title: Cauza T-322/11: Acțiune introdusă la 21 iunie 2011 — Raffaello Morelli/OAPI — Brambilla (Partito della Libertà)

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/34

         Acțiune introdusă la 21 iunie 2011 — Raffaello Morelli/OAPI — Brambilla (Partito della Libertà)
   (Cauza T-322/11)
   2011/C 238/58
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamant: Raffaello Morelli (Livorno, Italia) (reprezentant: G. Brenelli, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Michela Vittoria Brambilla (Milano, Italia)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs din 17 martie 2011 și a celei a diviziei de opoziție din 14 mai 2010;

               —

               admiterea opoziției reclamantului împotriva cererii de înregistrare a mărcii nr. 6 203 012 și respingerea acestei cereri de înregistrare a mărcii;

               —

               obligarea doamnei Michela Vittoria Brambilla la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Michela Vittoria Brambilla

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă care conține elementul verbal „Partito della Libertà” (cerere de înregistrare nr. 6 203 012) pentru produse și servicii din clasele 9, 14, 16, 24, 25, 35, 36, 38, 41, 42 și 45

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Raffaello Morelli

      Marca sau semnul invocat: numele de domeniu „partitodellaliberta.it”, atribuit la 9 august 2004 lui Raffaello Morelli de către autoritatea competentă să atribuie numele de domenii „.it”, pe care partea care a formulat opoziția susține că l-a utilizat în comerț pentru produse și servicii din clasele 16, 35, 38, 41 și 45.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: aplicarea eronată a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară, eroarea de apreciere a noțiunii „utilizare în comerț” în ceea ce privește o denumire utilizată în domeniul politic și o eroare de apreciere a înscrisurilor care dovedesc utilizarea comercială a semnului anterior.


title: Cauza C-382/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 18 iulie 2011 — M SAT CABLE AD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad — Varna (Bulgaria) la 18 iulie 2011 — M SAT CABLE AD/Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna
   (Cauza C-382/11)
   2011/C 298/24
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad — Varna

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: M SAT CABLE AD

      Pârât: Nachalnik na Mitnicheski punkt — Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

      Întrebările preliminare

               1.

               Ce se înțelege prin termenul „internet” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura Combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008 (1)), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               2.

               Ce se înțelege prin termenul „modem” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura Combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               3.

               Ce se înțelege prin termenii „modulare” și „demodulare” în sensul Notelor explicative la Nomenclatura Combinată a Comunităților Europene pentru 2009 (Regulamentul nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008), publicate în Jurnalul Oficial din 30 mai 2008 (C 133, p. 1) (Modificări cu privire la subpozițiile 8528 90 00, 8528 71 13 și 8528 71 90), în cazul în care un produs este clasificat la codul TARIC 8528711300?

               4.

               Care este funcția decisivă (funcția principală) a aparatului set-top box TF6100EMC, în baza căreia se face clasificarea tarifară —, recepționarea semnalelor de televiziune sau utilizarea unui modem care permite un schimb de informații interactiv pentru accesul la internet?

               5.

               În cazul în care funcția decisivă (funcția principală) a aparatului set-top box TF6100EMC este utilizarea unui modem care permite un schimb de informații interactiv pentru a avea acces la internet, tipul modulării și demodulării realizate de modem, respectiv tipul modemului utilizat este relevant pentru clasificarea tarifară sau este suficient faptul că prin modem se permite accesul la internet?

               6.

               Este admisibil ca autoritățile vamale să modifice încadrarea tarifară a anumitor mărfuri fără să examineze fizic marfa importată și ca expertiza să fie realizată exclusiv pe baza dovezilor scrise, mai exact a manualului de utilizare, a caracteristicilor tehnice și a examinării unui aparat cu același număr, de la același producător, dar din alt lot de import?

               7.

               La ce subpoziție și la ce cod se clasifică un aparat care corespunde descrierii aparatului TF6100EMC?

               8.

               În cazul în care set-top box TF6100EMC va fi clasificat la subpoziția 8521 90 00 din Nomenclatura Combinată, perceperea taxelor vamale în cuantum pozitiv ar fi legală potrivit dreptului comunitar, dacă o astfel de clasificare ar însemna o încălcare a obligației Comunității în temeiul Acordului privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației Partea II b din Acordul General pentru Tarife și Comerț din anul 1994, sau clasificarea la poziția 8521 are drept consecință faptul că set-top box TF6100EMC nu intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor relevante din Acordul privind comerțul cu produse ale tehnologiei informației?

      (1)  JO L 291, p. 1.


title: Cauza T-267/13: Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2014 – El Corte Inglés/OAPI – Gaffashion (BAUSS) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BAUSS — Marca comunitară figurativă anterioară BASS3TRES — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Absența riscului de confuzie” ]

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/15

         Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2014 – El Corte Inglés/OAPI – Gaffashion (BAUSS)
   (Cauza T-267/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BAUSS - Marca comunitară figurativă anterioară BASS3TRES - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Absența riscului de confuzie”])
   2014/C 388/18
   Limba de procedură: spaniola

      Părţile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: E.Seijo Veiguela și J. L. Rivas Zurdo, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanţi: J. García Murillo și J. Crespo Carrillo, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Gaffashion – Comércio de Acessórios de Moda, Lda (Viana do Castelo, Portugalia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 februarie 2013 (cauza R 2295/2011-2) privind o procedură de opoziție între El Corte Inglés, SA și Gaffashion – Comércio de Acessórios de Moda, Lda

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă El Corte Inglés la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza T-755/16: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2016 – La Rocca/EUIPO (Take your time Pay After)

text:
               19.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 475/23

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2016 – La Rocca/EUIPO (Take your time Pay After)
   (Cauza T-755/16)
   (2016/C 475/34)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Alessandro La Rocca (Anzio, Italia) (reprezentant: A. Perani, J. Graffer, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „Take your time Pay After” – cererea de înregistrare nr. 14 396 031

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 4 august 2016 în cauza R 406/2016-1

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea încălcării și a neaplicării corecte a articolului 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               constatarea încălcării articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 și, în consecință;

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO în cauza R 406/2016-1 din 4 august 2016, notificată la 31 august 2016;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată și a onorariilor efectuate în prezenta procedură.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-271/14: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Styron Deutschland/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/25

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Styron Deutschland/Comisia
   (Cauza T-271/14)
   2014/C 223/30
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Styron Deutschland GmbH (Schkopau, Germania) (reprezentanți: H. Janssen și S. Kobes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată este contrară articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât suprataxa EEG prevăzută în Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și schema specială de compensare nu ar constitui o acordare de resurse de stat sau de resurse controlate de stat. Ansamblul faptelor pertinente pentru calificarea acestor măsuri ar fi fost stabilite în procedura precontencioasă dintre Comisie și Republica Federală Germania. Reclamanta consideră că nu mai exista nicio îndoială pe care Comisia ar fi trebuit să o clarifice într-o procedură în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 4 alineatul 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1) .

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE și a principiului securității juridice

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că Comisia nu a respectat articolul 108 alineatul (1) TFUE și principiul securității juridice, întrucât a aplicat procedura pentru ajutoare noi în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999 în locul procedurii pentru ajutoare existente în temeiul articolului 17 și următoarelor din Regulamentul nr. 659/1999, pentru a verifica evaluarea sa preliminară cu privire la calificarea EEG drept ajutor. În această privință, ea susține în special că, prin Decizia din 22 mai 2002, Comisia nu a calificat EEG 2000 ca ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, pentru că nu exista niciun transfer de resurse de stat. Modificările aduse EEG 2000 prin EEG 2012 nu ar fi substanțiale în raport cu Decizia Comisiei din 22 mai 2002. Comisia ar fi putut așadar să invoce o modificare de interpretare juridică în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 108 alineatul (1) TFUE, fără a afecta reclamanta.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiului dreptului de a fi ascultat

                           —

                           În plus, reclamanta invocă faptul că pârâta a adoptat decizia atacată fără a oferi în prealabil părților posibilitatea de a prezenta observații.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1. Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-456/15: Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2016 – Foodcare/EUIPO – Michalczewski (T. G. R. ENERGY DRINK) [Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală T. G. R. ENERGY DRINK — Rea-credință — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/42

         Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2016 – Foodcare/EUIPO – Michalczewski (T. G. R. ENERGY DRINK)
   (Cauza T-456/15) (1)

   ([Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală T. G. R. ENERGY DRINK - Rea-credință - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   (2016/C 419/55)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Foodcare sp. Z o.o.(Zabierzów, Polonia) (reprezentant: A. Matusik, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Dariusz Michalczewski (Gdańsk, Polonia) (reprezentanți: B. Matusiewicz-Kulig, M. Czerwińska și M. Marek, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 12 mai 2015 (cauza R 265/2014-2) privind o procedură de declarare a nulității între domnul Michalczewski și Foodcare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Foodcare sp. z o.o. suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de domnul Dariusz Michalczewski.

      (1)  JO C 328, 5.10.2015.


title: Cauza T-66/11: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2011 — Present Service Ullrich/OAPI — Punt-Nou (babilu)

text:
               19.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/26

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2011 — Present Service Ullrich/OAPI — Punt-Nou (babilu)
   (Cauza T-66/11)
   2011/C 89/50
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Present Service Ullrich Verwaltungs-GmbH (Erlangen, Germania) (reprezentant: A. Graf von Kalckreuth, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Punt-Nou, SL (Ontynient, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 19 noiembrie 2010 în cauza R 773/2010-2;

               —

               respingerea opoziției formulate împotriva mărcii reclamantei „babilu” și declararea faptului că marca „babilu” trebuie înregistrată pentru toate bunurile și serviciile solicitate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „babilu”, pentru bunuri și servicii din clasele 16, 18, 35, 36, 38 și 41 — cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7205305

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea ca marcă comunitară nr. 3363645 a mărcii verbale „BABIDU”, pentru servicii din clasa 35, printre altele

      Decizia diviziei de opoziție: admite în întregime opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod eronat că nu există un risc de confuzie din partea publicului relevant


title: Cauza C-115/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Linz (Austria) la 17 martie 2008 — Land Oberösterreich/ČEZ, as

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Linz (Austria) la 17 martie 2008 — Land Oberösterreich/ČEZ, as
   (Cauza C-115/08)
   (2008/C 142/22)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landesgericht Linz
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Land Oberösterreich

      Pârâtă: ČEZ, as
   Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           Constituie o măsură cu efect echivalent în sensul articolului 28 CE faptul că o întreprindere care exploatează o centrală electrică într-un stat membru, în conformitate cu legislația acestui stat și cu dispozițiile de drept comunitar corespunzătoare, și care produce curent electric pe care îl livrează în diferite state membre, este obligată, în temeiul unei hotărâri de obligare la încetarea unei tulburări cauzate de noxele susceptibile să emane de la acea centrală, pronunțată de o instanță dintr-un stat membru vecin — hotărâre cu forță executorie în toate statele membre potrivit Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, denumit în continuare „Regulamentul nr. 44/2001” — să adapteze acea instalație la normele tehnice dintr-un alt stat membru sau chiar — în cazul imposibilității aplicării unor măsuri de adaptare din cauza complexității întregii instalații — să înceteze exploatarea respectivei instalații și că, datorită interpretării dispozițiilor legale naționale de către instanța supremă a acestui stat, această instanță nu poate lua în considerare autorizația de exploatare a centralei electrice din statul membru în care este situată centrala, deși în cadrul unei astfel de acțiuni în încetarea tulburării, instanța menționată ar lua în considerare o autorizație națională de exploatare a unei instalații, astfel încât, în cele din urmă, nicio hotărâre de încetare a tulburării nu ar putea interveni împotriva unei instalații a cărei exploatare a fost autorizată de autoritățile naționale?

                           b)

                           Motivele de justificare consacrate prin dispozițiile Tratatului CE trebuie interpretate în sensul că distincția efectuată, în conformitate cu dreptul unui stat membru, între autorizațiile administrative naționale și cele străine de exploatare a instalațiilor, este în orice caz ilicită în măsura în care distincția se întemeiază pe considerentul conform căruia numai economia națională trebuie protejată, iar nu și economia altui stat, ceea ce constituie un motiv pur economic care, în contextul libertăților fundamentale, nu este demn de protecție?

                           c)

                           Motivele de justificare consacrate prin dispozițiile tratatului CE și principiul proporționalității, aferent acestora, trebuie să fie interpretate în sensul că este în orice caz ilicită distincția globală efectuată, în conformitate cu dreptul unui stat membru, între autorizațiile naționale și autorizațiile străine de exploatare a instalațiilor, datorită faptului că exploatarea unei instalații autorizate în statul membru în care aceasta este situată trebuie să fie analizată de instanța națională dintr-un alt stat membru, în mod individual, pe baza riscurilor reale pe care exploatarea instalației le prezintă pentru ordinea publică, securitatea publică sau sănătatea publică ori pe baza altor motive imperative de interes general?

                           d)

                           Referitor la principiul proporționalității, care trebuie analizat în contextul motivelor de justificare invocate, instanțele dintr-un stat membru trebuie, în orice caz, să trateze autorizația de exploatare a unei instalații, eliberată în statul membru în care este situată aceasta în același mod ca pe o autorizație națională, din moment ce autorizația de exploatare eliberată de statul membru pe teritoriul căruia este situată instalația este, în esență, din punct de vedere juridic, echivalentă cu o autorizație națională de exploatare a unei instalații?

                           e)

                           Este relevant, cu privire la modul de apreciere a întrebărilor precedente, faptul că, în cazul instalației autorizate în statul membru în care este situată, este vorba despre o centrală nucleară, devreme ce în alt stat membru, în care este pendinte o acțiune în încetarea tulburării cauzate de noxe susceptibile să emane de la această centrală nucleară, exploatarea unui asemenea tip de instalație nu este permisă per se, chiar dacă sunt exploatate alte instalații nucleare?

                           f)

                           În situația în care interpretarea dispozițiilor din dreptul național expusă mai sus la întrebarea 1a) constituie o încălcare a articolului 28 CE, instanțele statului membru la care este pendinte o acțiune în încetarea tulburării cauzate de noxe susceptibile să emane de la o instalație sunt obligate să interpreteze dreptul național în conformitate cu dreptul comunitar astfel încât expresia „instalație autorizată de către o autoritate administrativă” să includă atât autorizațiile de exploatare naționale, cât și autorizațiile de exploatare străine, eliberate de autoritățile din alte state membre?

               2)

                           a)

                           Este compatibil cu interdicția oricărei restricții privind libertatea de stabilire a resortisanților unui stat membru pe teritoriul unui alt stat membru, prevăzută la articolul 43 CE, faptul că o întreprindere care exploatează o centrală electrică într-un stat membru, în conformitate cu legislația acestui stat și cu dispozițiile de drept comunitar corespunzătoare este obligată, în temeiul unei hotărâri de obligare la încetarea tulburării pronunțate de o instanță dintr-un stat membru vecin împotriva unor noxe care ar putea emana de la acea centrală — hotărâre cu forță executorie în toate statele membre potrivit Regulamentului (CE) nr. 44/2001 —, să adapteze acea instalație la normele tehnice ale unui alt stat membru sau chiar — în cazul imposibilității aplicării unor măsuri de adaptare din cauza complexității de ansamblu a instalației — să înceteze exploatarea respectivei instalații și că, datorită interpretării dispozițiilor legale naționale de către instanța supremă a acestui stat, această instanță nu poate lua în considerare autorizația de exploatare a centralei electrice din statul membru în care este situată centrala, deși în cadrul unei astfel de acțiuni în încetare, instanța menționată ar lua în considerare o autorizație națională de exploatare a unei instalații, astfel încât, în cele din urmă, nicio hotărâre de încetare nu ar putea interveni împotriva unei instalații a cărei exploatare a fost autorizată de autoritățile naționale?

                           b)

                           Motivele de justificare ale unei restricții privind libertatea de stabilire trebuie interpretate în sensul că distincția efectuată, în conformitate cu dreptul unui stat membru, între autorizațiile naționale și autorizațiile străine de exploatare a instalațiilor este în orice caz ilicită, în măsura în care distincția se întemeiază pe considerentul conform căruia numai economia națională trebuie protejată — iar nu și economia unui alt stat — ceea ce constituie un motiv pur economic care, în contextul libertăților fundamentale, nu este demn de protecție?

                           c)

                           Motivele de justificare ale unei restricții privind libertatea de stabilire consacrate prin dispozițiile tratatului CE și în special principiul proporționalității trebuie interpretate în sensul că este ilicită distincția globală efectuată în conformitate cu dreptul unui stat membru, între autorizațiile naționale și cele străine de exploatare a instalațiilor, datorită faptului că exploatarea unei instalații autorizate în statul membru în care aceasta este situată trebuie să fie analizată de instanța națională dintr-un alt stat membru, în mod individual, pe baza riscurilor reale pe care exploatarea instalației le prezintă pentru ordinea publică, securitatea publică sau sănătatea publică ori pe baza altor motive imperative interes general?

                           d)

                           Referitor la principiul proporționalității, care trebuie analizat în contextul motivelor de justificare a atingerilor aduse libertății de stabilire, instanțele dintr-un stat membru trebuie, în orice caz, să trateze autorizația de exploatare a unei instalații, eliberată în statul membru în care este situată aceasta, în același mod ca pe o autorizație națională, din moment ce autorizația de exploatare eliberată de statul membru pe teritoriul căruia este situată instalația este, în esență, din punct de vedere juridic, echivalentă cu o autorizație națională de exploatare a unei instalații?

                           e)

                           Este relevant, cu privire la modul de apreciere a întrebărilor precedente în contextul libertății de stabilire, faptul că, în cazul instalației autorizate în statul membru în care este situată, este vorba despre o centrală nucleară, devreme ce în alt stat membru, în care este pendinte o acțiune în încetarea tulburării cauzate de noxe susceptibile să emane de la această centrală nucleară, exploatarea unui asemenea tip de instalație nu este permisă per se, chiar dacă sunt exploatate alte instalații nucleare?

                           f)

                           În situația în care interpretarea dispozițiilor de drept național expusă mai sus la întrebarea 2a) constituie o încălcare a articolului 43 CE, instanțele statului membru la care este pendinte o acțiune în încetarea unei astfel de tulburări sunt obligate să interpreteze dreptul național în conformitate cu dreptul comunitar astfel încât expresia „instalație a cărei exploatare a fost autorizată de către o autoritate administrativă” să includă atât autorizațiile administrative de exploatare naționale, cât și pe cele străine, eliberate de autoritățile din alte state membre?

               3)

                           a)

                           Constituie o discriminare indirectă pe motiv de cetățenie sau de naționalitate, interzisă în temeiul articolului 12 CE, faptul că, în cadrul unei acțiuni în încetarea tulburării introduse de persoane private împotriva unei instalații, instanțele dintr-un stat membru iau în considerare autorizația de exploatare a acestor instalații eliberată de autoritățile naționale, ceea ce are drept consecință faptul că dreptul de a obține o injoncțiune de încetare a tulburării sau de adaptare a instalației de exploatare este exclus, în timp ce, în cadrul unei astfel de acțiuni, aceste instanțe nu iau în considerare autorizația administrativă de exploatare eliberată în alte state membre de autoritățile statelor membre respective?

                           b)

                           O astfel de discriminare intră în sfera de aplicare a tratatului CE, având în vedere faptul că afectează condițiile juridice în care întreprinderile care exploatează astfel de instalații pot să se stabilească într-un stat membru al UE, precum și condițiile juridice în care astfel de întreprinderi produc curent electric și îl livrează în alte state membre ale UE, astfel încât prezintă o legătură cel puțin indirectă cu realizarea libertăților fundamentale?

                           c)

                           Poate o astfel de discriminare să fie justificată datorită unor motive obiective, având în vedere că instanțele vizate din statul membru nu efectuează o examinare individuală a faptelor care stau la baza autorizației instalației din statul membru în care aceasta este situată? Faptul că instanțele dintr-un alt stat membru iau în considerare autorizația străină eliberată în statul membru în care este situată instalația nu ar fi în conformitate cu principiul proporționalității, cu condiția ca, din punct de vedere juridic, această autorizație să fie în esență echivalentă cu o autorizație națională de exploatare a unei instalații?

                           d)

                           În situația în care interpretarea dispozițiilor de drept național expusă la întrebarea 3a) constituie o încălcare a articolului 12 CE, instanțele statului membru la care este pendinte o acțiune în încetare, sunt obligate să interpreteze dreptul național în conformitate cu dreptul comunitar, astfel încât expresia „instalație a cărei exploatare a fost autorizată de către o autoritate administrativă” să includă atât autorizațiile administrative de exploatare naționale, cât și pe cele străine, eliberate de autoritățile din alte state membre?

               4)

                           a)

                           Principiul cooperării loiale consacrat în articolul 10 CE se aplică de asemenea, în cadrul sferei de aplicare a dreptului comunitar, cu privire la raporturile dintre statele membre?

                           b)

                           Trebuie să deducem din acest principiu al cooperării loiale că statele membre nu trebuie să își îngreuneze reciproc sau să facă să eșueze exercitarea actelor de autoritate publică, ceea ce este valabil, în special, în ceea ce privește deciziile statelor membre referitoare la planificarea, construirea și exploatarea pe teritoriul lor a instalațiilor nucleare?

                           c)

                           În situația în care interpretarea dispozițiilor de drept național expusă la întrebarea 4a) constituie o încălcare a articolului 10 CE, instanțele statului membru, la care este pendinte o acțiune în încetarea tulburării, sunt obligate să interpreteze dreptul național în conformitate cu dreptul comunitar, astfel încât expresia „instalație a cărei exploatare a fost autorizată de către o autoritate administrativă” să includă atât autorizațiile administrative de exploatare naționale, cât și pe cele străine, eliberate de autoritățile din alte state membre?


title: Cauza T-16/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 martie 2010 — Alisei/Comisia ( „Măsuri provizorii — Program care instituie o «facilitate alimentară» destinată țărilor în curs de dezvoltare — Cerere de propuneri pentru acordarea de subvenții — Refuzarea unei subvenții — Cerere de suspendare a executării — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Nerespectarea cerințelor de formă — Inadmisibilitate” )

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/37

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 martie 2010 — Alisei/Comisia
   (Cauza T-16/10 R)
   („Măsuri provizorii - Program care instituie o «facilitate alimentară» destinată țărilor în curs de dezvoltare - Cerere de propuneri pentru acordarea de subvenții - Refuzarea unei subvenții - Cerere de suspendare a executării - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Nerespectarea cerințelor de formă - Inadmisibilitate”)
   2010/C 134/64
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Alisei (Roma, Italia) (reprezentanți: F. Sciaudone, R. Sciaudone și A. Neri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Prete și P. van Nuffel, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii privind selecția de cereri de subvenționare prezentate în cadrul programului „Mecanism de reacție rapidă la creșterea prețurilor la produsele alimentare în țările în curs de dezvoltare” (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


20150731052617052015/C 270/483242015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150623383921Cauza T-324/15: Acțiune introdusă la 23 iunie 2015 – Volkswagen/OAPI – Bagpax Cargo Systems (BAG PAX)
 ---documentbreak--- C2702015RO3810120150623RO0048381392Acțiune introdusă la 23 iunie 2015 – Volkswagen/OAPI – Bagpax Cargo Systems (BAG PAX)
   (Cauza T-324/15)2015/C 270/48Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentanţi: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bagpax Cargo Systems e.K. (Saarlouis, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „BAG PAX”

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 23 aprilie 2015 în cauza R 1971/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziei atacate;

            —

            obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

            —

            încălcarea articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-80/13: Acțiune introdusă la 13 februarie 2013 — Syrian Lebanese Commercial Bank/Consiliul

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/28

         Acțiune introdusă la 13 februarie 2013 — Syrian Lebanese Commercial Bank/Consiliul
   (Cauza T-80/13)
   2013/C 86/48
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Syrian Lebanese Commercial Bank S.A.L. (Beyrouth, Liban) (reprezentanți: P. Vanderveeren, L. Defalque și T. Bontinck, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea articolului 25 din Decizia 2012/739/PESC a Consiliului din 29 noiembrie 2012 și a anexei I secțiunea B la aceasta, în măsura în care reclamanta figurează la nr. 34 din anexa respectivă;

               —

               anularea articolului 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1117/2012 al Consiliului din 29 noiembrie 2012 în măsura în care acesta are drept consecință menținerea înscrierii reclamantei în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului prin aplicarea articolului 1 din Regulamentul de aplicare nr. 55/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 și a punctului 27 din anexa la acest regulament;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea scrisorii Consiliului din 30 noiembrie 2012;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe lipsa unei motivări suficiente și precise, Consiliul limitându-se să expună considerații vagi și generale, fără a indica motivele specifice și concrete pentru care consideră că reclamanta trebuie să facă obiectul unor măsuri restrictive.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a dreptului la apărare, a dreptului la un proces echitabil și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă prin lipsa caracterului contradictoriu al procedurii de adoptare a actelor atacate și prin refuzul implicit al Consiliului de a prezenta probele care justifică natura și întinderea sancțiunii.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește implicarea reclamantei în finanțarea regimului sirian, întrucât Consiliul nu a adus nici înainte, nici după adoptarea actelor atacate dovada participării reclamantei la finanțarea regimului menționat.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe vicii care afectează examinarea efectuată de Consiliu și care atrag nelegalitatea măsurilor adoptate de acesta, întrucât Consiliul nu ar fi examinat relevanța și temeinicia informațiilor și a probelor care puteau întemeia o măsură restrictivă înainte de a o adopta.


title: Cauza T-579/11: Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2015 – Akhras/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Înghețare a fondurilor – Dreptul la apărare – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere – Dreptul la viață – Dreptul de proprietate – Dreptul la respectarea vieții private – Proporționalitate”)

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/23

      Hotărârea Tribunalului din 12 februarie 2015 – Akhras/Consiliul
      (Cauza T-579/11) (1)

      ((„Politica externă și de securitate comună - Înghețare a fondurilor - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Dreptul la viață - Dreptul de proprietate - Dreptul la respectarea vieții private - Proporționalitate”))
      (2015/C 107/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Tarif Akhras (Homs, Siria) (reprezentanți: S. Ashley, S. Millar, S. Jeffrey, A. Irvine, solicitors, D. Wyatt, QC, și R. Blakeley, barrister)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Bishop, F. Naert și M.-M. Joséphidès, ulterior M. Bishop și M.-M. Joséphidès, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial E. Paasivirta și F. Castillo de la Torre, ulterior F. Castillo de la Torre și D. Gauci, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a Deciziei 2011/522/PESC a Consiliului din 2 septembrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 228, p. 16), a Regulamentului (UE) nr. 878/2011 al Consiliului din 2 septembrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 228, p. 1), a Deciziei 2011/628/PESC a Consiliului din 23 septembrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 247, p. 17), a Regulamentului (UE) nr. 1011/2011 al Consiliului din 13 octombrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 269, p. 18), a Deciziei 2011/782/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC (JO L 319, p. 56), a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (JO L 16, p. 1), a Deciziei de punere în aplicare 2012/172/PESC a Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782 (JO L 87, p. 103), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 266/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul nr. 36/2012 (JO L 87, p. 45), a Deciziei 2012/739/PESC a Consiliului din 29 noiembrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/782 (JO L 330, p. 21), a Deciziei de punere în aplicare 2013/185/PESC a Consiliului din 22 aprilie 2013 de punere în aplicare a Deciziei 2012/739 (JO L 111, p. 77), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 363/2013 al Consiliului din 22 aprilie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 36/2012 (JO L 111, p. 1), a Deciziei 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14), a Deciziei de punere în aplicare 2014/730/PESC a Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255 (JO L 301, p. 36) și a Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1105/2014 al Consiliului din 20 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 36/2012 (JO L 301, p. 7), în măsura în care aceste acte îl vizează pe reclamant.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia 2011/522/PESC a Consiliului din 2 septembrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, Regulamentul (UE) nr. 878/2011 al Consiliului din 2 septembrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, Decizia 2011/628/PESC a Consiliului din 23 septembrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, Regulamentul (UE) nr. 1011/2011 al Consiliului din 13 octombrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, Decizia 2011/782/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC, și Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011, în măsura în care aceste acte îl vizează pe domnul Tarif Akhras.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

                  4)

                  Domnul Akhras suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul procedurii privind măsurile provizorii.

         (1)  JO C 6, 7.1.2012.


title: Cauza C-85/11: Acțiune introdusă la 24 februarie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/10

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2011 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-85/11)
   2011/C 145/14
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: R. Lyal, Agent)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că întrucât a permis unor persoane neimpozabile să fie membre ale unui grup TVA (o singură persoană impozabilă în scopuri de TVA), Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care i revin în temeiul articolelor 9 și 11 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1);

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Pentru motive de simplificare și în vederea combaterii unor abuzuri, Directiva TVA permite statelor membre să trateze două sau mai multe persoane impozabile împreună ca o singură persoană impozabilă. Reclamanta afirmă că directiva nu permite acestora să includă persoane neimpozabile într-un asemenea de grup, și să extindă astfel drepturile și obligațiile persoanelor impozabile la persoane neimpozabile. În consecință, legislația irlandeză care permite includerea persoanelor neimpozabile într-un grup TVA este contrară directivei.

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-93/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 21 februarie 2012 — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 21 februarie 2012 — ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia
   (Cauza C-93/12)
   2012/C 133/34
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: ET Agrokonsulting-04-Velko Stoyanov

      Pârât: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” — Razplashtatelna agentsia

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul efectivității stabilit prin jurisprudența (Curții de Justiție) a Uniunii Europene și principiul protecției jurisdicționale efective consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme de procedură naționale precum articolul 133 alineatul (1) din Codul de procedură administrativă care face să depindă competența jurisdicțională pentru litigiile de contencios administrativ referitoare la punerea în aplicare a politicii agricole comune a Uniunii Europene exclusiv de locul în care se află sediul autorității administrative care a adoptat actul administrativ atacat, având în vedere că această dispoziție nu ține seama de locul în care este situat imobilul și de cel în care este situat domiciliul justițiabilului?

               2.

               Principiul echivalenței stabilit prin jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme de procedură naționale precum articolul 133 alineatul (1) din Codul de procedură administrativă care face să depindă competența jurisdicțională pentru litigiile de contencios administrativ referitoare la punerea în aplicare a politicii agricole comune a Uniunii Europene exclusiv de locul în care se află sediul autorității administrative care a adoptat actul administrativ atacat, dacă se ține seama de articolul 19 din dispozițiile tranzitorii și finale ale Legii de modificare și de completare a Codului de procedură administrativă (care se referă la competența jurisdicțională în ceea ce privește litigiile de contencios administrativ naționale referitoare la terenurile agricole)?


title: Cauza C-300/16 P: Recurs introdus la 26 mai 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 martie 2016 în cauza T-103/14, Frucona Košice a.s./Comisia Europeană

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/35

         Recurs introdus la 26 mai 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 martie 2016 în cauza T-103/14, Frucona Košice a.s./Comisia Europeană
   (Cauza C-300/16 P)
   (2016/C 260/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, T. Maxian Rusche, B. Stromsky, K. Walkerová, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Frucona Košice a.s.

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 martie 2016, notificată Comisiei în aceeași zi, în cauza T-103/14, Frucona Košice/Comisia;

               —

               pronunțarea asupra cererii formulate în primă instanță și respingerea acesteia ca nefondată;

               —

               obligarea intimatei, reclamantă în primă instanță, la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu titlu subsidiar, Comisia solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 16 martie 2016, notificată Comisiei în aceeași zi, în cauza T-103/14, Frucona Košice/Comisia;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să examineze al doilea motiv invocat în primă instanță și, dacă este necesar, al treilea și al patrulea motiv;

               —

               amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și procedurilor succesive.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit Comisiei, se impune anularea hotărârii atacate pentru motive care privesc, în primul rând, aplicabilitatea testului creditorului privat și, în al doilea rând, aplicarea testului creditorului privat.
   În ceea ce privește aplicabilitatea testului creditorului privat, Comisia invocă trei motive de recurs. În primul rând, o interpretare eronată a deciziei contestate; în al doilea rând, o eroare de drept în interpretarea articolului 107 alineatul (1) TFUE în legătură cu aplicabilitatea testului creditorului privat; în al treilea rând, neaplicarea principiului res iudicata.
   Prin hotărârea atacată s-a apreciat că testul creditorului privat este aplicabil, chiar și în cazul în care statul membru susține, în cadrul procedurii administrative, pe baza unor argumente detaliate, că autoritatea publică nu a acționat în temeiul unor considerații pe care le-ar avea în vedere un participant de pe piața privată, atât timp cât o parte interesată susține contrariul. Potrivit interpretării date de Comisie jurisprudenței, poziția statului membru are o importanță fundamentală în contextul aplicabilității testului creditorului privat.
   În ceea ce privește aplicarea testului creditorului privat, Comisia invocă două motive de recurs. În primul rând, se invocă încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE în legătură cu aplicarea testului creditorului privat. În al doilea rând, se invocă faptul că Tribunalul a interpretat eronat obligația de examinare diligentă și imparțială a pretinsului ajutor de stat, în conformitate cu articolul 107 alineatul (1) TFUE.
   Tribunalul impune Comisiei să reconstituie ex officio comportamentul creditorului privat ipotetic, ideal, rațional și deplin informat. În plus, această cerință există independent de modul în care a acționat statul membru sau de ceea ce a susținut acesta. Potrivit interpretării date jurisprudenței de către Comisie, aceasta nu trebuie să obțină ea însăși probele și informațiile pe care un creditor privat rațional le-ar fi obținut înainte de realizarea evaluării sale, în ipoteza în care autoritatea publică în discuție nu a procedat în acest sens. Sarcina Comisiei ar fi mai degrabă cea de a verifica dacă, în mod subiectiv, autoritatea publică, ținând seama de comportamentul său și de probele și de informațiile pe care le-a avut efectiv la dispoziție la adoptarea deciziei sale, s-a comportat ca un creditor privat într-o situație cât mai apropiată de cea a autorității publice care a luat decizia de a acorda măsura în discuție.


title: Cauza T-111/10: Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Portugalia/Comisia ( „FEDR — Reducerea contribuției financiare — Program operațional vizând modernizarea structurilor economice în Portugalia — Lipsa obiectivelor obligatorii precise și verificabile — Încredere legitimă” )

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/16

         Hotărârea Tribunalului din 29 martie 2012 — Portugalia/Comisia
   (Cauza T-111/10) (1)

   (FEDR - Reducerea contribuției financiare - Program operațional vizând modernizarea structurilor economice în Portugalia - Lipsa obiectivelor obligatorii precise și verificabile - Încredere legitimă)
   2012/C 138/28
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, agent, asistat de N. Mimoso Ruiz, P. Moura Pinheiro și J. Silva Martins, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Steiblytė și G. Braga da Cruz, ulterior A. Steiblytė și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Obiectul

   Cerere privind anularea Deciziei C(2009) 10624 a Comisiei din 21 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare a Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) acordate Portugaliei în favoarea programului operațional „Modernizarea Structurilor Economice” CCI: 1994 PT 16 1 PO 004 (ex-FEDR ref. 94.12.09.004) prin Decizia C(94)464/3 a Comisiei din 4 martie 1994 de aprobare a unei contribuții din partea FEDR.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-334/05 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 iunie 2007 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Shaker di L. Laudato & C. Sas, Limiñana y Botella, SL (Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Risc de confuzie — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare conținând elementele verbale Limoncello della Costiera Amalfitana și shaker — Opoziția titularului mărcii verbale naționale LIMONCHELO)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 iunie 2007 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Shaker di L. Laudato & C. Sas, Limiñana y Botella, SL
   (Cauza C-334/05 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Risc de confuzie - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare conținând elementele verbale „Limoncello della Costiera Amalfitana’ și „shaker’ - Opoziția titularului mărcii verbale naționale LIMONCHELO)
   (2007/C 170/07)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și P. Bullock, agenți)

      Celelalte părți în proces: Shaker di L. Laudato & C. Sas (reprezentant: F. Sciaudone, avocat), Limiñana y Botella SL
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 15 iunie 2005, Shaker di L. Laudato & C./OAPI (T-7/04), prin care acesta a anulat decizia R 933/2002-2 a Camerei a doua de recurs a OAPI din 24 octombrie 2003 de respingere a recursului împotriva deciziei diviziei de opoziție care refuză în parte înregistrarea respectivei mărci în cadrul opoziției introduse de titularul mărcii verbale naționale „LIMONCHELO” pentru anumite produse din clasa 33
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 15 iunie 2005, Shaker/OAPI — Limiñana y Botella (Limoncello della Costiera Amalfitana shaker) (T-7/04).

               2)

               Retrimite cauza la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene.

               3)

               Amână pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 296, 26.11.2005.


title: Cauza C-138/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 9 martie 2007 — Statul belgian/N.V. Cobelfret

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/14

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 9 martie 2007 — Statul belgian/N.V. Cobelfret
   (Cauza C-138/07)
   (2007/C 117/22)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van beroep te Antwerpen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Statul belgian

      Pârâtă: N.V. Cobelfret
   Întrebarea preliminară
   O dispoziție precum reglementarea belgiană privind veniturile impozitate definitiv, în temeiul căreia, într-o primă etapă, dividendele în discuție sunt incluse în baza impozabilă a societății-mamă și, într-o etapă ulterioară, valoarea dividendelor încasate potrivit articolului 205 alineatul (2) din W.I.B. este dedusă din baza impozabilă a societății-mamă (în cuantum de 95 %) doar în măsura în care societatea-mamă are profituri impozabile, este compatibilă cu articolul 4 din Directiva 90/435/CEE (1) a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre, încât o asemenea limitare a deducerii veniturilor impozitate definitiv are drept consecință că, într-o perioadă de impunere ulterioară, o societate-mamă trebuie să plătească impozite pentru dividendele încasate în cazul în care nu are profituri impozabile sau are profituri impozabile insuficiente în cursul perioadei impozabile în care au fost încasate dividendele sau cel puțin atunci când pierderile fiscale înregistrate în cursul perioadei impozabile sunt utilizate în mod incorect și, prin urmare, acestea nu mai sunt transferabile până la valoarea dividendelor încasate care, în absența pierderilor fiscale, ar fi fost oricum exceptate de la plata impozitului, în cuantum de până la 95 %?

      (1)  JO L 225, p. 6.


title: Cauza T-336/07: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2007 — Telefónica și Telefónica de España/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/55

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2007 — Telefónica și Telefónica de España/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-336/07)
   (2007/C 269/100)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamante: Telefónica, S.A. și Telefónica de España, S.A. (Madrid, Spania) (reprezentanți: F.-E. González Díaz și S. Sorinas Jimeno, abogados)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               În principal, anularea în temeiul articolului 230 din Tratatul CE, a Deciziei Comisiei Comunităților Europene din 4 iulie 2007 în cauza COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea, în temeiul articolului 229 din Tratatul CE, a cuantumului amenzii care le-a fost impusă prin decizia menționată;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este introdusă împotriva Deciziei din 4 iulie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 82 din Tratatul CE (cauza COMP/38.784 — Wanadoo España/Telefónica) prin intermediul căreia Comisia a impus Telefónica, S.A. în solidar cu Telefónica de España, o amendă de 151 875 000 euro pentru încălcarea articolului 82 din Tratatul CE, în legătură cu presupuse practici privind o foarfecă tarifară.
   În susținerea pretențiilor sale, reclamantele invocă:

               —

               încălcarea dreptului la apărare al acestora, deoarece decizia s-a bazat pe diferite elemente de fapt care nu le-au fost comunicate în timpul procedurii administrative și cu privire la care acestea nu au avut posibilitatea să-și exprime punctul de vedere;

               —

               săvârșirea de către pârâtă a diferite erori de apreciere vădite privind:

                           —

                           definirea a trei piețe diferite engros, iar nu a unei singure piețe de acces engros ADSL care să includă atât bucla locală, cât și accesul național și regional, sau, în subsidiar, cel puțin ultimele două;

                           —

                           presupusa poziție dominantă a reclamantelor atât pe piețele relevante de produse engros, cât și pe piața en détail;

                           —

                           aplicarea articolului 82 CE cu privire la presupusul său comportament abuziv. În primul rând, Comisia aplică articolul menționat unui refuz de a contracta de facto atunci când produsele engros în cauză nu constituie „infrastructuri esențiale”, contrazicând astfel jurisprudența Oscar Bronner. În al doilea rând, chiar dacă s-ar admite că articolul 82 s-ar putea aplica cu privire la comportamentul reclamantelor, quod non, decizia nu ia în considerare cerințele jurisprudenței Industrie des Poudres Sphériques, potrivit căreia pentru a putea considera nelegală o foarfecă tarifară este necesar să se demonstreze, în prealabil, atât că prețul produsului în amonte este excesiv, cât și că prețul produsului final este un preț de ruinare;

                           —

                           presupusul comportament abuziv și efectul său pe piață; în primul rând pentru că selectează în mod incorect investițiile engros care fac obiectul comparației și, în al doilea rând, pentru că săvârșește, între altele, erori importante de calcul și omisiuni atât în aplicarea testului „perioadă după perioadă”, cât și a testului „fluxurilor de numerar actualizate”. Aceste erori infirmă atât individual, cât și colectiv, metodologia și calculele prezentate în decizie. De asemenea, decizia nu demonstrează în mod suficient presupusul impact negativ al comportamentului asupra concurenței;

                           —

                           acțiunea ultra vires a Comisiei care încalcă, în orice caz, principiile subsidiarității, proporționalității, securității juridice, cooperării loiale și bunei administrări prin intervenția acolo unde acționase deja autoritatea națională de reglementare în domeniul telecomunicațiilor, care a fost instituită chiar de legiuitorul european și care a acționat conform puterilor și competențelor acordate de către acesta și pe baza unei reglementări întemeiate pe normele de concurență comunitare.

         În ceea ce privește anularea sau reducerea amenzii, reclamantele invocă faptul că, apreciind că încălcarea ar fi fost săvârșită în mod deliberat sau cu neglijență gravă și prin calificarea încălcării drept „abuz caracteristic”, Comisia a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 17/62 al Consiliului de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (actualele articole 81 și 82) și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat.


title: Hotărârea Curții din 29 august 2014 în cauza E-8/13, Abelia/Autoritatea AELS de Supraveghere (Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Reprezentare adecvată în instanță – Ajutor de stat – Presupus ajutor acordat proprietarilor care închiriază spații pentru școli publice – Decizie de a nu iniția procedura oficială de investigare – Interes legal – Statut de parte interesată – Legătură concurențială)

text:
               19.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/34

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 29 august 2014
   în cauza E-8/13,
   Abelia/Autoritatea AELS de Supraveghere
   (Acțiune în anulare a unei decizii a Autorității AELS de Supraveghere – Reprezentare adecvată în instanță – Ajutor de stat – Presupus ajutor acordat proprietarilor care închiriază spații pentru școli publice – Decizie de a nu iniția procedura oficială de investigare – Interes legal – Statut de parte interesată – Legătură concurențială)
   (2015/C 92/08)
   În cauza E-8/13, Abelia, sprijinită de Akademiet Bergen AS, Akademiet Drammen AS, Akademiet Sandnes AS, Akademiet Oslo AS, Akademiet VGS Molde AS și Akademiet VGS Ålesund AS/Autoritatea AELS de Supraveghere – Cerere de anulare a Deciziei nr. 160/13/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 24 aprilie 2013 privind presupusul ajutor acordat proprietarilor care închiriază spații pentru școli publice, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 29 august 2014, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               obligă reclamantul să plătească pârâtului cheltuielile suportate de acesta.


title: Cauza C-142/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo n o  22 de Madrid (Spania) la 12 martie 2007 — Ecologistas en Acción-CODA/Ayuntamiento de Madrid

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/4

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo no 22 de Madrid (Spania) la 12 martie 2007 — Ecologistas en Acción-CODA/Ayuntamiento de Madrid
   (Cauza C-142/07)
   (2007/C 129/06)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Juzgado Contencioso-Administrativo no 22 de Madrid.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ecologistas en Acción-CODA.

      Pârât: Ayuntamiento de Madrid.
   Întrebările preliminare

               1)

               Cerințele procedurale obligatorii privind evaluarea efectelor asupra mediului care rezultă din Directiva 85/337/CEE (1) a Consiliului modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 sunt aplicabile proiectelor de lucrări asupra drumurilor urbane, având în vedere natura și mărimea proiectului, afectarea zonelor cu mare densitate demografică sau a peisajelor cu importanță istorică, culturală sau arheologică?

               2)

               Cerințele procedurale obligatorii privind evaluarea efectelor asupra mediului care rezultă din Directiva 85/337/CEE a Consiliului modificată prin Directiva 97/11/CEE a Consiliului din 3 martie 1997 (2) sunt aplicabile proiectelor care fac obiectul prezentei acțiuni în contencios administrativ, având în vedere natura acestora ca și natura drumului asupra căruia care se prevede executarea acestora, caracteristicile, mărimea, impactul asupra zonei înconjurătoare, densitatea demografică, bugetul și eventuala fragmentare în raport cu un proiect global care presupune lucrări similare asupra aceluiași drum?

               3)

               Criteriile incluse în hotărârea Curții de Justiție a Comunităților Europene (Camera a treia) din 16 martie 2006 pronunțată în cauza C-332/04 (3), și, mai precis, la punctele 69-88 din hotărârea respectivă, se aplică proiectelor care fac obiectul acestei proceduri judiciare având în vedere natura acestora și natura drumului asupra cărora se prevede executarea acestora, caracteristicile, mărimea, impactul asupra zonei înconjurătoare, bugetul și eventuala fragmentare în raport cu un proiect global care presupune lucrări similare asupra aceluiași drum astfel încât se impunea ca acestea să fie supuse procedurii obligatorii privind evaluarea ecologică?

               4)

               În baza celor ce rezultă din dosarul administrativ și, în mod concret, din studiile și rapoartele incluse în acesta, autoritățile spaniole s-au conformat sau nu în fapt obligațiilor privind evaluarea mediului care rezultă din Directiva 85/337/CEE a Consiliului modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 cu privire la proiectele care fac obiectul acestei proceduri, chiar dacă proiectul respectiv nu a fost supus în mod oficial procedurii obligatorii privind evaluarea ecologică stabilite de Directiva amintită?

      (1)  Directiva Consiliului 85/337/CEE din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului, Ediţie specială în limba spaniolă, capitolul 15, volumul 9, p. 9.

      (2)  Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997 de modificare a Directivei 85/337/CEE.

      (3)  Rec. 2006, p. I-40.


title: Cauza F-115/07: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Balieu-Steinmetz și Noworyta/Parlamentul European

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/48

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Balieu-Steinmetz și Noworyta/Parlamentul European
   (Cauza F-115/07)
   (2007/C 315/92)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamante: Marie-Thérèse Balieu-Steinmetz (Sanem, Luxemburg) și Lidia Noworyta (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantelor

               —

               Declararea ca fiind ilegal a articolului 1 din normele interne adoptate de autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) privind indemnizația forfetară pentru ore suplimentare menționată la articolul 3 din anexa VI la Statutul funcționarilor (statutul), intrate în vigoare la 1 mai 2004, întrucât stabilește o condiție a regularității orelor suplimentare;

               —

               anularea deciziei explicite a AIPN din 18 decembrie 2006 de respingere a cererii doamnei Noworyta din 6 iulie 2006, precum și a deciziei de respingere implicite din 13 noiembrie 2006 a cererii doamnei Balieu-Steinmetz din 13 iulie 2006;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea acțiunii lor, reclamantele invocă în primul rând încălcarea drepturilor fundamentale, a principiilor generale și a Cartei sociale europene, potrivit cărora orice lucrător trebuie să beneficieze de condiții de muncă echitabile în special în ceea ce privește timpul de muncă, compensarea sau plata orelor suplimentare efectuate sau în considerarea particularităților organizării programului său de muncă.
   În special, reclamantele arată că, spre deosebire de articolele 56a și 56b din statut, articolul 3 din anexa VI la statut nu subordonează posibilitatea acordării unei indemnizații forfetare pentru orele suplimentare efectuate în condiții de muncă speciale condiției ca aceste ore să fie efectuate în mod regulat. Potrivit reclamantelor, AIPN ar fi săvârșit o eroare de drept adăugând această condiție la normele interne adoptate în legătură cu compensarea orelor suplimentare.
   AIPN ar fi săvârșit de asemenea o eroare vădită de drept arătând că funcționarii recrutați începând cu 1 mai 2004 nu ar putea beneficia de o astfel de indemnizație, deși această posibilitate ar fi menționată în mod expres la articolul 1 din respectivele norme interne.
   În plus, reclamantele susțin că decizia de a le refuza orice compensare sau indemnizație pentru aceste condiții speciale de muncă ar încălca articolele 56a și 56b din statut precum și principiul egalității de tratament.
   În fine, în opinia reclamantelor, poziția Parlamentului nu ar fi consecventă, din moment ce directorul general al Direcției Generale Președinție ar fi afirmat că la centrala telefonică nimeni nu efectuează ore suplimentare în mod regulat, în timp ce AIPN ar fi afirmat, în ceea ce o privește, că era în curs un studiu pentru examinarea posibilităților de armonizare a condițiilor de muncă în respectivul serviciu datorită orarelor atipice practicate, în afara programului general/normal de muncă.


title: Cauza C-55/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2003/96/CE — Impozitarea produselor energetice și a electricității — Scutirea de accize a combustibililor destinați autovehiculelor utilizate de persoanele cu handicap — Menținerea scutirii după expirarea perioadei tranzitorii — Încălcare)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/7

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 25 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-55/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2003/96/CE - Impozitarea produselor energetice și a electricității - Scutirea de accize a combustibililor destinați autovehiculelor utilizate de persoanele cu handicap - Menținerea scutirii după expirarea perioadei tranzitorii - Încălcare)
   2013/C 171/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Mölls, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentant: E. Creedon, agent)

      Obiectul

   Încălcarea Directivei 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, 31.10.2003, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98) — Scutirea de accize a combustibililor destinați autovehiculelor utilizate de persoanele cu handicap — Menținerea scutirii după expirarea perioadei tranzitorii

      Dispozitivul

               1.

               Prin faptul că, după expirarea, la 31 decembrie 2006, a perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 18 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/74/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004, precum și în anexa II la aceasta, a scutit de accize combustibilii destinați autovehiculelor utilizate de persoanele cu handicap, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) din directiva menționată.

               2.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza T-637/13: Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (Caffè KIMBO)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/57

         Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (Caffè KIMBO)
   (Cauza T-637/13) (1)

   (2015/C 381/69)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza T-194/07: Ordonanța Tribunalului din 26 aprilie 2013 — Republica Cehă/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/40

         Ordonanța Tribunalului din 26 aprilie 2013 — Republica Cehă/Comisia
   (Cauza T-194/07) (1)

   2013/C 171/81
   Limba de procedură: ceha
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza C-107/09 P: Recurs introdus la 20 martie 2009 de Regatul Spaniei împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia extinsă) pronunțate la 18 decembrie 2008 în cauza T-211/04, Government of Gibraltar și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Comisia Comunităților Europene

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/23

         Recurs introdus la 20 martie 2009 de Regatul Spaniei împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia extinsă) pronunțate la 18 decembrie 2008 în cauza T-211/04, Government of Gibraltar și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-107/09 P)
   2009/C 141/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Regatul Spaniei (reprezentanți: N. Díaz Abad și J.M Rodríguez Cárcamo, agenți)

      Celelalte părți în proces: Government of Gibraltar, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord și Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea în întregime a Hotărârii Tribunalului care face obiectul recursului și pronunțarea unei noi hotărâri prin care să se declare conformă cu dreptul Decizia 2005/261/CE a Comisiei din 30 martie 2004 privind schema de ajutor pe care Regatul Unit intenționează să o aplice în legătură cu reforma impozitului pe profit realizată de guvernul Gibraltarului și

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Încălcarea articolului 229 alineatul (4) CE, potrivit interpretării date acestuia în jurisprudența Curții. În primul rând, hotărârea atacată nu respectă statutul juridic al Gibraltarului care rezultă din jurisprudența Curții (Hotărârile din 23 septembrie 2003 și din 12 septembrie 2006), întrucât nu declară că Gibraltarul a fost cedat de Regatul Spaniei Coroanei britanice prin Tratatul de la Utrecht din 1713 și cuprinde numeroase erori în ceea ce privește definirea acestui statut. Pe de altă parte, hotărârea Tribunalului încalcă de asemenea articolul 299 alineatul (4) CE întrucât recunoaște Gibraltarului posibilitatea de a se desprinde de Regatul Unit în materie fiscală, ceea ce implică faptul că Regatul Unit încetează să își asume relațiile externe ale Gibraltarului în acest domeniu și transformă de facto Gibraltarul într-un nou stat membru în materie fiscală.

               2.

               Încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE întrucât hotărârea Tribunalului îl interpretează într-un mod care împiedică aplicarea sa de către Comunitate în cadrul luptei împotriva paradisurilor fiscale recunoscute de OCDE. Pentru OCDE, Gibraltarul este un paradis fiscal. Hotărârea atacată, considerând imposibilă o comparație între activitatea întreprinderilor în Gibraltar și activitatea întreprinderilor în Regatul Unit, este contrară principiilor acestei organizații, în temeiul cărora măsuri care pot fi de aplicare generală în Gibraltar sunt susceptibile să fie cauzatoare de prejudicii pentru statele sale membre, printre care figurează Regatul Unit. Articolul 87 alineatul (1) CE trebuie să fie interpretat potrivit principiilor OCDE și, prin urmare, această comparație nu este numai posibilă, ci și necesară.

               3.

               Încălcarea Orientărilor BCE din 16 iulie 2004 în cadrul aplicării articolului 87 alineatul (1) CE. Sistemul european al băncilor centrale consideră Gibraltarul, precum și alte 37 de teritorii, drept un centru financiar extrateritorial distinct de Regatul Unit în ceea ce privește statisticile referitoare la balanța de plăți, la poziția externă globală și la rezervele de schimb. Analiza hotărârii care face obiectul recursului, care împiedică comparația între activitatea întreprinderilor în Gibraltar și în Regatul Unit, este contrară acestei definiții care permite această comparație și implică o aplicare a articolului 87 alineatul (1) CE, și încalcă o normă obligatorie de drept comunitar, și anume Orientarea BCE din 16 iulie 2004.

               4.

               Încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE din cauza nerespectării condiției potrivit căreia ajutorul trebuie să fie acordat de „state sau prin intermediul resurselor de stat”. Întrucât, potrivit articolului 299 alineatul (4) CE, Gibraltar este un teritoriu care nu face parte dintr-un stat membru, afirmația din hotărâre potrivit căreia cadrul de referință pentru aplicarea articolului 87 alineatul (1) CE corespunde exclusiv limitelor geografice ale teritoriului Gibraltarului înseamnă ca Gibraltar să fie considerat un stat membru, întrucât, în caz contrar, condiția potrivit căreia ajutorul trebuie să fie acordat de „state sau prin intermediul resurselor de stat” nu ar putea fi îndeplinită niciodată.

               5.

               Încălcarea principiului nediscriminării, întrucât hotărârea aplică în mod nejustificat jurisprudența Azore unei situații diferite de cea la care se referă hotărârea menționată. Există două diferențe între Hotărârea Azore și cauza soluționată prin hotărârea care face obiectul recursului. Pe de o parte, Azore sunt un teritoriu al unui stat membru, ceea ce nu este situația Gibraltarului și, pe de altă parte, Hotărârea Azore se referea la o reducere a cotei de impozitare în ceea ce privește impozitul pe profit, în timp ce cauza privind Gibraltarul se referă la un nou sistem general al impozitului pe profit.

               6.

               Încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE, întrucât hotărârea stabilește că nu sunt îndeplinite condițiile unui ajutor de stat din punctul de vedere al selectivității regionale. În mod concret, Regatul Spaniei consideră că hotărârea cuprinde o eroare de drept întrucât consideră că cele trei criterii privind autonomia politică, autonomia procedurală și autonomia economică, care au fost stabilite prin Hotărârea Azore, sunt îndeplinite.

               7.

               Eroarea de drept care rezultă din refuzul de a evalua și de a aplica al patrulea criteriu invocat de Regatul Spaniei în cursul procedurii în fața Tribunalului. Chiar dacă cele trei criterii din Hotărârea Azore ar fi considerate îndeplinite, un al patrulea criteriu de armonizare în cadrul sistemului fiscal național al statului membru aflat la originea măsurii ar fi trebuit să fie impus.

               8.

               Încălcarea articolului 87 alineatul (1) CE, întrucât hotărârea Tribunalului consideră că nu sunt îndeplinite criteriile unui ajutor de stat din punctul de vedere al selectivității materiale. Chiar dacă s-ar considera că Gibraltarul constituie un cadru de referință autonom pentru care sunt îndeplinite criteriile Hotărârii Azore, hotărârea încalcă articolul 87 alineatul (1) CE în examinarea selectivității materiale, întrucât, în analiza sa, Tribunalul nu a ținut cont de faptul că reforma impozitului pe profit pe care Gibraltarul dorește să o aplice creează un regim în care 28 798 din cele 29 000 de societăți existente în Gibraltar pot fi supuse unei cote de impozitare zero. Aceste societăți sunt în special favorizate prin această măsură, iar hotărârea atacată, prin faptul că nu se pronunță în acest sens, încalcă articolul 87 alineatul (1) CE. În plus, Comisia a identificat efectiv regimul fiscal comun, contrar celor afirmate în hotărâre.

               9.

               Lipsa motivării hotărârii, în care nu a fost examinat al patrulea criteriu invocat de Regatul Spaniei.

               10.

               Încălcarea dreptului fundamental al soluționării litigiului într-un termen rezonabil, întrucât procedura în fața Tribunalului a durat practic de două ori mai mult decât pentru o cauză normală, fără ca nimic să justifice acest lucru, această împrejurare având un efect pertinent asupra litigiului.

               11.

               Încălcarea articolului 77 literele (a) și (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, întrucât procedura nu a fost suspendată în mod formal după audierea părților.


title: Cauza C-84/13 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 iulie 2014 – Electrabel SA/Comisia Europeană [ „Recurs — Concentrare de întreprinderi — Decizie a Comisiei — Obligare la plata unei amenzi — Încălcarea articolului 7 din Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 — Controlul operațiunilor de concentrare între întreprinderi — Articolul 14 alineatul (3) — Criterii care trebuie luate în considerare la stabilirea valorii amenzii — Luare în considerare a duratei încălcării — Principiul neretroactivității legii — Aplicarea Regulamentului (CE) nr. 139/2004 — Obligația de motivare” ]

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/6

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 3 iulie 2014 – Electrabel SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-84/13 P) (1)

   ([„Recurs - Concentrare de întreprinderi - Decizie a Comisiei - Obligare la plata unei amenzi - Încălcarea articolului 7 din Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 - Controlul operațiunilor de concentrare între întreprinderi - Articolul 14 alineatul (3) - Criterii care trebuie luate în considerare la stabilirea valorii amenzii - Luare în considerare a duratei încălcării - Principiul neretroactivității legii - Aplicarea Regulamentului (CE) nr. 139/2004 - Obligația de motivare”])
   2014/C 292/07
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Electrabel SA (reprezentanți: M. Pittie și P. Honoré, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, V. Di Bucci și A. Bouquet, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Electrabel SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 4.5.2013.


title: Cauza T-334/17: Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Cargolux Airlines/Comisia

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/57

         Acțiune introdusă la 31 mai 2017 – Cargolux Airlines/Comisia
   (Cauza T-334/17)
   (2017/C 239/70)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cargolux Airlines International SA (Sandweiler, Luxemburg) (reprezentanți: G. Goeteyn, solicitor, E. Aliende Rodríguez, avocat, și C. Rawnsley, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               în cazul în care Curtea admite primul, al doilea, al treilea sau al patrulea motiv, anularea în totalitate a articolului 1 alineatele (1)-(4) din Decizia C(2017) 1742 final a Comisiei din 17 martie 2017 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (AT.39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care se referă la Cargolux;

               —

               în cazul în care Curtea admite al cincilea motiv,

                           —

                           anularea în totalitate a articolului 1 alineatul (1), sau dacă articolul 1 alineatul (1) nu este anulat în totalitate, anularea articolului 1 alineatul (1): (i) în măsura în care se referă la suprataxa pentru siguranță și la plata unui comision; (ii) în măsura în care se referă la perioada 22 ianuarie 2001-sfârșitul anului 2002 și (iii) în măsura în care constată orice participare la un comportament care constituie o înțelegere în sensul obișnuit al acestui termen anterior datei de 10 iunie 2005, cel mai devreme;

                           —

                           anularea în totalitate a articolului 1 alineatul (2), sau dacă articolul 1 alineatul (2) nu este anulat în totalitate, anularea articolului 1 alineatul (2): (i) în măsura în care se referă la suprataxa pentru siguranță și la plata unui comision; (ii) în măsura în care constată orice participare la un comportament care constituie o înțelegere în sensul obișnuit al acestui termen anterior datei de 10 iunie 2005, cel mai devreme;

                           —

                           anularea în totalitate a articolului 1 alineatele (3) și (4).

               —

               în cazul în care Curtea admite al șaselea motiv, anularea articolului 1 alineatele (2) și (3) din decizia atacată în măsura în care are ca obiect constatarea că Cargolux a participat la orice încălcare referitoare la rutele de sosire (și anume dinspre aeroporturile țărilor terțe spre aeroporturile din cadrul Uniunii Europene sau din Islanda și Norvegia);

               —

               anularea amenzii aplicate societății Cargolux în cadrul articolului 3 și, dacă Curtea nu anulează amenda în totalitate, reducerea substanțială a acesteia în temeiul competenței sale de fond;

               —

               dispunerea măsurilor corespunzătoare necesare cu privire la articolul 4 în măsura în care se referă la Cargolux;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale Cargolux.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere întrucât Comisia a acționat ultra vires prin faptul că s-a întemeiat pe probe referitoare la rute și la perioade cu privire la care nu era competentă.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia și-a extins în mod neîntemeiat competența bazându-se pe probe anterioare datei de: (a) 1 mai 2004 pentru rutele dintre Uniunea Europeană și țările terțe; (b) 19 mai 2005 pentru rutele dintre SEE (statele nemembre ale Uniunii Europene) și țările terțe și (c) 1 iunie 2002 pentru rutele dintre Uniunea Europeană și Elveția, în susținerea constatării unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE privind rutele intra-SEE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a unei norme fundamentale de procedură, pe o încălcare a dreptului la apărare și pe o eroare vădită de apreciere întrucât Comisia a încălcat norme fundamentale de procedură și dreptul la apărare al reclamantei prin faptul că nu a efectuat o nouă comunicare privind obiecțiunile înaintea readoptării deciziei.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia a concluzionat în mod neîntemeiat că nu era obligată să efectueze o nouă comunicare privind obiecțiunile înaintea readoptării deciziei atacate, încălcând astfel dreptul la apărare al reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare vădită de apreciere ca urmare a faptului că Comisia nu a efectuat aprecierea contextului legal și economic necesară pentru a constata în mod valabil o încălcare prin obiect.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a unei norme fundamentale de procedură, pe nemotivare, pe o încălcare a dreptului la apărare și pe o eroare vădită de apreciere în drept și în fapt întrucât Comisia nu a identificat cu suficientă precizie întinderea și parametrii pretinsei încălcări a articolului 101 TFUE și a celorlalte dispoziții relevante.

                           —

                           Reclamanta susține că extinderea excesivă a noțiunii de încălcare unică și continuă a condus la o estompare iremediabilă a limitelor încălcării, determinând imposibilitatea identificării conținutului său.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere întrucât Comisia nu a stabilit o bază probatorie fiabilă pentru concluziile sale sau nu a dovedit faptele pe care își întemeiază constatările corespunzător cerințelor legale.

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată conține erori de fapt și aprecieri eronate în legătură cu toate cele trei elemente componente (suprataxa pe carburant, suprataxa pentru siguranță și plata comisionului pe suprataxe) ale pretinsei încălcări unice și continue. Potrivit reclamantei, Comisia a utilizat de asemenea în mod eronat noțiunea de încălcare unică și continuă ca o noțiune atotcuprinzătoare concepută astfel încât să îi permită să prezinte drept „probe” un ansamblu eterogen de fapte și de contacte, inclusiv comportamente care sunt legale sau irelevante.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de drept ca urmare a faptului că Comisia s-a declarat în mod eronat competentă în ceea ce privește o pretinsă coordonare anticoncurențială în legătură cu zboruri dinspre aeroporturi ale țărilor terțe spre aeroporturi din cadrul SEE și a săvârșit o eroare de drept întrucât asemenea activități nu intră în domeniul de aplicare teritorial al articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE.

               7.

               Al șaptelea motiv, care privește cererea de revizuire a amenzii în temeiul competenței de fond a Curții, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o încălcare a principiului proporționalității.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia a stabilit în mod incorect valoarea vânzărilor luând în mod eronat în considerare zborurile de sosire și a exagerat vădit gravitatea totală a încălcării pretinse. În ceea ce privește reclamanta, Comisia a apreciat în mod eronat gravitatea și durata încălcării pretinse și a respins în mod greșit circumstanțe atenuante.


title: Cauza T-448/10: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2010 — Apple/OAPI — Iphone Media (IPH IPHONE)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/36

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2010 — Apple/OAPI — Iphone Media (IPH IPHONE)
   (Cauza T-448/10)
   ()
   2010/C 328/63
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Apple, Inc. (Cupertino, USA) (reprezentanți: M. Engelman, barrister, și J. Olsen, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Iphone Media, SA (Sevilla, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate la 21 iulie 2010 în cauza R 1084/2009-4;

               —

               admiterea opoziției reclamantei;

               —

               în subsidiar, admiterea opoziției reclamantei în ceea ce privește bunuri și servicii pentru care se constată existența unui risc de confuzie și/sau în ceea ce privește bunuri și servicii pentru care se stabilește că există riscul ca utilizarea mărcii a cărei înregistrare se solicită să genereze un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii reclamantei sau să aducă atingere acestora;

               —

               obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „IPH IPHONE” pentru produse și servicii din clasele 16, 35, 38, 41 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5562822

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea nr. 2901007 ca marcă comunitară a mărcii verbale „IPHONE” pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: Reclamanta consideră că decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs a aplicat în mod greșit dispozițiile acestor articole la marca atacată.


title: Cauza C-43/16 P: Recurs introdus la 21 ianuarie 2016 de Copernicus-Trademarks Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 25 iunie 2015 în cauza T-186/12, Copernicus-Trademarks/EUIPO

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/8

         Recurs introdus la 21 ianuarie 2016 de Copernicus-Trademarks Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 25 iunie 2015 în cauza T-186/12, Copernicus-Trademarks/EUIPO
   (Cauza C-43/16 P)
   (2016/C 326/14)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Copernicus-Trademarks Ltd (reprezentanți: C. Röhl, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
   Prin Ordonanța din 14 iunie 2016, Curtea de Justiție (Camera a opta) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza F-10/12: Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               3.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/29

         Acțiune introdusă la 23 ianuarie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-10/12)
   2012/C 65/57
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii reclamantului de acordare a unor indemnizații zilnice.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 24 mai 2011 a Comisiei și a deciziei explicite de respingere a reclamației din 24 octombrie 2011, precum și obligarea Comisiei la plata unei indemnizații zilnice;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.