/C 455/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (Starogard Gdański, Polonia) (reprezentanți: M. Martens, N. Carbonnelle, avocați, și S. Faircliffe, solicitor)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei EMA din 30 iulie 2018 de respingere a cererii reclamantei de validare a autorizației de introducere pe piață privind Dimethyl Fumarate Polpharma, o versiune generică a Tecfidera;

                  —

                  obligarea EMA la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic.
      Decizia atacată respinge cererea reclamantei de validare a autorizației de introducere pe piață privind Dimethyl Fumarate Polpharma ca urmare a faptului că produsul de referință ar beneficia de o protecție normativă a datelor.
      O excepție de nelegalitate întemeiată pe articolul 277 TFEU este invocată împotriva deciziei de acordare a autorizației de introducere pe piață a produsului medicinal de referință în măsura în care aceasta cuprinde o concluzie vădit eronată referitoare la diferența dintre acest produs și Fumaderm în ceea ce privește „autorizația generală de introducere pe piață”. Printr-un motiv unic, reclamanta arată că, întrucât excepția de nelegalitate este admisibilă și întemeiată, motivarea deciziei atacate de respingere a cererii reclamantei de validare a autorizației de introducere pe piață nu este admisibilă din punct de vedere legal în raport cu articolul 296 TFEU.


title: Cauza C-617/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Spania) la 2 octombrie 2018 – Los prestatarios/Globalcaja S.A.

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Spania) la 2 octombrie 2018 – Los prestatarios/Globalcaja S.A.
      (Cauza C-617/18)
      (2018/C 455/32)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia de Albacete

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Los prestatarios

         Pârâtă: Globalcaja S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Efectul expresiei „nu creează obligații” utilizate la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 (1) exclude posibilitatea unui profesionist și a unui consumator de a modera, prin intermediul unui acord privat, o clauză care nu îndeplinește cerința privind redactarea clară și inteligibilă, prevăzută la articolul 4 alineatul (2), fie prin reducerea valorii menționate în clauza respectivă, fie prin înlocuirea sa cu o altă clauză mai puțin prejudiciabilă pentru consumator?
                  Răspunsul la această întrebare ar fi diferit dacă moderarea respectivă ar fi inclusă într-un acord încheiat între consumator și profesionist, al cărui scop este tocmai de a soluționa, fără sesizarea organelor judiciare, litigiul privind posibila lipsă de transparență a unei clauze care nu a fost negociată în mod individual inclusă în cadrul unui contract anterior încheiat între cele două părți?

                  2)

                  Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că termenii „obiectul principal al contractului” și „caracterul adecvat al prețului sau remunerației, pe de o parte, față de serviciile sau de bunurile furnizate în schimbul acestora, pe de altă parte” includ două clauze dintr-un acord care nu a fost negociat în mod individual, încheiat între un profesionist și un consumator, în care, pe de o parte, se moderează o clauză inclusă într-un contract încheiat anterior între aceștia – înlocuind-o cu o altă clauză mai puțin prejudiciabilă pentru consumator – și, pe de altă parte, consumatorul renunță la dreptul său de a invoca pe cale judiciară sau extrajudiciară posibila lipsă de transparență a clauzei respective și efectele inerente acestei lipse de transparență?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 4 din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că „natura bunurilor sau a serviciilor pentru care s-a încheiat contractul” și „[în momentul încheierii contractului] toate circumstanțele care însoțesc încheierea contractului” pot fi luate în considerare numai pentru a aprecia caracterul abuziv al clauzelor care nu privesc definirea obiectului principal al contractului? Sau, dimpotrivă, aceleași criterii pot fi utilizate pentru a aprecia transparența clauzelor care privesc obiectul principal [al contractului vizat] la articolul 4 alineatul (2)?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, o jurisprudență națională care, în situația unui acord care nu a fost negociat în mod individual între profesionist și consumator, prin intermediul căruia se moderează aplicarea unei clauze incluse într-un contract anterior încheiat între aceștia, nu consideră că este necesar ca profesionistul să informeze consumatorul cu privire la posibila lipsă de transparență a clauzei respective, întrucât, potrivit acestei jurisprudențe, criteriile care dau naștere lipsei de transparență sunt de notorietate, este compatibilă cu articolul 4 alineatul (2) din directivă – concret, cu cerințele privind redactarea clară și inteligibilă și transparența, care decurg din acesta?

                  5)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 4 alineatul (2) din directivă trebuie interpretat în sensul că renunțarea consumatorului la a formula pe cale judiciară sau extrajudiciară cereri cu privire la posibila lipsă de transparență a unei clauze care nu a fost negociată în mod individual îndeplinește cerința privind „redactarea clară și inteligibilă” numai dacă profesionistul a informat în prealabil consumatorul cu privire la drepturile concrete la care renunță și cu privire la cuantumul exact pe care renunță să îl solicite?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-615/18: Acțiune introdusă la 8 octombrie 2018 – Diesel/EUIPO – Sprinter megacentros del deporte (D)

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/30

      Acțiune introdusă la 8 octombrie 2018 – Diesel/EUIPO – Sprinter megacentros del deporte (D)
      (Cauza T-615/18)
      (2018/C 455/39)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Diesel SpA (Breganze, Italia) (reprezentant: A. Parassina, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sprinter megacentros del deporte, SL (Elche, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative D – cererea de înregistrare nr. 11 404 019

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 3 august 2018 în cauza R 2657/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea normei 22 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-618/18: Acțiune introdusă la 15 octombrie 2018 – ZI/Comisia

text:
               17.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 455/30

      Acțiune introdusă la 15 octombrie 2018 – ZI/Comisia
      (Cauza T-618/18)
      (2018/C 455/40)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: ZI (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:
      să declare și să hotărască

                  —

                  anularea deciziei Comisiei prin care se refuză afilierea soțului reclamantei la RCAM;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe nelegalitatea articolului 13 din Sistemului comun de asigurări de sănătate al funcționarilor Uniunii Europene, întrucât acest articol ar încălca articolul 72 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene în măsura în care i-ar restrânge domeniul de aplicare.


title: Hotărârea Curții din 17 septembrie 2018 în cauza E-10/17 – Nye Kystlink AS/Color Group AS și Color Line AS (Articolul 53 din Acordul privind SEE – Articolul 54 din Acordul privind SEE – Principiul echivalenței – Principiul eficacității – Norme naționale privind termenul de prescripție pentru acțiunile în despăgubiri)

text:
               20.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 459/47

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 17 septembrie 2018
      în cauza E-10/17
      Nye Kystlink AS/Color Group AS și Color Line AS

         (Articolul 53 din Acordul privind SEE – Articolul 54 din Acordul privind SEE – Principiul echivalenței – Principiul eficacității – Norme naționale privind termenul de prescripție pentru acțiunile în despăgubiri)

      (2018/C 459/16)
      În cauza E-10/17, Nye Kystlink AS/Color Group AS și Color Line AS – CERERE înaintată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Curtea de Apel din Borgarting (Borgarting lagmannsrett) privind interpretarea principiilor echivalenței și eficacității în contextul normelor naționale privind termenul de prescripție pentru acțiunile în despăgubiri în cazurile în care amenzile au fost impuse în temeiul articolelor 53 și 54 din Acordul privind Spațiul Economic European, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte și judecător raportor, Per Christiansen și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat la 17 septembrie 2018 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Conform principiului echivalenței, o normă națională de prescripție care stabilește un termen separat de prescripție de un an pentru introducerea unei acțiuni în despăgubiri în urma unei infracțiuni care a fost stabilită printr-o hotărâre definitivă trebuie aplicată în mod corespunzător la o acțiune în despăgubiri pentru încălcarea articolelor 53 și 54 din Acordul privind SEE, stabilită printr-o hotărâre definitivă de către Autoritatea AELS de Supraveghere prin care se aplică o amendă, în măsura în care aceste acțiuni au un scop, o cauză și elemente esențiale similare.

                  2.

                  Principiul eficacității nu limitează dreptul statelor SEE de a aplica un termen de prescripție de trei ani pentru introducerea unei acțiuni în despăgubiri pentru încălcarea articolelor 53 și 54 din Acordul privind SEE, în cazul în care acest termen de prescripție este condiționat de obligația de investigare care revine părții vătămate, ceea ce ar putea duce la expirarea termenului de prescripție înainte ca Autoritatea AELS de Supraveghere să ia o decizie într-un caz privind încălcarea articolelor 53 și 54 din Acordul privind SEE pe baza unei plângeri formulate de partea vătămată, atât timp cât aplicarea unui astfel de termen de prescripție nu face imposibilă sau excesiv de dificilă introducerea unei acțiuni în despăgubiri având ca temei încălcarea normelor de concurență ale SEE. Această evaluare trebuie să ia în considerare caracteristicile speciale ale cazurilor de concurență.


title: Cauza C-490/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 26 iulie 2018 – SD/Agrárminiszter

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 26 iulie 2018 – SD/Agrárminiszter
      (Cauza C-490/18)
      (2019/C 25/17)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere:

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: SD

         Pârât: Agrárminiszter

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Noțiunea „metodă fiabilă” la care se referă articolul 2 din Regulamentul delegat (UE) 2015/1366 (1), care este utilizată pentru a se stabili, în fiecare an în perioada 1 septembrie-31 decembrie, numărul de stupi, trebuie interpretată în sensul că solicitantul ajutoarelor este cel care trebuie să comunice numărul de colonii de albine și, în cazul unui răspuns afirmativ, este aceasta o metodă fiabilă?

                  2.

                  În cazul în care, în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul delegat 2015/1366, datorită caracteristicilor biologice ale albinelor, trebuie să se stabilească în fiecare an, în perioada 1 septembrie-31 decembrie, numărul de stupi – pe care se bazează ajutoarele pentru apicultură –, dispoziția menționată trebuie interpretată în sensul că statele membre pot deroga de la această regulă?

                  3.

                  În cazul unui răspuns afirmativ, legislația națională poate dispune stabilirea retroactivă, în luna ianuarie, a numărului necesar de colonii de albine?

                  4.

                  Faptul că fondurile Uniunii trebuie alocate pentru programele apicole din perioada 2017-2019 pe baza numărului de stupi comunicat în anul 2013 de statele membre în programele lor apicole respective pentru perioada 2014-2016 trebuie interpretat în sensul că numărul de stupi necesar pentru repartizarea ajutoarelor poate fi, de asemenea, stabilit în mod diferit după perioada care s a încheiat la 31 decembrie 2016, care servește ca bază pentru repartizarea ajutoarelor corespunzătoare anului 2017?

                  5.

                  Regulamentul (UE) menționat anterior trebuie interpretat în sensul că permite adoptarea unei norme juridice naționale care condiționează acordarea unui ajutor de minimis de respectarea unei cerințe care nu este conformă cu dreptul Uniunii? Ajutoarele prevăzute de dreptul Uniunii trebuie să fie adecvate și în practică pentru a încuraja exercitarea activității apicole?

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/1366 al Comisiei din 11 mai 2015 de completare a Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește ajutoarele din sectorul apicol (JO 2015, L 211, p. 3).


title: Cauza C-618/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di L’Aquila (Italia) la 1 octombrie 2018 – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di L’Aquila (Italia) la 1 octombrie 2018 – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia
      (Cauza C-618/18)
      (2019/C 25/19)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Giudice di pace di L’Aquila

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Gabriele Di Girolamo

         Pârât: Ministero della Giustizia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Având în vedere jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene în materia răspunderii statului italian pentru încălcarea vădită a reglementării comunitare de către instanța de ultim grad, și anume Hotărârea [din 30 septembrie 2003, Köbler, C 224/01, EU:C:2003:513, Hotărârea din 13 iunie 2006, Traghetti del Mediterraneo, C 173/03, EU:C:2006:391, și Hotărârea din 24 noiembrie 2011, Comisia/Italia, C 379/10, EU:C:2011:775], principiile generale de drept al Uniunii Europene în vigoare ale supremației dreptului Uniunii, securității juridice, protecției încrederii legitime, egalității armelor în cadrul procesului, protecției jurisdicționale efective, dreptului la o instanță independentă și, pe un plan mai general, dreptului la un proces echitabil prevăzute la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene coroborate cu articolul 267 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că dispozițiile menționate și jurisprudența citată a Curții de Justiție se opun adoptării de către un stat membru, pentru favorizarea sa și a administrațiilor sale publice, precum în speța dedusă judecății, a unei reglementări precum cea prevăzută de Legea nr. 18/2015, cu intenția declarată de a pune în aplicare hotărârile citate ale Curții de Justiție a Uniunii Europene, însă cu obiectivul, în esență, de a anihila efectele acestora și de a condiționa competența internă, care, în noua versiune a articolului 2 alineatele 3 și 3 bis din Legea nr. 117 din 13 aprilie 1988 privind răspunderea civilă a magistraților, instituie o noțiune a răspunderii pentru fapte săvârșite cu intenție sau din culpă gravă „în cazul încălcării vădite a legii și a dreptului Uniunii Europene”? Astfel, reglementarea internă menționată pune instanța națională în fața alegerii – care, indiferent cum ar fi exercitată, angajează răspunderea civilă și disciplinară față de stat în cauzele în care parte pe fond este însăși administrația publică –, precum în speța dedusă judecății, dacă să încalce reglementarea internă prin neaplicarea acesteia și prin aplicarea dreptului Uniunii Europene, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție, sau, dimpotrivă, să încalce dreptul Uniunii Europene prin aplicarea normelor interne care împiedică recunoașterea protecției efective și care contravin articolului 1 alineatul (3) și articolului 7 din Directiva 2003/88, clauzelor 2 și 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată, pus în aplicare prin Directiva 1999/70, și articolului 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel cum au fost interpretate în jurisprudența Curții de Justiție în Hotărârea [din 1 martie 2012, O’Brien, C 393/10, EU:C:2012:110, și în Hotărârea din 29 noiembrie 2017, King, C 214/16, EU:C:2017:914].

                  2)

                  Numai în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și ținând seama de poziția adoptată de Corte costituzionale [Curtea Constituțională] italiană [în hotărârea] nr. 269/2017 din 14 decembrie 2017, ulterior Hotărârii [Curții de Justiție din 5 decembrie 2010, M.A.S. și M.B., C 42/17, EU:C:2017:936], având în vedere articolul 31 alineatul (2) și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 267 TFUE și articolul 4 din Tratatul privind Uniunea Europeană, decizia pe care Curtea de Justiție ar trebui să o pronunțe în prezenta cauză preliminară, constatând neconformitatea cu dreptul Uniunii Europene a articolului 2 alineatele 3 și 3 bis din Legea nr. 117 din 13 aprilie 1988, în contextul unei proceduri principale în care o administrație publică de stat are calitatea de pârât, poate fi asimilată unei norme de drept al Uniunii Europene care are efect direct și se aplică direct de instanța națională, permițând neaplicarea dispoziției interne contrare?

                  3)

                  Numai în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în scopul aplicării clauzei 4 din Acordul cadru cu privire la munca pe durată determinată pus în aplicare prin Directiva 1999/70 (1), magistratul de drept comun sau „magistratul care îmbracă toga” poate fi considerat lucrător pe durată nedeterminată echivalent cu lucrătorul pe durată determinată „judecător de pace”, în condițiile în care acesta din urmă are aceeași vechime profesională precum magistratul de drept comun, în cazul în care funcțiile judiciare exercitate sunt aceleași, dar procedurile de concurs pentru a desfășura aceste funcții sunt diferite în privința magistraților de drept comun (pe bază de diplome și de examene, cu recrutare permanentă și cu inamovibilitatea efectivă a raporturilor pe durată nedeterminată, cu excepția cazurilor puțin frecvente de încălcare foarte gravă a obligațiilor de serviciu) comparativ cu judecătorii de pace (pe bază de diplome, cu recrutare pe durată determinată și cu posibilitatea prelungirii în mod discreționar, în urma unei evaluări pozitive periodice, de către Consiliul superior al magistraturii și a revocării imediate în cazul unei evaluări negative a activității judecătorului onorific)?

         (1)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza C-639/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Kiel (Germania) la 12 octombrie 2018 – KH/Sparkasse Südholstein

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Kiel (Germania) la 12 octombrie 2018 – KH/Sparkasse Südholstein
      (Cauza C-639/18)
      (2019/C 25/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Kiel

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: KH

         Pârâtă: Sparkasse Südholstein

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un contract este „încheiat […] în cadrul unei scheme organizate de vânzări sau prestări servicii la distanță” în conformitate cu articolul 2 litera (a) din Directiva 2002/65/CE (1), prin care un contract de credit existent este modificat exclusiv din punct de vedere al cuantumului dobânzii convenite (acord cu privire la dobânda pentru perioada ulterioară), în cazul în care o sucursală bancară încheie contracte de credit în vederea finanțării imobiliare cu garanții ipotecare doar în sediile sale teritoriale, însă în decursul relațiilor comerciale încheie contracte de modificare a contractelor de credit deja încheiate, dintre care o parte sunt încheiate utilizându-se exclusiv mijloace de comunicare la distanță?

                  2)

                  Există un „contract de prestare a [unor] servicii […] financiare” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2002/65/CE în cazul în care un contract de credit existent este modificat numai în ceea ce privește dobânda convenită (acord cu privire la dobânda pentru perioada ulterioară), fără a extinde durata creditului sau cuantumul acestuia?

         (1)  Directiva 2002/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 privind comercializarea la distanță a serviciilor financiare de consum și de modificare a Directivei 90/619/CEE a Consiliului și a Directivelor 97/7/CE și 98/27/CE (JO 2002 L 271, p. 16, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 183).


title: Cauza C-641/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Genova (Italia) la 12 octombrie 2018 – LG și alții/Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Genova (Italia) la 12 octombrie 2018 – LG și alții/Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale
      (Cauza C-641/18)
      (2019/C 25/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Genova

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: LG și alții

         Pârâte: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 [alineatul] (1) și articolul 2 [alineatul] (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1) [al Consiliului] din 22 decembrie 2000 trebuie interpretate – inclusiv în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolului 6 alineatul 1 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO) și a considerentului (16) al Directivei 2009/15/CE (2) – în sensul că se opun ca o instanță dintr-un stat membru să își poată nega competența, recunoscând imunitatea de jurisdicție în beneficiul unor entități și persoane juridice private cu sediul în acest stat membru, care desfășoară activități de clasificare și/sau de certificare, în legătură cu desfășurarea unor astfel de activități de clasificare și/sau de certificare în numele unui stat care nu este membru al Uniunii Europene, într-un litigiu având ca obiect repararea prejudiciilor suferite în cazul decesului și al vătămării corporale cauzate de naufragiul unui feribot de pasageri, și în care se invocă răspunderea pentru fapte săvârșite din culpă?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială 19/vol. 3, p. 74).

         (2)  Directiva 2009/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime (JO 2009, L 131, p. 47).


title: Cauza T-546/17: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziţie – Cerere de înregistrare a unei mărci verbale a Uniunii Europene Leshare – Marcă internaţională verbală anterioară LEXWARE – Motiv relativ de refuz – Lipsa riscului de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Similitudinea semnelor”]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/39

      Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2018 – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)
      (Cauza T-546/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a unei mărci verbale a Uniunii Europene Leshare - Marcă internaţională verbală anterioară LEXWARE - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Similitudinea semnelor”])
      (2019/C 25/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Freiburg im Breisgau, Germania) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Fischer și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Beijing, China)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 iunie 2017 (cauza R 1691/2016-4), privind o procedură de opoziţie între Haufe-Lexware şi Le Shi Holdings (Beijing)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea

                  2)

                  Obligă Haufe-Lexware GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 338, 9.10.2017.


title: Cauza C-29/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità [Trimitere preliminară – Medicamente de uz uman – Directiva 2001/83/CE – Articolul 3 punctul 1 – Articolul 6 – Directiva 89/105/CEE – Regulamentul (CE) nr. 726/2004 – Articolele 3, 25 și 26 – Reambalarea unui medicament în vederea utilizării sale pentru un tratament neacoperit de autorizația sa de introducere pe piață (în afara autorizației de introducere pe piață) – Suportare de către sistemul național de asigurări de sănătate]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità
      (Cauza C-29/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Medicamente de uz uman - Directiva 2001/83/CE - Articolul 3 punctul 1 - Articolul 6 - Directiva 89/105/CEE - Regulamentul (CE) nr. 726/2004 - Articolele 3, 25 și 26 - Reambalarea unui medicament în vederea utilizării sale pentru un tratament neacoperit de autorizația sa de introducere pe piață (în afara autorizației de introducere pe piață) - Suportare de către sistemul național de asigurări de sănătate])
      (2019/C 25/05)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Novartis Farma SpA

         Pârâți: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

         cu participarea: Ministero della Salute, Regione Veneto, Società Oftalmologica Italiana (SOI) – Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 punctul 1 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012, trebuie interpretat în sensul că medicamentul Avastin, după ce a fost reambalat în condițiile prevăzute de măsurile naționale în discuție în litigiul principal, intră în domeniul de aplicare al Directivei 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/26.

                  2)

                  Articolul 6 din Directiva 2001/83, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/26, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unor măsuri naționale precum cele în discuție în litigiul principal, care definesc condițiile în care medicamentul Avastin poate fi reambalat pentru utilizarea sa în tratarea unor indicații oftalmologice neacoperite de autorizația sa de introducere pe piață.

                  3)

                  Articolele 3, 25 și 26 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1027/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei măsuri naționale precum cea rezultată din articolul 1 alineatul 4 bis din decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante „Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l’anno 1996”, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (Decretul lege nr. 536 din 21 octombrie 1996 privind „Măsuri de control al cheltuielilor farmaceutice și de redefinire a nivelului maxim al cheltuielilor pentru anul 1996”, aprobat prin Legea nr. 648 din 23 decembrie 1996), astfel cum a fost modificat prin decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (Decretul lege nr. 36 din 20 martie 2014, aprobat prin Legea nr. 79 din 16 mai 2014), care autorizează Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) [Agenția Italiană pentru Medicamente (AIFA)] să supravegheze medicamentele, precum Avastin, a căror utilizare în afara autorizației de introducere pe piață este suportată de Servizio Sanitario Nazionale (Serviciul Național de Sănătate, Italia) și să adopte, dacă este cazul, măsurile necesare pentru asigurarea siguranței pacienților.

         (1)  JO C 195, 19.6.2017.


title: Cauza C-687/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 7 noiembrie 2018 – SY/Associated Newspapers Ltd

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) la 7 noiembrie 2018 – SY/Associated Newspapers Ltd
      (Cauza C-687/18)
      (2019/C 25/34)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant/apelant: SY

         Pârâtă/intimată: Associated Newspapers Ltd

         Întrebarea preliminară

      Sunt compatibile cu articolele 9, 22 și 23 din Directiva 95/46/CE (1) și cu articolele 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene dispozițiile de drept intern precum articolul 32 alineatele (4) și (5) din Data Protection Act 1998 [Legea privind protecția datelor din 1998], care prevăd că, în cazul în care un operator de date care invocă faptul că datele cu caracter personal la care se referă o procedură iniţiată împotriva acestui operator de date sunt prelucrate (i) doar în scop jurnalistic, artistic sau literar și (ii) în vederea publicării unor materiale jurnalistice, literare sau artistice care nu au fost încă publicate de operatorul de date, o astfel de procedură se suspendă, în măsura în care priveşte date cu caracter personal nepublicate, până când (a) Information Commissioner stabilește că nu sunt îndeplinite condițiile (i) sau (ii), (b) operatorul de date își retrage cererea sau (c) datele cu caracter personal sunt publicate?

         (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO 1995, L 281, p. 31, Ediţie specială, 13/vol. 17, p. 10).


title: Cauza C-147/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Constanţa – România) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas și alții/Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa [Trimitere preliminară – Protecția securității și a sănătății lucrătorilor – Organizarea timpului de lucru – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 31 – Directiva 2003/88/CE – Domeniu de aplicare – Derogare – Articolul 1 alineatul (3) – Directiva 89/391/CEE – Articolul 2 alineatul (2) – Activitate de asistent maternal]

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/5

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 20 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Constanţa – România) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas și alții/Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa
      (Cauza C-147/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Organizarea timpului de lucru - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 31 - Directiva 2003/88/CE - Domeniu de aplicare - Derogare - Articolul 1 alineatul (3) - Directiva 89/391/CEE - Articolul 2 alineatul (2) - Activitate de asistent maternal])
      (2019/C 25/06)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Constanţa

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas, Silvica Jianu, Dumitra Bocu, Cader Aziz, Georgeta Crângaşu, Sema Cutlacai

         Pârâtă: Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (3) din Directiva 2003/88/CE a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru coroborat cu articolul 2 alineatul (2) din Directiva 89/391/CEE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă trebuie interpretat în sensul că nu se încadrează în domeniul de aplicare al Directivei 2003/88 activitatea de asistent maternal care constă, în cadrul unui raport de muncă cu o autoritate publică, în primirea și integrarea unui copil în căminul propriu și în asigurarea, în mod continuu, a dezvoltării armonioase și a educației acestui copil.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza C-295/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Domeniu de aplicare – Operațiuni impozabile – Prestare de servicii cu titlu oneros – Distincție între despăgubiri neimpozabile și prestări de servicii impozabile furnizate în schimbul plății unei „indemnizații”)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-295/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Domeniu de aplicare - Operațiuni impozabile - Prestare de servicii cu titlu oneros - Distincție între despăgubiri neimpozabile și prestări de servicii impozabile furnizate în schimbul plății unei „indemnizații”))
      (2019/C 25/09)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că suma prestabilită percepută de un operator economic în cazul rezilierii anticipate de către clientul său sau pentru un motiv imputabil acestuia din urmă a unui contract de prestări de servicii care prevede o perioadă minimă de contractare, sumă care corespunde celei pe care acest operator ar fi primit o în restul perioadei respective în lipsa unei astfel de rezilieri, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere, trebuie să fie considerată drept remunerație pentru o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros și supusă ca atare acestei taxe.

                  2)

                  Nu sunt determinante pentru calificarea sumei predeterminate în contractul de prestări de servicii pe care clientul o datorează în cazul rezilierii anticipate a acestuia faptul că scopul sumei forfetare este să descurajeze clienții de la a nu respecta perioada minimă de contractare și să repare prejudiciul suferit de operator în cazul nerespectării perioadei respective, faptul că remunerația primită de un agent comercial pentru încheierea de contracte care stipulează o perioadă minimă de contractare este mai mare decât cea prevăzută în cadrul contractelor care nu prevăd o astfel de perioadă și faptul că suma facturată este calificată în dreptul național drept o clauză penală.

         (1)  JO C 256, 7.8.2017.


title: Cauza T-681/18: Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2018 – Korporaciya „Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/55

      Acțiune introdusă la 16 noiembrie 2018 – Korporaciya „Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (STAYER)
      (Cauza T-681/18)
      (2019/C 25/71)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ZAO Korporaciya „Masternet” (Moscova, Rusia) (reprezentant: N. Bürglen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă „STAYER” – marca Uniunii Europene nr. 4 675 881

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 septembrie 2018 în cauza R 1940/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 18 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Cauza C-661/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 22 octombrie 2018 – CTT – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 22 octombrie 2018 – CTT – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-661/18)
      (2019/C 25/26)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: CTT – Correios de Portugal

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiile neutralității, efectivității, echivalenței și proporționalității se opun unei interpretări a articolului 98 alineatul 2 din Codul privind TVA-ul (1) care exclude aplicarea dispoziției respective în scopul modificării sau al regularizării deducerilor efectuate deja?

                  2)

                  Principiile respective se opun unei dispoziții precum articolul 23 alineatul 1 litera b) și alineatul 6 din Codul privind TVA-ul, care este interpretată în sensul că o persoană impozabilă care a optat pentru o metodă procentuală sau pentru un criteriu de repartizare în vederea calculării dreptului de deducere a taxei achitate în amonte pentru bunuri sau servicii de folosință mixtă și a efectuat ajustări pe baza valorilor definitive privind anii la care se referă deducerea, în conformitate cu alineatul 6 al dispoziției menționate, nu poate schimba cu caracter retroactiv elementele respective, prin recalcularea deducerii inițiale regularizate deja conform aceleiași dispoziții, prin intermediul unui calcul retroactiv al TVA-ului aferent unei activități pe care a considerat-o scutită inițial?

         (1)  Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado


title: Cauza C-575/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Trimitere preliminară – Libera circulație a capitalurilor – Reținere la sursă asupra valorii brute a dividendelor de origine națională plătite unor societăți nerezidente – Reportare a impozitării dividendelor distribuite unei societăți rezidente în cazul unui exercițiu financiar deficitar – Diferență de tratament – Justificare – Comparabilitate – Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre – Eficacitatea colectării impozitului – Proporționalitate – Discriminare)

text:
               21.1.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/10

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 noiembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Cauza C-575/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Libera circulație a capitalurilor - Reținere la sursă asupra valorii brute a dividendelor de origine națională plătite unor societăți nerezidente - Reportare a impozitării dividendelor distribuite unei societăți rezidente în cazul unui exercițiu financiar deficitar - Diferență de tratament - Justificare - Comparabilitate - Repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre - Eficacitatea colectării impozitului - Proporționalitate - Discriminare))
      (2019/C 25/11)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

         Pârât: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Dispozitivul

      Articolele 63 și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia dividendele distribuite de o societate rezidentă fac obiectul unei rețineri la sursă în cazul în care sunt primite de o societate nerezidentă, în timp ce, atunci când sunt primite de o societate rezidentă, impozitarea acestora potrivit regimului de drept comun al impozitului pe profit nu se realizează la sfârșitul exercițiului financiar în cursul căruia au fost primite decât cu condiția ca rezultatul acestei societăți să fi fost profitabil în cursul respectivului exercițiu financiar, o astfel de impozitare putând, eventual, să nu intervină niciodată în cazul în care societatea respectivă își încetează activitatea fără să fi realizat profit de la perceperea acestor dividende.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.