title: Cauza T-294/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 septembrie 2008 — Stepek/OAPI — Masters Golf Company (GOLF-FASHION MASTERS THE CHOICE TO WIN) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative GOLF-FASHION MASTERS THE CHOICE TO WIN — Marca națională figurativă anterioară The Masters și marca comunitară figurativă anterioară The Masters GOLF COMPANY — Retragerea recursului formulat la camera de recurs — Cheltuieli efectuate la camera de recurs )

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/39

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 septembrie 2008 — Stepek/OAPI — Masters Golf Company (GOLF-FASHION MASTERS THE CHOICE TO WIN)
   (Cauza T-294/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative GOLF-FASHION MASTERS THE CHOICE TO WIN - Marca națională figurativă anterioară The Masters și marca comunitară figurativă anterioară The Masters GOLF COMPANY - Retragerea recursului formulat la camera de recurs - Cheltuieli efectuate la camera de recurs’)
   (2008/C 301/67)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Wilhelm Stepek (Stadl-Paura, Austria) (reprezentanți: H. Heigl, W. Berger și G. Lehner, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: The Masters Golf Company Ltd (Weston-Super-Mare, Regatul Unit)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 mai 2007 (cauza R 95/2007-1) privind o procedură de opoziție între The Masters Golf Company Ltd și domnul Wilhelm Stepek
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Wilhelm Stepek la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-43/09 P: Ordonanța Curții din 22 ianuarie 2010 — Republica Elenă/Comisia Europeană (Recurs — Decizia Comisiei privind reducerea contribuției financiare acordate inițial de Fondul de coeziune proiectului noului aeroport internațional al Atenei la Sparta — Acțiune în anulare — Principiile neretroactivității, securității juridice și proporționalității — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/13

         Ordonanța Curții din 22 ianuarie 2010 — Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza C-43/09 P) (1)

   (Recurs - Decizia Comisiei privind reducerea contribuției financiare acordate inițial de Fondul de coeziune proiectului noului aeroport internațional al Atenei la Sparta - Acțiune în anulare - Principiile neretroactivității, securității juridice și proporționalității - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2010/C 134/19
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: C. Meïdanis și M. Tassopoulou, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și B. Conte, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) din 19 noiembrie 2008, Grecia/Comisia (T-404/05) prin care Tribunalul a respins o acțiune având ca obiect anularea Deciziei E(2005) 3243 a Comisiei din 1 septembrie 2005 de reducere a contribuției financiare acordate prin Fondul de coeziune proiectului nr. 95/09/65/040 privind noul aeroport internațional al Atenei la Spata

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-614/16 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2016 de Merck KGaA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 septembrie 2016 în cauza T-470/13, Merck KGaA/Comisia Europeană

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/40

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2016 de Merck KGaA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 8 septembrie 2016 în cauza T-470/13, Merck KGaA/Comisia Europeană
   (Cauza C-614/16 P)
   (2017/C 030/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Merck KGaA (reprezentanți: B. Bär-Bouyssière, avocat, S. Smith, Solicitor, R. Kreisberger, Barrister, D. Mackersie, Advocate)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Generics (UK) Ltd

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea punctului 1 al dispozitivului hotărârii;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 2 alineatul (1) din decizie și a articolelor 3 și 4, în măsura în care acestea privesc Merck;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate Merck;

               —

               anularea punctului 2 al dispozitivului hotărârii și obligarea Comisiei să suporte propriile cheltuieli de judecată și să plătească cheltuielile de judecată ale Merck, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Primul motiv de recurs al recurentei este că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că acordurile de soluționare amiabilă privind brevetele încheiate între Generics (UK) („GUK”) și Lundbeck constituiau restrângeri prin obiect în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE:

                           i.

                           Prin intermediul primului aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare privind standardul legal aplicabil și abordarea corectă în determinarea faptului dacă acordurile de soluționare amiabilă privind brevetele ar putea fi caracterizate drept restrângeri prin obiect, în special în lumina principiilor juridice reținute în cauza Cartes Bancaires/Comisia, C-67/13 P, ECLI:EU:C:2014:2204.

                           ii.

                           Prin intermediul celui de al doilea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât nu a analizat dacă textul acordurilor de soluționare amiabilă privind brevetele denota un grad suficient de nocivitate.

                           iii.

                           Prin intermediul celui de al treilea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a considerat că acordurile de soluționare amiabilă privind brevetele denotau un grad suficient de nocivitate pe baza faptului că erau echivalente cu acordurile de excludere de pe piață.

                           iv.

                           Prin intermediul celui de al patrulea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a considerat că acordurile de soluționare amiabilă privind brevetele denotau un grad suficient de nocivitate prin evitarea unui litigiu al cărui rezultat era incert.

                           v.

                           Prin intermediul celui de al cincilea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a considerat plata către GUK în temeiul acordurilor de soluționare amiabilă privind brevetele drept unul dintre principalele elemente ale unei restrângeri prin obiect.

                           vi.

                           Prin intermediul celui de al șaselea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare atunci când s-a bazat pe considerații de fapt exterioare textului acordurilor de soluționare amiabilă privind brevetele pentru a susține concluzia sa privind existența unei restrângeri prin obiect.

                           vii.

                           Prin intermediul celui de al șaptelea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a constatat că acordul de soluționare amiabilă privind brevetele referitor la SEE a depășit domeniul de aplicare al brevetelor deținute de Lundbeck.

               2.

               Cel de al doilea motiv de recurs al recurentei este că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a ajuns la concluzia că GUK și Lundbeck erau concurenți potențiali la momentul la care acordurile de soluționare amiabilă privind brevetele au fost încheiate:

                           viii.

                           Prin intermediul celui de al optulea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare atunci când a evaluat dacă cele opt căi de acces pe piață prezentate de Comisie erau viabile din punct de vedere economic sau posibile din punct de vedere practic, pentru GUK într-un termen suficient de scurt.

                           ix.

                           Prin intermediul celui de al nouălea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a inversat sarcina dovezii în raport cu concurența potențială.

                           x.

                           Prin intermediul celui de al zecelea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a constatat că faptul că părțile au încheiat acorduri de soluționare amiabilă privind brevetele era relevant pentru evaluarea concurenței potențiale.

                           xi.

                           Prin intermediul celui de al unsprezecelea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât nu a recunoscut că evaluarea concurenței potențiale nu era aptă să fie luată în considerare în contextul unei evaluări „prin obiect”.

               3.

               Cel de al treilea motiv de recurs al recurentei este că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a menținut amenda aplicată de Comisie recurentei:

                           xii.

                           Prin intermediul celui de al doisprezecelea aspect, recurenta susține că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare întrucât a constatat că Comisia avea competența de a aplica o amendă recurentei sau, în subsidiar, de a aplica o amendă care era mai mult decât simbolică.


title: Cauza C-274/12 P: Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Telefónica SA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 21 martie 2012 în cauza T-228/10, Telefónica/Comisia

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/15

         Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Telefónica SA împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 21 martie 2012 în cauza T-228/10, Telefónica/Comisia
   (Cauza C-274/12 P)
   2012/C 227/21
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Telefónica SA (reprezentanți: J. Ruiz Calzado, abogado, M. Núñez-Müller, Rechtsanwalt, J. Domínguez Pérez, abogado)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea ordonanței atacate;

               —

               constatarea admisibilității acțiunii în anulare în cauza T-228/10 și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe pe fondul litigiului;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile referitoare la admisibilitate în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a comis o eroare de drept prin adoptarea unei decizii prin care se încalcă dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă. Considerând în mod general că alternativa procedurii preliminare este întotdeauna adecvată și posibilă, Tribunalul a încălcat dreptul reclamantei din prima instanță la o protecție jurisdicțională efectivă, care este consacrat la articolele 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și recunoscut expres la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Tribunalul a comis o eroare de drept întrucât a interpretat în mod eronat jurisprudența referitoare la admisibilitatea acțiunilor formulate împotriva deciziilor privind ajutoare de stat prin care o schemă de ajutoare se declară nelegală și incompatibilă.

               3.

               Tribunalul a comis o eroare de drept în interpretarea articolului 263 al patrulea paragraf ultima teză TFUE. Tribunal a comis o eroare de drept atunci când a afirmat că deciziile în materia schemelor de ajutoare de stat, precum decizia atacată, solicită măsuri de executare, în sensul noii dispoziții din tratat. Tribunalul a ignorat în ordonanța pronunțată că o decizie negativă în materia ajutoarelor de stat are un efect direct, antrenează imediat nelegalitatea ajutoarelor acordate și implică în mod normal obligația statelor membre să le recupereze.


title: Cauze conexate C-316/07, C-358/07-C-360/07, C-409/07-C-410/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Giessen, Verwaltungsgericht Stuttgart — Germania) — Markus Stoß (C-316/07), Avalon Service Online Dienste GmbH (C-409/07), Olaf Amadeus Wilhelm Happel (C-410/07), Kulpa Automatenservice Asperg GmbH (C-358/07), SOBO Sport & Entertainment GmbH (C-359/07), Andreas Kunert (C-360/07)/Wetteraukreis (C-316/07, C-409/07, C-410/07), Land Baden Württemberg (C-358/07, C-359/07, C-360/07) (Articolele 43 CE și 49 CE — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Organizarea de pariuri pe competițiile sportive supusă unui monopol public la scara unui land — Obiectivul de prevenire a incitării la cheltuieli excesive legate de joc și de luptă împotriva dependenței de joc — Proporționalitate — Măsură restrictivă care trebuie să urmărească într adevăr reducerea ocaziilor de a juca și limitarea activităților de jocuri de noroc în mod coerent și sistematic — Publicitate care emană de la titularul monopolului și care încurajează participarea la jocuri de loterie — Alte jocuri de noroc care pot fi propuse de operatori privați — Extinderea ofertei de alte jocuri de noroc — Licență acordată într un alt stat membru — Lipsa obligației de recunoaștere reciprocă)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Giessen, Verwaltungsgericht Stuttgart — Germania) — Markus Stoß (C-316/07), Avalon Service Online Dienste GmbH (C-409/07), Olaf Amadeus Wilhelm Happel (C-410/07), Kulpa Automatenservice Asperg GmbH (C-358/07), SOBO Sport & Entertainment GmbH (C-359/07), Andreas Kunert (C-360/07)/Wetteraukreis (C-316/07, C-409/07, C-410/07), Land Baden Württemberg (C-358/07, C-359/07, C-360/07)
      (Cauze conexate C-316/07, C-358/07-C-360/07, C-409/07-C-410/07) (1)

      (Articolele 43 CE și 49 CE - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Organizarea de pariuri pe competițiile sportive supusă unui monopol public la scara unui land - Obiectivul de prevenire a incitării la cheltuieli excesive legate de joc și de luptă împotriva dependenței de joc - Proporționalitate - Măsură restrictivă care trebuie să urmărească într adevăr reducerea ocaziilor de a juca și limitarea activităților de jocuri de noroc în mod coerent și sistematic - Publicitate care emană de la titularul monopolului și care încurajează participarea la jocuri de loterie - Alte jocuri de noroc care pot fi propuse de operatori privați - Extinderea ofertei de alte jocuri de noroc - Licență acordată într un alt stat membru - Lipsa obligației de recunoaștere reciprocă)
      (2010/C 288/12)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Giessen, Verwaltungsgericht Stuttgart

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți: Markus Stoß (C-316/07), Avalon Service Online Dienste GmbH (C-409/07), Olaf Amadeus Wilhelm Happel (C-410/07), Kulpa Automatenservice Asperg GmbH (C-358/07), SOBO Sport & Entertainment GmbH (C-359/07), Andreas Kunert (C-360/07)

         Pârâți: Wetteraukreis (C-316/07, C-409/07, C-410/07), Land Baden Württemberg (C-358/07, C-359/07, C-360/07)

         Obiectul

      Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare — Interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE — Reglementare națională care interzice, sub sancțiuni penale și administrative, activitatea de organizare de pariuri în legătură cu evenimente sportive în lipsa autorizației eliberate de autoritatea competentă, dar care, prin stabilirea unui monopol de stat, face practic imposibilă obținerea acestei autorizații

         Dispozitivul

                  1.

                  Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că:

                              (a)

                              pentru a putea justifica un monopol public aferent pariurilor pe competițiile sportive și loteriilor, precum cel în cauză în acțiunile principale, printr un obiectiv de prevenire a incitării la cheltuieli excesive legate de joc și de luptă împotriva dependenței de acesta, autoritățile naționale vizate nu trebuie în mod necesar să fie în măsură să prezinte un studiu care să ateste proporționalitatea măsurii respective și care să fie anterior adoptării acesteia;

                              (b)

                              faptul că un stat membru privilegiază un astfel de monopol în raport cu un regim care autorizează activitatea unor operatori privați cărora li s ar permite să își desfășoare activitățile în cadrul unei reglementări cu caracter neexclusiv este de natură să îndeplinească cerința de proporționalitate, în măsura în care, în ceea ce privește obiectivul referitor la un nivel înalt de protecție a consumatorilor, instituirea monopolului respectiv este însoțită de instituirea unui cadru normativ care să garanteze că titularul acestuia va fi efectiv capabil să urmărească, în mod coerent și sistematic, un astfel de obiectiv prin intermediul unei oferte măsurate cantitativ și adaptate calitativ în funcție de obiectivul respectiv și supuse unui control strict din partea autorităților publice;

                              (c)

                              împrejurarea că autoritățile competente ale unui stat membru ar putea fi confruntate cu anumite dificultăți pentru a asigura respectarea unui astfel de monopol în raport cu organizatorii de jocuri și de pariuri stabiliți în străinătate, care ar încheia, prin internet și încălcând monopolul respectiv, pariuri cu persoane care se află în raza teritorială a autorităților respective, nu este de natură, ca atare, să afecteze conformitatea eventuală a unui astfel de monopol cu dispozițiile menționate ale tratatului;

                              (d)

                              într o situație în care o instanță națională constată, în același timp:

                                          —

                                          că măsurile de publicitate care emană de la titularul unui astfel de monopol și sunt aferente altor tipuri de jocuri de noroc propuse de asemenea de acesta nu sunt limitate la ceea ce este necesar pentru a canaliza consumatorii către oferta ce emană de la acest titular deturnându i de la alte canale de joc neautorizate, ci urmăresc să încurajeze propensiunea consumatorilor către joc și să stimuleze participarea lor activă la acesta în scopul maximizării veniturilor preconizate ale acestor activități,

                                          —

                                          că alte tipuri de jocuri de noroc pot fi exploatate de operatori privați care beneficiază de autorizație și

                                          —

                                          că, în raport cu alte tipuri de jocuri de noroc care nu intră în monopolul respectiv și care prezintă, în plus, un risc potențial de dependență superior jocurilor supuse acestui monopol, autoritățile competente duc sau tolerează politici de extindere a ofertei de natură să dezvolte și să stimuleze activitățile de joc, în special în vederea maximizării veniturilor provenite din acestea,

                                    instanța națională menționată poate să considere în mod legitim că un astfel de monopol nu este de natură să garanteze realizarea obiectivului de prevenire a incitării la cheltuieli excesive legate de joc și de luptă împotriva dependenței de acesta în vederea căruia a fost instituit prin contribuirea la reducerea ocaziilor de a juca și la limitarea activităților în acest domeniu în mod coerent și sistematic.

                  2.

                  Articolele 43 CE și 49 CE trebuie interpretate în sensul că, în stadiul actual al dreptului Uniunii, împrejurarea că un operator dispune, în statul membru în care este stabilit, de o autorizație care îi permite să ofere jocuri de noroc nu se opune posibilității ca un alt stat membru să impună, cu respectarea cerințelor dreptului Uniunii, obligația de a deține o autorizație eliberată de propriile autorități pentru ca un operator să poată oferi jocuri de noroc unor consumatori care se află pe teritoriul său.

         (1)  JO C 269, 10.11.2007.

         JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza T-329/13: Ordonanța Tribunalului din 16 octombrie 2014 – Chatzithoma/Comisia și BCE ( „Acțiune în anulare — Program de susținere a stabilității în Cipru — Declarație a Eurogrupului privind restructurarea sectorului bancar în Cipru — Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă — Inadmisibilitate” )

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/23

         Ordonanța Tribunalului din 16 octombrie 2014 – Chatzithoma/Comisia și BCE
   (Cauza T-329/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Program de susținere a stabilității în Cipru - Declarație a Eurogrupului privind restructurarea sectorului bancar în Cipru - Desemnare eronată a pârâtului în cererea introductivă - Inadmisibilitate”))
   (2014/C 448/30)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Petros Chatzithoma (Makedonitissa, Cipru) și Elenitsa Chatzithoma (Makedonitissa) (reprezentanți: E. Efstathiou, K. Efstathiou și K. Liasidou, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Smulders, J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, agenți) și Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan și F. Athanasiou, agenți, asistați de W. Bussian, W. Devroe și D. Arts, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a declarației Eurogrupului din 25 martie 2013 privind, printre altele, restructurarea sectorului bancar din Cipru

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisabilă.

               2)

               Petros Chatzithoma și Elenitsa Chatzithoma suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Banca Centrală Europeană (BCE).

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza C-39/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 ianuarie 2014 – Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) și alții

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 27 ianuarie 2014 – Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) și alții
   (Cauza C-39/14)
   2014/C 102/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshofs

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

      Celelalte părți din proces: Thomas Erbs, Ursula Erbs

      Autoritate emitentă: Landkreis Jerichower Land

      Întrebarea preliminară

   Articolul 107 alineatul (1) TFUE se opune unei reglementări naţionale precum articolul 9 alineatul 1 punctul 3 din GrdstVG care, în vederea îmbunătăţirii structurii agricole, interzice unei instituţii de stat precum BVVG să vândă ofertantului care prezintă oferta cea mai mare la o licitaţie publică, un teren agricol care este de vânzare, dacă între oferta cea mai mare şi valoarea terenului există o discrepanţă majoră?


title: Cauza T-245/11: Acțiune introdusă la 6 mai 2011 — ClientEarth și International Chemical Secretariat/ECHA

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/20

         Acțiune introdusă la 6 mai 2011 — ClientEarth și International Chemical Secretariat/ECHA
   (Cauza T-245/11)
   2011/C 194/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: ClientEarth (Londra, Regatul Unit) și The International Chemical Secretariat (Göteborg, Suedia) (reprezentant: P. Kirch, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

               —

               Constatarea faptului că pârâta a încălcat Convenția de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului;

               —

               constatarea faptului că pârâta a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (1);

               —

               constatarea faptului că pârâta a încălcat Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (2);

               —

               anularea deciziei, care figurează în răspunsul confirmativ al pârâtei din 4 martie 2011, de a refuza accesul la documentele solicitate și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantelor, inclusiv a celor efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii formulate, reclamantele solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea deciziei, care figurează în răspunsul confirmativ al pârâtei din 4 martie 2011, de a nu acorda accesul la documentele care conțin numele și datele de contact ale solicitanților înregistrării (producători/importatori) unui număr important de substanțe pretins periculoase pentru sănătatea umană și pentru mediu și cantitățile în care acestea sunt introduse pe piața Uniunii.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Potrivit primului motiv, decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât reclamantelor nu li s-a răspuns la cererea de confirmare în termenul prevăzut, iar această întârziere nu a fost motivată.

               2.

               Potrivit celui de al doilea motiv, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatele (4) și (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât solicitanții înregistrării nu au fost consultați pentru a se stabili dacă există vreun interes comercial care să justifice nedivulgarea și întrucât nu au fost furnizate argumente suficiente care să dovedească cu certitudine faptul că documentele nu trebuiau divulgate.

               3.

               Potrivit celui de al treilea motiv, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatele (1), (2), (3) și (4) din Convenția de la Aarhus, întrucât reclamantelor nu le-a fost acordat accesul la informațiile solicitate. Decizia atacată încalcă de asemenea articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006, întrucât prin aceasta nu au fost interpretate în mod restrictiv excepțiile prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 1049/2001, ținând seama de interesul public pe care îl prezintă comunicarea, precum și de aspectul dacă informațiile solicitate se referă la emisii în mediu.

               4.

               Potrivit celui de al patrulea motiv, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât prin aceasta nu s-a demonstrat că divulgarea documentelor solicitate ar aduce o atingere gravă procesului decizional intern al ECHA, precum și articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din același regulament, întrucât nu s-a demonstrat existența unui interes comercial care să justifice nedivulgarea.

               5.

               Potrivit celui de al cincilea motiv, decizia atacată încalcă articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf și articolul 4 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât prin aceasta nu s-a stabilit dacă exista un interes public superior care să justifice divulgarea și nu s-a oferit o motivare amănunțită pentru refuz.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-397/07: Acțiune introdusă la 27 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/31

         Acțiune introdusă la 27 august 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-397/07)
   (2007/C 269/54)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Gippini Fournier și M. Afonso, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că:

                           —

                           prin condiționarea aplicării scutirilor obligatorii de la impozitul pe aportul de capital de îndeplinirea anumitor cerințe;

                           —

                           prin aplicarea unui impozit indirect asupra mutării în Spania a sediului de administrare sau a sediului social al societăților care nu au fost supuse unui impozit similar în țara lor de origine;

                           —

                           prin aplicarea unui impozit indirect asupra capitalului utilizat pentru realizarea de operațiuni comerciale prin intermediul sucursalelor sau al sediilor permanente ale unor societăți stabilite într-un stat membru care nu aplică un impozit asemănător celui spaniol,

                     Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 69/335/CEE (1) a Consiliului din 17 iulie 1969.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               —

               Directiva 69/335 menține statu quo-ul în privința posibilităților statelor membre de a reintroduce un impozit pe aportul de capital sau de a supune din nou acestui impozit operațiuni în realitate scutite. În consecință, Spania nu poate să desființeze scutirile sale și să aplice impozitul tuturor operațiunilor cărora le este aplicabil regimul special al Decretului-lege regal 4/2004, dar care nu intră în domeniul de aplicare a fostului articol 7.1.b) și 7.1.b) bis. Spania este obligată să aplice scutirea prevăzută la articolului 45.1.B.10 tuturor operațiunilor incluse în sfera de aplicare a regimului special prevăzut de Decretul-lege regal 4/2004, indiferent dacă acest regim se aplică sau nu de fapt.

               —

               Articolul 4 din Directiva 69/335 prevede o listă exhaustivă de operațiuni supuse impozitului pe aportul de capital. Potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (g), impozitul pe aportul de capital se aplică mutării sediului de administrare al unei societăți, asociații sau persoane juridice care în statul membru de primire este luată în evidență drept societate de capital, în scopul aplicării taxei pe majorarea capitalului, deși în statul de origine nu este considerată astfel. În consecință, Spania nu poate supune impozitului pe aportul de capital mutarea sediului de administrare sau a sediului social al unei societăți de capitaluri căreia nu i se aplică un impozit similar în statul membru de origine. Mutarea de către o societate de capitaluri a sediului său într-un alt stat membru nu este o tranzacție supusă impozitului pe aportul de capital, în condițiile în care chiar statul membru în care s-a constituit societatea nu a perceput respectivul impozit. În plus, nicăieri nu se prevede că legislația spaniolă se aplică numai cazurilor de evaziune sau fraudă fiscală.

               —

               Spania nu poate supune unui impozit pe aportul de capital partea din capital utilizată pentru realizarea de operațiuni comerciale pe teritoriul spaniol prin intermediul sucursalelor sau al sediilor permanente. Astfel cum se indică în mod clar la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 69/335, Spania nu poate aplica un impozit pe aportul de capital societăților al căror sediu de administrare este situat în alt stat membru, iar nu în Spania. Articolul 2 alineatul (3) din Directiva 69/335 rezervă măsurile precum cea aplicată de Spania exclusiv pentru situația specifică a unei societăți al cărei sediu social și sediu de administrare se află într-o țară terță. În ceea ce privește frauda sau evaziunea fiscală, Comisia subliniază că prevederile spaniole se aplică fără nicio limitare sau distincție în funcție de existența sau inexistența vreunei evaziuni sau fraude fiscale. În consecință, Spania nu poate invoca în mod valabil o astfel de justificare.

      (1)  Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind impozitele indirecte aplicate acumulărilor de capital (JO L 249, p. 25).


title: Cauza C-403/12 P: Recurs introdus la 27 august 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 iunie 2012 în cauza T-369/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/26

         Recurs introdus la 27 august 2012 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 iunie 2012 în cauza T-369/09, Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Comisia
   (Cauza C-403/12 P)
   2013/C 9/44
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver, J. P. Keppenne, G. Valero Jordana, P. van Nuffel)

      Celelalte părți din procedură: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Țările de Jos, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 iunie 2012 în cauza T-369/09;

               —

               judecarea fondului cauzei și respingerea acțiunii îndreptate împotriva Deciziei C(2006) 6121 a Comisiei;

               —

               obligarea reclamantelor din cauza T-396/09 la suportarea cheltuielilor de judecată ale Comisiei aferente ambelor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs privește, în esență, aspectul dacă Tribunalul era autorizat să examineze, în special în lumina Hotărârii Curții de Justiție din 8 martie 2011 în cauza C-240/09, validitatea articolului 10 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (1), în raport cu articolul 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus (2).
   În susținerea recursului, Comisia formulează două motive.
   Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că Tribunalul, deși a citat desigur în mod corect condițiile stricte în conformitate cu care, în lumina jurisprudenței Curții de Justiție, particularii pot invoca în susținerea cererilor lor, norme de drept internațional în vederea examinării validității actelor juridice ale Uniunii (în special, examinarea privind dispozițiile unui tratat este posibilă numai când natura și economia tratatului nu se opun acesteia, iar sub aspectul conținutului dispozițiilor invocate, dispozițiile amintite sunt necondiționate și suficient de precise), a declarat în mod eronat că derogarea de la aceste condiții care rezultă din Hotărârile menționate Fediol și Nakajima (Hotărârea Curții de Justiție din 22 iunie 1989 în cauza 70/87 și Hotărârea Curții de Justiție din 7 mai 1991 în cauza C-68/89) era de asemenea aplicabilă în cazul articolului 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus.
   Curtea de Justiție a stabilit deja, în Hotărârea în cauza C-240/09 că articolul 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus nu are efect direct. În plus, Hotărârile Fediol și Nakajima, care au caracter excepțional, trebuie interpretate restrictiv. Acestea ar trebui adaptate numai la cadrul politicii comerciale, putând fi adaptate numai la alte contexte politice atunci când sunt îndeplinite în mod clar condițiile pentru aceasta, situație care nu se regăsește în speță. Articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006 nu face nicio trimitere la normele juridice din Convenția de la Aarhus, iar această dispoziție nu interpretează nicio obligație concretă din această convenție, în sensul Hotărârii Nakajima. În ultimul rând, articolul 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus este evident insuficient pentru a putea fi aplicabilă derogarea prevăzută în Hotărârea Nakajima.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia susține în subsidiar că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus, întrucât a declarat că articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1367/2006 este contrar prevederii menționate din unicul motiv că procedura de revizuire prevăzută la acest articol 10 este limitată la acte cu caracter individual, pe când Tribunalul ar fi trebuit să verifice, în special, dacă s-a dat o interpretare suficientă articolului 9 alineatul (3) din Convenția de la Aarhus prin intermediul tuturor procedurilor judiciare avute în vedere de particulari la nivel național și la nivelul Uniunii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (2)  Convenția de la Aarhus din 25 iunie 1998 privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu, aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201).


title: Cauza C-445/14: Ordonanța președintelui Curții din 28 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Seusen Sume/Landkreis Stade, cu participarea: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/26

         Ordonanța președintelui Curții din 28 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Seusen Sume/Landkreis Stade, cu participarea: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   (Cauza C-445/14) (1)

   (2015/C 320/38)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza T-623/11: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — PICO Food/OAPI — Sobieraj (MILANÓWEK CREAM FUDGE)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/38

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — PICO Food/OAPI — Sobieraj (MILANÓWEK CREAM FUDGE)
   (Cauza T-623/11)
   2012/C 32/75
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: PICO Food GmbH (Tamm, Germania) (reprezentant: M. Douglas, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bogumit Sobieraj (Milanówek, Polonia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 septembrie 2011 în cauza R 553/2010-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „MILANÓWEK CREAM FUDGE”, pentru produse din clasa 30, cerere de înregistrare comunitară nr. 6342455

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă germană reprezentând o vacă, înregistrată cu numărul 30522224 pentru produse din clasa 30; marca figurativă germană „Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” înregistrată cu numărul 30523439 pentru produse din clasa 30; marca figurativă germană „Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” înregistrată cu numărul 30702751 pentru produse din clasa 30; marca figurativă germană „Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” înregistrată cu numărul 30702748 pentru produse din clasa 30; marca figurativă germană „SAHNE TOFFEE LUXURY CREAM FUDGE” înregistrată cu numărul 30700574 pentru produse din clasa 30

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în întregime opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât camera de recurs a interpretat greșit principiile generale stabilite de instanțele europene și nu a reținut existența unui risc de confuzie între mărcile invocate în susținerea opoziției și cererea de înregistrare a mărcii contestate. Încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât camera de recurs și-a întemeiat decizia pe fapte care nu au fost invocate de părțile la procedură


title: Cauza C-556/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 3 decembrie 2012 — TDC A/S/Teleklagenævnet

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 3 decembrie 2012 — TDC A/S/Teleklagenævnet
   (Cauza C-556/12)
   2013/C 38/16
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: TDC A/S

      Pârât: Teleklagenævnet

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea „acces”, astfel cum este definită la articolul 2 litera (a) din Directiva privind accesul (1), trebuie să fie interpretată în sensul că include instalarea de cabluri de racord care leagă comutatorul de distribuție al rețelei de acces la segmentul terminal din locuința utilizatorului final? Faptul că lungimea cablurilor de racord nu depășește 30 m influențează răspunsul la această întrebare?

               2.

               Instalarea unui cablu de racord cu o lungime maximă de 30 m care leagă comutatorul de distribuție al rețelei de acces la segmentul terminal din locuința utilizatorului final se încadrează în noțiunea „acces la anumite elemente și la infrastructura specifică asociată rețelei” din articolul 12 din directiva menționată, coroborat cu articolele 2 și 8 din directivă?

               3.

               Faptul că proprietarul rețelei de comunicații electronice trebuie să realizeze investiții care depășesc în mod considerabil costurile de achiziționare a rețelei de comunicații electronice la care trebuie să fie permis accesul prezintă relevanță în privința răspunsului la primele două întrebări referitoare la obligația privind accesul sub forma unei obligații de instalare, de exemplu, a unor cabluri de racord care leagă comutatorul de distribuție al rețelei de acces la segmentul terminal din locuința utilizatorului final?

               4.

               Faptul că proprietarul poate recupera costurile de instalare a cablului de racord prin intermediul unei obligații de control al prețurilor influențează răspunsul la cea de a treia întrebare?

      (1)  Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169).


title: Cauza T-260/07: Acțiune introdusă la 17 iulie 2007 — Las Marismas de Lebrija/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/52

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2007 — Las Marismas de Lebrija/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-260/07)
   (2007/C 211/98)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Las Marismas de Lebrija, S. Coop. And. (Sevilla, Spania) (reprezentant: L. Ortiz Blanco, abogado)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care, în aprecierea prezentei acțiuni în despăgubiri, în temeiul prevederilor articolului 288 CE, să se declare dreptul reclamantei de a fi despăgubită financiar de către Consiliu și Comisie, în solidar, cu suma totală de un milion cinci sute șaptezeci și cinci de mii o sută douăzeci și doi euro (1 575 122 EUR) și

               —

               obligarea instituțiilor pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate deja în cauza T-217/07, Las Palmeras/Consiliul și Comisia.


title: Cauza C-69/09 P: Recurs introdus la 14 februarie 2009 de Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl, Magan Italia Srl împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 26 noiembrie 2008 în cauza T-393/06, Makhteshim-Agan Holding BV și alții/Comisia

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/22

         Recurs introdus la 14 februarie 2009 de Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl, Magan Italia Srl împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 26 noiembrie 2008 în cauza T-393/06, Makhteshim-Agan Holding BV și alții/Comisia
   (Cauza C-69/09 P)
   (2009/C 82/39)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurente: Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl, Magan Italia Srl (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, advocaten)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță pronunțate în cauza T-393/06 și constatarea admisibilității acțiunii în anulare a recurentelor și

               —

               anularea deciziei contestate;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului de Primă Instanță spre rejudecare a fondului acțiunii în anulare și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în aceste cauze (inclusiv cheltuielile de judecată efectuate în fața Tribunalului de Primă Instanță)

         Motivele și principalele argumente
   Recurentele susțin că Tribunalul de Primă Instanță a comis o eroare de drept prin respingerea acțiunii în anulare a Deciziei Comisiei Europene, exprimată în cuprinsul scrisorii din 12 octombrie 2006, de a nu înscrie substanța activă azinfosmetil în anexa I a Directivei 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea piață a produselor de uz fitosanitar (1) („decizia contestată”).
   În particular, recurentele susțin că Tribunalul de Primă Instanță a comis o eroare de drept respingându-le ca inadmisibilă acțiunea în anulare. Tribunalul a statuat că decizia atacată nu era un act supus căilor de atac potrivit articolul 230 din Tratatul CE.

      (1)  JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30.


               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/27

         Recurs introdus la 28 aprilie 2011 de Oscar Orlando Arango Jaramillo și alții împotriva Ordonanței pronunțate la 4 februarie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-34/10, Arango Jaramillo și alții/BEI
   (cauza T-234/11 P)
   2011/C 211/58
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Luxemburg, Luxemburg), Maria Esther Badiola (Luxemburg), Marcella Bellucci (Luxemburg), Stefan Bidiuc (Grevenmacher, Luxemburg), Raffaella Calvi (Schuttrange, Luxemburg), Maria José Cerrato (Luxemburg), Sara Confortola (Verona, Italia), Carlos D’Anglade (Luxemburg), Nuno Da Fonseca Pestana Ascenso Pires (Luxemburg), Andrew Davie (Medernach, Luxemburg), Marta De Sousa e Costa Correia (Itzig, Luxemburg), Nausica Di Rienzo (Luxemburg), José Manuel Fernandez Riveiro (Sandweiler, Luxemburg), Eric Gällstad (Rameldange, Luxemburg), Andres Gavira Etzel (Luxemburg), Igor Greindl (Canach, Luxemburg), José Doramas Jorge Calderon (Luxemburg), Monica Lledo Moreno (Sandweiler), Antonio Lorenzo Ucha (Luxemburg), Juan Antonio Magaña-Campos (Luxemburg), Petia Manolova (Bereldange, Luxemburg), Ferran Minguella Minguella (Gonderange, Luxemburg), Barbara Mulder-Bahovec (Luxemburg), István Papp (Luxemburg), Stephen Richards (Blaschette, Luxemburg), Lourdes Rodriguez Castellanos (Sandweiler), Daniela Sacchi (Mondorf-les-Bains, Luxemburg), Maria Teresa Sousa Coutinho da Silveira Ramos (Almargem do Bispo, Portugalia), Isabelle Stoffel (Mondorf-les-Bains), Fernando Torija (Luxemburg), Maria del Pilar Vargas Casasola (Luxemburg), Carolina Vento Sánchez (Luxemburg), Pé Verhoeven (Bruxelles, Belgia), Sabina Zajc (Contern, Luxemburg) și Peter Zajc (Contern) (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Banca Europeană de Investiții

      Concluziile

   Recurenții solicită Tribunalului:

               —

               anularea ordonanței atacate, respingerea excepției de inadmisibilitate invocată de BEI în cauza F-34/10 și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice în vederea pronunțării asupra fondului, precum și asupra cheltuielilor de judecată în conformitate cu concluziile prezentate de recurente în primă instanță;

               —

               în subsidiar, ținând seama de noutatea problemelor de drept puse de prezentul recurs, să repartizeze cheltuielile de judecată între părți în măsura în care echitatea o impune.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenții invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv împărțit în trei aspecte și întemeiat pe o eroare de drept în stabilirea termenului rezonabil aplicabil la introducerea cererii în litigiile dintre BEI și agenții acestuia.

                           —

                           în temeiul primului aspect, recurenții reproșează TFP că a dat jurisprudenței privind termenele de introducere a acțiunilor formulate de agenții BEI o aplicabilitate care îi este străină, renunțând de facto la regula termenului rezonabil, care este însăși prin natura sa flexibilă și deschisă evaluării concrete a intereselor în cauză, pentru a o înlocui cu un termen de aplicare strict și generalizat de trei luni.

                           —

                           în temeiul celui de al doilea aspect, recurenții susțin că, în ceea ce privește litigiile dintre BEI și agenții acestuia, nu este stabilit nici un termen în textele aplicabile, în condițiile în care TFP ar fi aplicat prin analogie termenul de trei luni și zece zile prevăzut la articolul 91 din statutul funcționarilor, precum și la articolul 100 alineatul (3) din regulamentul de procedură.

                           —

                           în temeiul celui de al treilea aspect, recurenții invocă încălcarea principiului proporționalității, precum și încălcarea dreptului lor la o protecție jurisdicțională efectivă, în măsura în care TFP ar fi calificat nerezonabil termenul respectat de recurenți, diferit cu câteva secunde față de termenul de referință aplicabil în relațiile statutare.

               2.

               Al doilea motiv invocat cu titlu subsidiar și întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea normelor procedurale aplicabile, interpretate în lumina principiului cazului fortuit.

               3.

               Al treilea motiv invocat cu titlu subsidiar și întemeiat pe denaturarea elementelor de probă pentru a dovedi existența unui caz fortuit și o încălcare a normelor privind cercetarea judecătorească și organizarea procedurii.


title: Cauza T-73/16 P: Ordonanța Tribunalului din 3 mai 2017 – De Nicola/BEI („Recurs — Funcție publică — Personalul BEI — Hărțuire morală — Responsabilitate extracontractuală — Erori de drept — Recurs vădit nefondat”)

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/30

         Ordonanța Tribunalului din 3 mai 2017 – De Nicola/BEI
   (Cauza T-73/16 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Personalul BEI - Hărțuire morală - Responsabilitate extracontractuală - Erori de drept - Recurs vădit nefondat”))
   (2017/C 213/40)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: G. Ferabecoli, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: inițial G. Nuvoli și T. Gilliams, ulterior G. Nuvoli și G. Faedo, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (judecător unic) din 18 decembrie 2015, De Nicola/BEI (F-37/12, EU:F:2015:162), având ca obiect anularea în parte a acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Carlo De Nicola suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Banca Europeană de Investiții (BEI) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza C-176/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 29 aprilie 2008 — Kamil Hasan/Republica Federală Germania

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 29 aprilie 2008 — Kamil Hasan/Republica Federală Germania
   (Cauza C-176/08)
   (2008/C 197/05)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Kamil Hasan

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 11 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 (1) trebuie interpretat în sensul că, independent de articolul 1 secțiunea C alineatul (5) a doua teză din Convenția privind statutul refugiaților din 28 iulie 1951 (Convenția de la Geneva privind refugiații), o persoană pierde statutul de refugiat din momentul în care împrejurările care au justificat temerea pe care o resimțea de a fi persecutat în sensul articolului 2 litera (c) din această directivă și în urma cărora a fost recunoscută ca refugiat au încetat să existe și nu are și alte motive de temere de a fi persecutată în sensul articolului 2 litera (c) din directivă?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, pierderea statutului de refugiat în aplicarea articolului 11 alineatul (1) litera (e) din directiva menționată implică în plus că, în țara a cărei cetățenie o are refugiatul:

                           a)

                           există un agent al protecției în sensul articolului 7 alineatul (1) din directivă și este suficient în această privință ca acordarea protecției să fie posibilă numai cu ajutorul unor trupe multinaționale,

                           b)

                           refugiatul nu riscă o vătămare gravă în sensul articolului 15 din directivă care ar determina acordarea protecției subsidiare în temeiul articolului 18 din directivă și/sau

                           c)

                           situația este stabilă pe planul securității iar condițiile de viață generale garantează minimul vital?

               3)

               În cazul în care împrejurările în urma cărora persoana interesată a fost recunoscută ca refugiat au încetat, împrejurările noi și diferite care ar justifica temerea de a fi persecutat:

                           a)

                           trebuie apreciate în raport cu criteriul credibilității care se aplică la recunoașterea statutului de refugiat sau în raport cu alt criteriu,

                           b)

                           trebuie apreciate luând în considerare simplificarea sarcinii probei prevăzute la articolul 4 alineatul (4) din directivă?

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52.


title: Last publication of the Court of Justice in the Official Journal of the European Union OJ C 326, 30.12.2006

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/1

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către College van Beroep voor het bedrijfsleven (Țările de Jos) la data de 14 noiembrie 2006 — Heemskerk BV și BV v/h Firma Schaap/Productschap Vee en Vlees
   (Cauza C-455/06)
   (2007/C 20/01)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Heemskerk BV și BV v/h Firma Schaap

      Pârât: Productschap Vee en Vlees
   Întrebările preliminare

               1a.

               Este o autoritate administrativă îndreptățită să decidă, în contradicție cu declarația medicului veterinar oficial, în sensul articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 615/98 (1), că transportul animalelor la care se referă această declarație nu respectă condițiile impuse prin Directiva 91/628/CEE (2)?

               1b.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1a este afirmativ:
               Exercitarea acestei atribuții de către autoritatea administrativă este supusă anumitor limitări în temeiul dreptului comunitar și, dacă da, care sunt acestea?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1 este afirmativ:
               Autoritatea administrativă a unui stat membru trebuie, în cadrul aprecierii sale asupra existenței unui temei pentru acțiunea în restituire, de exemplu în sensul Regulamentului (CE) nr.800/1999 (3), să răspundă întrebării dacă transportul animalelor vii este conform dispozițiilor comunitare în materia bunăstării animalelor, pornind de la condițiile impuse de respectivul stat membru sau de cele impuse de statul pavilionului pe care îl arborează nava care transportă animalele vii și care a emis o autorizație pentru acea navă?

               3.

               Instituie dreptul comunitar obligația examinării din oficiu a motivelor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 (4) și de Regulamentul (CE) nr. 800/1999, adică a motivelor care depășesc obiectul fundamental al litigiului?

               4.

               Expresia „în conformitate cu dispozițiile stabilite de legislația comunitară cu privire la bunăstarea animalelor“ din articolul 33 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 trebuie înțeleasă în sensul că, în cazul constatării că nava care transporta animale vii era atât de încărcată încât depășea încărcătura permisă în baza prevederilor relevante privind bunăstarea animalelor, încălcarea dispozițiilor comunitare referitoare la bunăstarea animalelor privește numai numărul de animale care depășește încărcătura permisă sau încălcarea acestor dispoziții se referă la toate animalele vii transportate?

               5.

               Aplicarea efectivă a dreptului comunitar conduce la aceea că, prin examinarea din oficiu a conformității cu prevederile dreptului comunitar, este încălcat principiul — consacrat în dreptul procesual administrativ olandez — potrivit căruia introducerea unei acțiuni împotriva unei decizii nu îl poate aduce pe reclamant într-o poziție mai dezavantajoasă decât aceea în care s-ar fi aflat dacă nu ar fi introdus acțiunea?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 615/1998 al Comisiei din 18 martie 1998 de stabilire a normelor specifice de aplicare a sistemului de restituiri la export în privinţa bunăstării animalelor vii din specia bovină în cursul transportului (JO L 82, p.19).

      (2)  Directiva 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecţia animalelor în cursul transportului şi de modificare a Directivelor 90/425/CEE şi 91/496/CEE (JO L 340, p. 17).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 102, p.11).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1254/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieţei în sectorul cărnii de vită şi mânzat (JO L 160, p.21).


title: Cauza T-635/15: Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2016 – Tuum/EUIPO – Thun (TUUM) [„Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TUUM — Marca națională figurativă anterioară THUN — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/29

         Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2016 – Tuum/EUIPO – Thun (TUUM)
   (Cauza T-635/15) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TUUM - Marca națională figurativă anterioară THUN - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 022/39)
   Limba de procedură: italiana

      Părţile

      Reclamantă: Tuum Srl (San Giustino, Italia) (reprezentant: B. Saguatti, avocat)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Thun SpA (Bolzano, Italia) (reprezentanţi: L. Sergi și G. Muscas, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 3 septembrie 2015 (cauza R 2624/2014-1) privind o procedură de opoziție între Thun și Tuum

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 3 septembrie 2015 (cauza R 2624/2014-1).

               2)

               Respinge opoziția.

               3)

               EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielilor de judecată efectuate de Tuum Srl, atât în fața Tribunalului, cât și în fața camerei de recurs.

               4)

               Thun SpA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile efectuate de Tuum, atât în fața Tribunalului, cât și în fața camerei de recurs.

      (1)  JO C 16, 18.1.2016.


title: Cauzele conexate C-578/10-C-580/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/L.A.C. van Putten (C-578/10), P. Mook (C-579/10), G. Frank (C-580/10) (Articolele 18 CE și 56 CE — Autovehicule — Utilizarea într un stat membru a unui autovehicul privat împrumutat care este înmatriculat într un alt stat membru — Taxarea acestui vehicul în primul stat membru cu ocazia primei sale utilizări pe rețeaua rutieră națională)

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 26 aprilie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Staatssecretaris van Financiën/L.A.C. van Putten (C-578/10), P. Mook (C-579/10), G. Frank (C-580/10)
   (Cauzele conexate C-578/10-C-580/10) (1)

   (Articolele 18 CE și 56 CE - Autovehicule - Utilizarea într un stat membru a unui autovehicul privat împrumutat care este înmatriculat într un alt stat membru - Taxarea acestui vehicul în primul stat membru cu ocazia primei sale utilizări pe rețeaua rutieră națională)
   2012/C 174/13
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staatssecretaris van Financiën

      Pârâți: L.A.C. van Putten (C-578/10), P. Mook (C-579/10), G. Frank (C-580/10)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 18 CE (în prezent articolul 21 TFUE) — Reglementare națională care impune o taxă de înmatriculare la prima utilizare a unui vehicul pe rețeaua rutieră națională — Supunere la plata taxei a unei persoane cu reședința în statul membru în cauză care a împrumutat un vehicul înmatriculat într-un alt stat membru de la o persoană cu reședința în acest din urmă stat, în scopul unei folosințe private de scurtă durată în primul stat membru

      Dispozitivul

   Articolul 56 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru prin care se impune rezidenților care au împrumutat un vehicul înmatriculat într un alt stat membru de la un rezident al acestuia din urmă, cu ocazia primei utilizări a respectivului vehicul pe rețeaua rutieră națională, plata în integralitate a unei taxe, datorată în mod normal la înmatricularea unui vehicul în primul stat membru, fără a se ține seama de durata utilizării acestui vehicul pe rețeaua rutieră amintită și fără ca aceste persoane să poată invoca un drept de scutire sau de rambursare în cazul în care același vehicul nici nu este destinat a fi utilizat cu titlu permanent în principal în primul stat membru, nici nu este utilizat, în fapt, în acest mod.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza F-125/15: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/80

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-125/15)
   (2015/C 398/95)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de a nu o promova pe reclamantă la gradul AD8 în cadrul exercițiului de promovare 2014 și repararea prejudiciului moral pretins suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei AIPN din 14 noiembrie 2014 de a nu o promova pe reclamantă în cadrul exercițiului de promovare 2014;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata sumei de 15  000 de euro, cu titlu de prejudiciu moral suferit;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-16/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 23 septembrie 2008 — Augenault și alții/Consiliul Uniunii Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/68

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 23 septembrie 2008 — Augenault și alții/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza F-16/06) (1)

   (2008/C 301/135)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 96 din 22.4.2006, p. 38.


title: Cauza C-152/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 24 martie 2017 – Consorzio Italian Management e Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 24 martie 2017 – Consorzio Italian Management e Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA
   (Cauza C-152/17)
   (2017/C 213/25)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Consorzio Italian Management și Catania Multiservizi SpA

      Intimată: Rete Ferroviaria Italiana SpA

      Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibilă cu dreptul Uniunii Europene [în special cu articolul 3 alineatul (3) TUE, cu articolul 26, cu articolele 56-58 și cu articolul 101 TFUE și cu articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene] și cu Directiva 2004/17 (1) o interpretare a dreptului național potrivit căreia este exclusă revizuirea prețurilor în cazul contractelor aferente așa-numitelor sectoare speciale, îndeosebi în ceea ce privește contractele având alt obiect decât cele la care se referă directiva menționată, însă legate de acestea din urmă printr-o legătură instrumentală?

               2)

               Directiva 2004/17 (în ipoteza în care se consideră că excluderea revizuirii prețurilor în cazul tuturor contractelor încheiate și aplicate în așa-numitele sectoare speciale decurge direct din aceasta) este compatibilă cu principiile Uniunii Europene [în special cu articolul 3 alineatul (1) TUE, cu articolul 26, cu articolele 56-58 și cu articolul 101 TFUE și cu articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], „ca urmare a caracterului inechitabil, a disproporționalității, a denaturării echilibrului contractual și, prin urmare, a denaturării regulilor unei piețe eficiente?

      (1)  Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3).


title: Cauza C-599/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovacia) — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA/Úrad pre verejné obstarávanie (Achiziții publice — Directiva 2004/18/CE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții — Cerere de ofertă restrânsă — Aprecierea ofertei — Cereri ale autorității contractante care vizează clarificarea ofertei — Condiții)

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovacia) — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA/Úrad pre verejné obstarávanie
   (Cauza C-599/10) (1)

   (Achiziții publice - Directiva 2004/18/CE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții - Cerere de ofertă restrânsă - Aprecierea ofertei - Cereri ale autorității contractante care vizează clarificarea ofertei - Condiții)
   2012/C 151/13
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA

      Pârât: Úrad pre verejné obstarávanie

      cu participarea: Národná dial’ničná spoločnost’ a.s.

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Najvyšší súd Slovenskej republiky — Interpretarea Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) și, în special, a articolelor 2, 51, precum și a articolului 55 din aceasta — Obligația eventuală a autorității contractante de a solicita, în caz de nevoie, clarificarea unei oferte — Întinderea acestei obligații

      Dispozitivul

   Articolul 55 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii trebuie interpretat în sensul că impune prezența în legislația națională a unei dispoziții precum articolul 42 alineatul 3 din Legea slovacă nr. 25/2006 privind contractele de achiziții publice, în versiunea sa aplicabilă acțiunii principale, care prevede, în esență, că, în cazul în care candidatul propune un preț anormal de scăzut, autoritatea contractantă îi solicită în scris clarificări cu privire la prețul propus. Instanța națională are competența de a verifica, ținând seama de ansamblul înscrisurilor din dosar care îi sunt puse la dispoziție, dacă solicitarea de clarificare a permis candidaților în cauză să explice suficient elementele ofertei lor.
   Articolul 55 din Directiva 2004/18 se opune poziției unei autorități contractante care ar considera că nu îi revine obligația de a solicita candidatului să clarifice un preț anormal de scăzut.
   Articolul 2 din Directiva 2004/18 nu se opune unei dispoziții de drept național, precum articolul 42 alineatul 2 din Legea nr. 25/2006, potrivit căreia, în esență, autoritatea contractantă poate să solicite în scris candidaților să își clarifice oferta fără să solicite totuși sau să accepte vreo modificare a ofertei. În cadrul exercitării puterii de apreciere de care dispune astfel autoritatea contractantă, revine acesteia din urmă sarcina de a trata diferiții candidați în mod egal și loial, astfel încât să nu se poată considera, la finalizarea procedurii de selecție a ofertelor și în raport cu rezultatul acesteia, că solicitarea de clarificare a favorizat sau a defavorizat nejustificat candidatul sau candidații care au făcut obiectul acestei solicitări.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-121/09: Acțiune introdusă la 1 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/29

         Acțiune introdusă la 1 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-121/09)
   2009/C 141/51
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Wils și C. Cattabriga, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Directiva 90/314/CEE (1);

               —

               obligarea Republicii Italiane la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin faptul că a stabilit un termen de trei luni care trebuie să curgă de la data prevăzută pentru încheierea călătoriei în scopul introducerii unei cereri de intervenție la Fondul de garanție de către consumatorul pachetului turistic, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile impuse de articolul 7 din Directiva 90/314.

               2.

               Articolul 7 din Directiva 90/314 prevede că organizatorul și/sau detailistul parte contractantă trebuie să aducă garanții suficiente pentru a asigura, în caz de insolvență, rambursarea sumelor achitate de consumator și repatrierea acestuia. Potrivit interpretării date de jurisprudența comunitară, această dispoziție impune statelor o obligație de rezultat, care presupune atribuirea în favoarea celui care cumpără călătorii „all inclusive” a dreptului la o protecție efectivă împotriva riscurilor de insolvență și de faliment ale organizatorilor și, în special, rambursarea sumelor achitate și repatrierea.

               3.

               Articolul 8 permite statelor membre să adopte norme mai restrictive, însă numai în cazul în care acestea oferă o protecție sporită consumatorului.

               4.

               În cauza de față, potrivit informațiilor transmise de autoritățile naționale în cursul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, legislația italiană în discuție are drept obiectiv asigurarea posibilității de recuperare, pentru bugetul de stat, a sumelor plătite consumatorilor și, prin urmare, de prezervare a intereselor financiare ale statului, mai degrabă decât garantarea unei protecții sporite a celor care cumpără călătorii „all inclusive”.

               5.

               Deși înțelege interesul Italiei de a asigura o gestionare sănătoasă și echilibrată a Fondului de garanție, prin facilitarea acțiunii în regres a acestuia împotriva operatorului turistic, Comisia consideră că această măsură, prin faptul că impune un termen imperativ pentru prezentarea cererii de intervenție a Fondului, introduce o condiție susceptibilă să îl priveze pe consumator de drepturile garantate de Directiva 90/314.

               6.

               Este adevărat că, astfel cum susțin autoritățile italiene, consumatorul poate să introducă propria cerere de intervenție a Fondului de îndată ce are cunoștință despre împrejurările care riscă să împiedice executarea contractului. Pentru a se prevala de această posibilitate este totuși necesar ca acesta să aibă cunoștință despre împrejurările respective. Or, dacă se exclud situațiile în care falimentul organizatorului călătoriei este vădit deoarece este pronunțat printr-o hotărâre declarativă, în cea mai mare parte a cazurilor, consumatorul ignoră situația patrimonială exactă a operatorului. Așadar, este normal să se adreseze în primul rând acestuia din urmă pentru a obține rambursarea sumelor plătite, trimițând o scrisoare, eventual o notificare și, în sfârșit, o somație de plată. În acest mod, termenul de trei luni stabilit la articolul 5 din Decretul ministerial nr. 349/1999 riscă să fie deja cu mult depășit la momentul introducerii cererii de intervenție a Fondului de garanție, cu consecința de a-l lipsi pe consumator de dreptul de a obține rambursarea sumelor plătite.

               7.

               Pentru a remedia neîndeplinirea obligațiilor constatată în prezenta procedură, autoritățile italiene și-au anunțat mai întâi intenția de a extinde de la 3 la 12 luni termenul de prezentare a cererii de intervenție a Fondului, iar apoi de a-l suprima.

               8.

               În plus, acestea au publicat în Jurnalul oficial al Republicii Italiene un comunicat prin care informau persoanele interesate că, în așteptarea abrogării termenului în discuție, în scopul asigurării protecției consumatorilor, cererile de acces la Fondul de garanție pot fi introduse în orice moment.

               9.

               Comisia consideră că aceste măsuri, deși reprezintă o tentativă lăudabilă de a remedia consecințele încălcării contestate, nu sunt suficiente pentru a înlătura riscul de lipsire a celui care cumpără o călătorie „all inclusive” de dreptul la o protecție efectivă în caz de faliment al organizatorului.

               10.

               Pentru a asigura pe deplin securitatea juridică, permițând astfel particularilor să cunoască întinderea drepturilor lor și să se prevaleze de acestea în fața instanțelor de judecată, dispozițiile unei directive trebuie să fie puse în aplicare cu eficacitate, în mod specific și cu o claritate incontestabile și nu prin intermediul unor simple practici administrative, care prin natura lor pot fi modificate în mod discreționar de administrația națională.

               11.

               Coexistența, în ordinea juridică italiană, pe de o parte, a unei dispoziții care nu a fost niciodată abrogată în mod formal și care prevede, sub sancțiunea decăderii, un termen de trei luni pentru introducerea cererii de intervenție a Fondului, și, pe de altă parte, a unui comunicat al administrației care invită să nu se țină seama de acest termen creează o situație evidentă de insecuritate pentru cei care cumpără călătorii „all inclusive”.

      (1)  Directiva 90/314/CEE a Consiliului din 13 iunie 1990 privind pachetele de servicii pentru călătorii, vacanțe și circuite (JO L 158, p. 59, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 248.


title: Cauza T-444/09: Ordonanța Tribunalului din 16 mai 2012 — La City/OAPI — Bücheler și Ewert (citydogs) ( „Marcă comunitară — Desemnarea unui nou reprezentant — Inacțiunea reclamantei — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               14.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/7

         Ordonanța Tribunalului din 16 mai 2012 — La City/OAPI — Bücheler și Ewert (citydogs)
   (Cauza T-444/09) (1)

   (Marcă comunitară - Desemnarea unui nou reprezentant - Inacțiunea reclamantei - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 209/11
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: La City (La Courneuve, Franța) (reprezentant: inițial S. Bénoliel-Claux, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner și R. Pethke, agenți)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, interveniente în fața Tribunalului: Andreas Bücheler și Konstanze Ewert (Engelskirchen, Germania) (reprezentanți: G. Würtenberger și R. Kunze, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 august 2009 (cauza R 233/2008-1) privind o procedură de opoziție între, pe de o parte, La City și, pe de altă parte, domnul Andreas Bücheler și doamna Konstanze Ewert

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               La City, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), precum și domnul Andreas Bücheler și doamna Konstanze Ewert suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza C-251/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – György Balázs/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Calitatea motorinei — Specificație tehnică națională care impune cerințe de calitate suplimentare în raport cu dreptul Uniunii)

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – György Balázs/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Cauza C-251/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Calitatea motorinei - Specificație tehnică națională care impune cerințe de calitate suplimentare în raport cu dreptul Uniunii))
   (2015/C 406/07)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: György Balázs

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 4 alineatul (1) și articolul 5 din Directiva 98/70/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind calitatea benzinei și a motorinei și de modificare a Directivei 93/12/CEE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să prevadă, în dreptul național, cerințe de calitate suplimentare în raport cu cele cuprinse în această directivă pentru comercializarea de motorină precum cea referitoare la punctul de aprindere în discuție în litigiul principal, cât timp nu este vorba despre o specificație tehnică a motorinei care privește protecția sănătății și a mediului în sensul directivei menționate.

               2)

               Articolul 1 punctele 6 și 11 din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să stabilească obligativitatea unui standard național precum standardul maghiar MSZ EN 590:2009, în discuție în litigiul principal.

               3)

               Articolul 1 punctul 6 din Directiva 98/34, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96, trebuie interpretat în sensul că nu impune ca un standard în sensul acestei dispoziții să fie disponibil în limba oficială a statului membru în cauză.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-482/15: Acțiune introdusă la 24 august 2015 – Ahrend Furniture/Comisia

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/40

         Acțiune introdusă la 24 august 2015 – Ahrend Furniture/Comisia
   (Cauza T-482/15)
   (2015/C 337/45)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ahrend Furniture (Zaventem, Belgia) (reprezentanți: A. Lepièce, V. Dor și S. Engelen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Dispunerea anulării deciziei Comisiei, cu dată necunoscută, prin care este atribuit lotul nr. 1 al cererii de ofertă nr. OIB.DR.2/PO/2014/055/622 – „Livrare de mobilier” unui alt ofertant;

               —

               Obligarea pârâtei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe erori de fapt și de drept săvârșite de pârâtă cu ocazia analizei calitative și tehnice a ofertei reclamantei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că reclamantei nu i-au fost comunicate, în pofida cererilor sale în acest sens, elementele referitoare la evaluarea financiară a ofertelor.


title: Cauza C-507/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 26 septembrie 2016 – „Entertainment Bulgaria System” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 26 septembrie 2016 – „Entertainment Bulgaria System” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
      (Cauza C-507/16)
      (2016/C 441/16)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„Entertainment Bulgaria System” EOOD

         Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 214 din Directiva TVA (1) trebuie interpretat în sensul că, în contextul dreptului la deducerea TVA-ului, situațiilor de înregistrare în scopuri de TVA trebuie să li se aloce o importanță diferențiată, respectiv permite statelor membre să acorde o importanță diferită situațiilor de înregistrare, precum în cazul articolelor 97а și 70 alineatul 4 din ZDDS?

                  2)

                  Articolul 168 litera (а) și articolul 169 litera (а) din Directiva TVA trebuie interpretate în sensul că o persoană înregistrată potrivit articolului 214 alineatul (1) litera (e) din directivă nu are dreptul la deducerea TVA-ului achitat în amonte pentru serviciile care i-au fost prestate de persoane impozabile din alte state membre în cazul în care utilizează aceste servicii în scopul prestării unor servicii în alte state membre și sunt îndeplinite celelalte condiții de drept material și procedural pentru exercitarea dreptului de deducere a TVA-ului?

                  3)

                  Articolul 168 litera (а) și articolul 169 litera (а) din Directiva TVA trebuie interpretate în sensul că permit o dispoziție națională precum articolul 70 alineatul 4 din ZDDS, potrivit căreia o persoană înregistrată în scopuri de TVA în temeiul articolului 214 alineatul (1) litera (d) sau (e), iar nu în temeiul articolului 214 alineatul (1) litera (a) din directivă, nu are nicidecum dreptul de deducere a TVA-ului?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-298/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 iunie 2015 – UAB „Borta”/VĮ Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 18 iunie 2015 – UAB „Borta”/VĮ Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija
   (Cauza C-298/15)
   (2015/C 311/24)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UAB „Borta”

      Pârâtă: VĮ Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija

      Întrebările preliminare

               1.

               Dispozițiile articolelor 37, 38, 53 și 54 din Directiva 2004/17 (1) trebuie să fie înțelese și interpretate, împreună sau separat (dar fără limitare la aceste dispoziții), în sensul că:

                           a)

                           se opun unei norme naționale potrivit căreia, în cazul în care sunt invitați subcontractanți să execute un contract de lucrări, lucrarea principală, astfel cum este identificată de autoritatea contractantă, trebuie să fie efectuată de către furnizor?

                           b)

                           se opun unui sistem, stabilit în documentele privind procedura de achiziții, de cumulare a capacităților profesionale ale furnizorilor, cum este cel stabilit de autoritatea contractantă prin cerința contestată, care impune ca partea corespunzătoare capacității profesionale a operatorului economic relevant (un partener la contractul de colaborare) să corespundă părții din lucrarea concretă pe care acesta o va efectua efectiv în temeiul contractului de achiziții publice?

               2.

               Dispozițiile articolelor 10, 46 și 47 din Directiva 2004/17 trebuie să fie înțelese și interpretate, împreună sau separat (dar fără limitare la aceste dispoziții), în sensul că:

                           a)

                           principiile egalității de tratament între furnizori și transparenței nu sunt încălcate în cazul în care autoritatea contractantă:

                                       —

                                       prevede în prealabil, în documentele privind procedura de achiziții, o posibilitate generală de cumulare a capacităților profesionale ale furnizorilor, dar nu stabilește sistemul de punere în aplicare a acestei posibilități;

                                       —

                                       ulterior, în cursul procedurii de achiziții publice, aceasta definește mai detaliat cerințele privind evaluarea calificărilor furnizorilor, stabilind anumite restricții legate de cumularea capacităților profesionale ale furnizorilor;

                                       —

                                       ca urmare a acestei definiri mai detaliate a conținutului cerințelor privind calificările, extinde termenul-limită pentru depunerea ofertelor și publică anunțul referitor la extinderea respectivă în Jurnalul Oficial?

                           b)

                           o limitare privind cumularea capacităților furnizorilor nu trebuie să fie prevăzută în mod clar în prealabil în cazul în care caracterul specific al activităților autorității contractante și caracteristicile speciale ale contractului de achiziții publice fac ca o asemenea limitare să fie previzibilă și justificabilă?

      (1)  Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, p. 1, Ediţie specială, 06/vol. 8, p. 3)


title: Cauza T-242/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 1 februarie 2007 — Comisia/IAMA Consulting ( Programul Esprit — Finanțare comunitară — Cerere reconvențională introdusă în temeiul unei clauze compromisorii — Rambursarea contribuțiilor plătite în plus de Comisie )

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/17

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 1 februarie 2007 — Comisia/IAMA Consulting
   (Cauza T-242/04) (1)

   („Programul Esprit - Finanțare comunitară - Cerere reconvențională introdusă în temeiul unei clauze compromisorii - Rambursarea contribuțiilor plătite în plus de Comisie“)
   (2007/C 69/41)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. de March, agent, asistat de A. Dal Ferro, avocat)

      Pârâtă: IAMA Consulting Srl (Milano, Italia) (reprezentanți: inițial, V. Salvatore, apoi P. Sorteni, avocats)
   Obiectul cauzei
   Cererea Comisiei de obligare a IAMA Consulting Srl la restituirea sumelor nedatorate plătite de Comisie în cadrul executării contractelor Regis 22337 și Refiag 23200, aparținând programului comunitar Esprit.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Obligă IAMA Consulting Srl la plata către Comisie a sumei de 31 757 euro, majorată cu dobânzi moratorii de 4,78530 euro pe zi, începând cu data de 16 mai 2004 și până la achitarea integrală, din care trebuie deduse sumele plătite între timp de IAMA, pentru contractul Refiag, și la plata sumei de 164 345 euro, majorată cu dobânzi moratorii de 24,76432 euro pe zi, începând cu data de 16 mai 2004 și până la achitarea integrală, din care trebuie deduse sumele plătite între timp de IAMA, pentru contractul Regis.

               2)

               Obligă IAMA Consulting să suporte atât propriile cheltuieli de judecată, cât și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

               3)

               Comisia va suporta jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 47 din 21.2.2004 (anterior cauza C-517/03).


title: Cauza C-59/15: Ordonanța președintelui Curții din 1 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro – Italia) – Esse Di Emme Costruzioni srl/Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia – Dipartimento Affari di Giustizia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/10

         Ordonanța președintelui Curții din 1 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro – Italia) – Esse Di Emme Costruzioni srl/Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia – Dipartimento Affari di Giustizia, Ministero dell'Economia e delle Finanze
   (Cauza C-59/15) (1)

   (2016/C 078/11)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza C-17/15 P: Recurs introdus la 19 ianuarie 2015 de Eugen Popp și de Stefan M. Zech împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 6 ianuarie 2014 în cauza T-463/12, Eugen Popp și Stefan M. Zech/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/13

         Recurs introdus la 19 ianuarie 2015 de Eugen Popp și de Stefan M. Zech împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 6 ianuarie 2014 în cauza T-463/12, Eugen Popp și Stefan M. Zech/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-17/15 P)
   (2015/C 406/13)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurenți: Eugen Popp și Stefan M. Zech (reprezentanți: A. Kockläuner și O. Nilgen, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Prin ordonanța din 26 octombrie 2015, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul și a obligat recurenții să suporte propriile cheltuieli de judecată.