title: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 noiembrie 2012.#Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG împotriva Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH.#Cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf.#Protecție comunitară a soiurilor de plante – Regulamentul (CE) nr. 2100/94 – Prelucrare – Obligația prelucrătorului de a furniza informații titularului protecției comunitare – Cerințe cu privire la momentul și la conținutul unei cereri de informații.#Cauza C-56/11.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera întâi)
      15 noiembrie 2012 (
            *1
         )
      „Protecție comunitară a soiurilor de plante — Regulamentul (CE) nr. 2100/94 — Prelucrare — Obligația prelucrătorului de a furniza informații titularului protecției comunitare — Cerințe cu privire la momentul și la conținutul unei cereri de informații”
      În cauza C-56/11,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania), prin decizia din 3 ianuarie 2011, primită de Curte la 8 februarie 2011, în procedura

         Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG

      împotriva

         Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH,

      CURTEA (Camera întâi),
      compusă din domnul A. Tizzano, președinte de cameră, domnii A. Borg Barthet, E. Levits (raportor), J.-J. Kasel și doamna M. Berger, judecători,
      avocat general: domnul N. Jääskinen,
      grefier: doamna K. Sztranc-Sławiczek, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 15 martie 2012,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG, de C. Bittner și de F. Eckard, Rechtsanwälte;

               —

               pentru Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH, de K. von Gierke și de J. Forkel, Rechtsanwälte;

               —

               pentru guvernul spaniol, de A. Rubio González, în calitate de agent;

               —

               pentru Comisia Europeană, de B. Schima, de M. Vollkommer, de F. Wilman și de I. Galindo Martin, în calitate de agenți,

         după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 14 iunie 2012,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante (JO L 227, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 15, p. 197), precum și a articolului 9 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 1768/95 al Comisiei din 24 iulie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a derogării prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 (JO L 173, p. 14, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 177), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2605/98 al Comisiei din 3 decembrie 1998 (JO L 328, p. 6, Ediție specială, 03/vol. 26, p. 76, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1768/95”).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Raffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG (denumită în continuare „RWZ”), pe de o parte, și Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (denumită în continuare „STV”), pe de altă parte, cu privire la cererea de informații pe care aceasta din urmă a prezentat-o celei dintâi pentru anii de comercializare a unor semințe certificate 2005/2006 și 2006/2007.

         Cadrul juridic

         Regulamentul nr. 2100/94

               3

               Conform articolului 11 din Regulamentul nr. 2100/94, dreptul la protecția comunitară a soiurilor de plante aparține „amelioratorului”, respectiv „persoanel[or] care au creat sau au descoperit și au dezvoltat soiul sau succesori[lor] ori avânzi[lor]-cauză ai acestora”.

               4

               Articolul 13 din acest regulament, intitulat „Drepturile titularului protecției comunitare a soiurilor de plante și limitări”, prevede:
               „(1)   Protecția comunitară a soiurilor de plante are ca scop să rezerve titularului sau titularilor săi, denumiți în continuare «titular», dreptul de a îndeplini acțiunile prevăzute la alineatul (2).
               (2)   Fără a aduce atingere articolelor 15 și 16, autorizarea titularului este necesară pentru următoarele acțiuni, care privesc constituenții soiului sau materialul recoltat aparținând soiului protejat […]:

                        (a)

                        producerea sau reproducerea (înmulțirea);

                  [...]
               Titularul își poate supune autorizarea unor condiții și limitări.
               [...]”

               5

               Articolul 14 din regulamentul menționat, intitulat „Derogare de la protecția comunitară a soiurilor de plante”, prevede la alineatul (1):
               „Fără a aduce atingere articolului 13 alineatul (2) și pentru a salvgarda producția agricolă, agricultorii sunt autorizați să utilizeze, în vederea înmulțirii în aer liber în propriile lor ferme, produsul recoltei obținute prin cultivarea, în propriile lor ferme, a materialului de înmulțire din soiuri care beneficiază de protecția comunitară a soiurilor de plante, altele decât soiurile hibride sau sintetice.”

               6

               Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 prevede:
               „Condițiile care permit aplicarea derogării prevăzute la alineatul (1) și salvgardarea intereselor legitime ale amelioratorului și ale agricultorului sunt prevăzute, până la intrarea în vigoare a prezentului regulament, în regulamentul de aplicare menționat la articolul 114, pe baza următoarelor criterii:

                        —

                        [...]

                        —

                        micii agricultori nu sunt obligați să plătească o remunerație titularului; [...]

                        —

                        [...]

                        —

                        ceilalți agricultori sunt obligați să plătească titularului o remunerație echitabilă, care trebuie să fie semnificativ mai mică decât suma percepută pentru producerea sub licență a materialului săditor din același soi în aceeași regiune; nivelul efectiv al acestei remunerații echitabile poate varia în timp, ținând cont de măsura în care s-a aplicat derogarea prevăzută în alineatul (1) pentru soiul respectiv;

                        —

                        [...]

                        —

                        orice informație pertinentă este furnizată la cerere titularilor de către agricultori și de către prestatorii de operațiuni de sortare de acest tip; [...]”

         Regulamentul nr. 1768/95

               7

               Articolul 2 din Regulamentul nr. 1768/95 are următorul cuprins:
               „(1)   Condițiile prevăzute în articolul 1 se aplică, atât de către titularul care reprezintă amelioratorul, cât și de către agricultor, în așa fel încât să salvgardeze interesele lor legitime reciproce.
               (2)   Interesele legitime nu se consideră salvgardate dacă unul sau mai multe dintre ele sunt compromise fără să se țină cont de necesitatea de a păstra un echilibru rezonabil între toate aceste interese sau de proporționalitatea necesară între scopul condiției prevăzute și efectul real al aplicării ei.”

               8

               Articolul 5 din acest regulament, care stabilește regulile privind remunerația datorată titularului, prevede:
               „(1)   Nivelul remunerației echitabile care trebuie plătită titularului în temeiul articolului 14 alineatul (3) a patra liniuță din [R]egulamentul [nr. 2100/94] poate face obiectul unui contract între titularul și agricultorul în cauză.
               (2)   Atunci când un contract de acest tip nu a fost încheiat sau nu se aplică, nivelul remunerației este cu mult mai mic decât suma percepută pentru producerea sub licență a materialului săditor din categoria cea mai joasă din același soi care ar putea beneficia de omologarea oficială în aceeași regiune.
               [...]
               (5)   În cazul în care, în sensul alineatului (2), nu se aplică un acord de tipul celui prevăzut la alineatul (4), remunerația care urmează să se verse este de 50 % din sumele datorate pentru producția sub licență a materialului de înmulțire, astfel cum se indică la alineatul (2).
               [...]”

               9

               Articolul 8 din Regulamentul nr. 1768/95, intitulat „Informații furnizate de agricultor”, prevede la alineatele (3) și (4):
               „(3)   Informațiile prevăzute în alineatul (2) literele (b), (c), (d) și (e) se referă la anul de comercializare în curs și la unul sau mai mulți din ultimii trei ani pentru care titularul nu a prezentat încă o cerere de informații în conformitate cu dispozițiile alineatelor (4) sau (5).
               Cu toate acestea, primul an de comercializare la care se referă informațiile nu este anterior celui în cursul căruia a fost prezentată prima cerere cu privire la soiul sau soiurile în cauză și la agricultorul în cauză, cu condiția ca titularul să fi vegheat ca, în momentul achiziționării materialului săditor din soiul sau soiurile în cauză sau înainte, agricultorul să fi fost informat cel puțin cu privire la clasarea cererii de acordare a unui regim de protecție comunitară a unui soi de plante sau de acordare a unei astfel de protecții și la condițiile legate de utilizarea acestui material săditor.
               [...]
               (4)   În cerere, titularul specifică numele și adresa, soiul sau soiurile pentru care solicită informații, precum și o trimitere sau trimiteri la protecția comunitară a soiurilor de plante în cauză.
               În cazul în care agricultorul solicită acest lucru, cererea este scrisă și însoțită de dovezi de proprietate. Fără să aducă atingere dispozițiilor din alineatul (5), cererea este adresată direct agricultorului în cauză.”

               10

               Articolul 9 din acest regulament, intitulat „Informațiile furnizate de persoanele care efectuează prelucrarea”, prevede:
               „(1)   Detalierea informațiilor furnizate de persoana care efectuează prelucrarea în temeiul articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din [R]egulamentul [nr. 2100/94] poate face obiectul unui contract între titular și prestatorul în cauză.
               (2)   Atunci când niciun contract de acest tip nu a fost încheiat sau nu se aplică, prestatorul, fără să aducă atingere obligațiilor de informare aplicabile conform legislației comunitare sau legislației statelor membre, este obligat să prezinte titularului, la cererea acestuia, o declarație cu privire la informațiile utile. Este util să fie precizate următoarele puncte:

                        (a)

                        numele persoanei care efectuează prelucrarea, localitatea de domiciliu și numele și adresa la care este înregistrată activitatea sa profesională;

                        (b)

                        în cazul în care persoana care efectuează prelucrarea a realizat operațiuni de prelucrare a produsului recoltei care aparține unuia sau mai multor soiuri ale titularului în vederea cultivării acestuia, atunci când soiul sau soiurile în cauză au fost declarate persoanei care efectuează prelucrarea sau erau cunoscute de aceasta;

                        (c)

                        în cazul în care persoana care efectuează prelucrarea a realizat operațiunile în cauză, cantitatea produsului recoltei care aparține soiului sau soiurilor în cauză pe care prestatorul le-a supus acestor operațiuni în vederea cultivării lor și cantitatea totală obținută ca urmare a respectivelor operațiuni;

                        (d)

                        datele și locurile operațiunilor de prelucrare menționate la litera (c);

                        (e)

                        numele și adresa persoanei sau ale persoanelor pentru care prestatorul a realizat operațiunile menționate la litera (c) și cantitățile în cauză.

                  (3)   Informațiile menționate în alineatul 2 literele (b), (c), (d) și (e) se referă la anul de comercializare în curs și la unul sau mai mulți ani anteriori pentru care titularul nu a prezentat încă o cerere conform dispozițiilor din alineatele (4) sau (5); cu toate acestea, primul an la care se raportează informațiile este cel pe durata căruia s-a prezentat prima cerere cu privire la soiul sau soiurile și la prelucrătorul în cauză.
               (4)   Dispozițiile articolului 8 alineatul (4) se aplică mutatis mutandis.
               [...]”

               11

               Articolul 14 din Regulamentul nr. 1768/95, care privește controlul de către titular al executării obligațiilor agricultorului, prevede la alineatul (1):
               „În scopul controlului respectării dispozițiilor din articolul 14 din [R]egulamentul [nr. 2100/94], efectuat de titular, așa cum se specifică în prezentul regulament în ceea ce privește îndeplinirea obligațiilor agricultorului, la cererea titularului, agricultorul trebuie:

                        (a)

                        să furnizeze dovada declarațiilor de informare efectuate în temeiul articolului 8, prin prezentarea documentelor disponibile [utile], cum ar fi facturile, etichetele utilizate sau orice alt instrument corespunzător, după cum se solicită în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) litera (a), cu privire la:

                                 —

                                 prestarea de servicii de transformare a produsului recoltei unui soi al titularului, în vederea cultivării, de către o terță persoană
                                 sau

                                 —

                                 în cazul menționat în articolul 8 alineatul (2) litera (e), furnizarea de material săditor dintr-un soi al titularului

                           sau prin dovada existenței unor terenuri sau clădiri de antrepozitare;

                        (b)

                        să facă disponibilă sau accesibilă dovada solicitată în temeiul articolului 4 alineatul (3) sau al articolului 7 alineatul (5).”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               12

               RWZ este o cooperativă centrală agricolă care propune agricultorilor prestații constând în operațiuni de prelucrare a unor semințe prin care prestatorul pregătește produsul unei recolte în vederea stocării acestuia și a cultivării sale viitoare.

               13

               Acest serviciu se adresează, pe de o parte, titularilor, reprezentați în special de STV, care au realizat, în cadrul unor cultivări contractuale, înmulțirea unor semințe certificate în vederea comercializării acestora.

               14

               Pe de altă parte, serviciul menționat se adresează agricultorilor care cultivă semințe în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94.

               15

               Din decizia de trimitere reiese că RWZ a realizat pe seama unor diferiți agricultori operațiuni de sortare pentru anii de comercializare 2005/2006 și 2006/2007, în cadrul unor cultivări contractuale pe seama titularilor reprezentați de STV.

               16

               Pe baza declarațiilor de cultivare contractuală pe care i le-au transmis agricultorii în cauză, STV a trimis RWZ două serii de cereri de informații cu privire la operațiunile de sortare pe care aceasta le-a efectuat:

                        —

                        prin scrisorile din 30 iunie 2006, din 7 august 2006, din 15 septembrie 2006 și din 30 aprilie 2007 în ceea ce privește anul 2005/2006 și

                        —

                        prin scrisorile din 25 și 29 iunie 2007, din 23 august 2007, precum și din 29 mai 2008 în ceea ce privește anul 2006/2007.

               17

               Aceste cereri, prin care se urmărea să se stabilească dacă RWZ realizase operațiuni de prelucrare asupra soiurilor protejate în cauză, care persoane comandaseră aceste operațiuni și în ce cantitate, erau însoțite de documente recapitulative în care erau menționate, pe lângă soiul protejat și anul de comercializare în cauză, numele și adresa agricultorului care cultivase produsul recoltei, dar nu conțineau nicio copie a declarațiilor de cultivare și nici alte probe.

               18

               RWZ nu a răspuns favorabil cererilor menționate, invocând trei serii de motive pentru a-și justifica refuzul. În primul rând, aceasta a considerat că fiecare cerere de informații trebuia să conțină elementele care indicau că ar fi realizat operațiuni de sortare care intrau sub incidența obligației de informare astfel cum este prevăzută la articolul 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul nr. 2100/94. În al doilea rând, RWZ a apreciat că numai cererile de informații emise în cursul anului de comercializare la care se raportează informațiile sunt pertinente din punct de vedere juridic. În al treilea rând, aceasta a considerat că din operațiunile de prelucrare care au avut loc în cadrul unei cultivări contractuale pe seama titularului nu poate fi dedus niciun indiciu al unei eventuale cultivări a semințelor.

               19

               STV, care a formulat o acțiune împotriva RWZ, a obținut câștig de cauză în fața instanței de prim grad, aceasta din urmă considerând, pe de o parte, că nu exista un termen de decădere pentru a prezenta cereri de informații și, pe de altă parte, că declarațiile de cultivare contractuală constituiau indicii suficiente pentru a da naștere obligației de informare a prestatorului, în măsura în care agricultorul care cultivă pe baza unui contract de înmulțire dispune de posibilitatea concretă de a cultiva semințele în cauză. RWZ a declarat apel împotriva acestei hotărâri la instanța de trimitere.

               20

               Întrucât nu este sigură de interpretarea care trebuie dată articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94, precum și articolului 9 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1768/95, Oberlandesgericht Düsseldorf a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Obligația prelucrătorului de a furniza informații potrivit articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul nr. 2100/94 și articolului 9 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 1768/95 ia naștere numai atunci când cererea de informații a titularului este transmisă prelucrătorului înainte de sfârșitul anului de comercializare menționat în cerere (sau al ultimului an de comercializare dacă sunt vizați mai mulți ani)?

                        2)

                        În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                        Se consideră «formulată în termen» cererea de informații atunci când titularul susține în cerere că dispune de indicii în sensul că prelucrătorul a prelucrat sau intenționează să prelucreze în vederea reproducerii ulterioare o parte a produsului recoltei (semințe păstrate în ferme) obținute de un agricultor desemnat nominal în cerere prin cultivarea de material de înmulțire din soiul protejat și pe care intenționează să îl cultive sau este necesar ca, în plus, indiciile menționate să fie aduse la cunoștința prelucrătorului în cererea de informații (de exemplu prin transmiterea unei copii după declarația de cultivare a agricultorului)?

                        3)

                        Se poate considera drept indiciu în sensul existenței obligației prelucrătorului de a furniza informații faptul că acesta, în calitate de mandatar al titularului, execută un contract de reproducere în vederea obținerii de semințe de consum din soiul protejat încheiat între titular și un agricultor însărcinat să realizeze reproducerea, atunci când și pentru motivul că agricultorul, în cadrul executării contractului, are posibilitatea concretă să folosească în scopul cultivării o parte din materialul de înmulțire obținut?”

         Cu privire la întrebările preliminare

         Cu privire la prima întrebare

               21

               Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95 trebuie interpretat în sensul că obligația de informare care revine unui prelucrător cu privire la soiurile protejate încetează în cazul care acesta primește cererea de informații provenind de la titularul soiurilor respective după sfârșitul anului de comercializare la care se referă cererea în cauză.

               22

               Astfel cum rezultă chiar din cuprinsul articolului 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95, obligația de a furniza informațiile prevăzute la alineatul (2) literele (b), (c), (d) și (e) al aceluiași articol revine prelucrătorului atunci când informațiile menționate se referă la anul de comercializare în cursul căruia a fost formulată cererea.

               23

               Prin urmare, în principiu, o cerere care se referă la un anumit an de comercializare și care ar fi primită de prelucrătorul în cauză după sfârșitul anului respectiv nu poate da naștere unei obligații de informare în sarcina acestuia.

               24

               Cu toate acestea, articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95 precizează că informațiile solicitate se pot referi de asemenea la unul sau la mai mulți ani de comercializare anteriori pentru care titularul nu a prezentat încă o cerere. În această privință, dispoziția în cauză specifică faptul că primul an la care se raportează informațiile trebuie să fie cel în cursul căruia a fost prezentată prima cerere referitoare la soiul sau la soiurile și la prelucrătorul în cauză.

               25

               În consecință, rezultă chiar din modul de redactare a dispoziției menționate că titularul poate prezenta unui prelucrător o cerere de informații privind unul sau mai mulți ani de comercializare anteriori celui în curs dacă a adresat prelucrătorului respectiv o primă cerere referitoare la soiul și la prelucrătorul în cauză în cursul primului an dintre anii anteriori menționați.

               26

               O asemenea interpretare este susținută chiar de obiectivul Regulamentului nr. 1768/95 care, în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94, urmărește să protejeze interesele legitime ale amelioratorului și ale agricultorului. Astfel, articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1768/95 precizează că este necesar să se păstreze un echilibru rezonabil între toate aceste interese în scopul de a le proteja.

               27

               În acest context, trebuie arătat că, spre deosebire de numeroase alte versiuni lingvistice, versiunea în limba franceză a articolului 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95 nu restrânge posibilitatea de a solicita informații la maximum cei trei ani anteriori anului de comercializare în curs.

               28

               Or, pe de o parte și în opoziție cu cele susținute de STV, ar fi contrar obiectivului Regulamentului nr. 1768/95, astfel cum este amintit la punctul 26 din prezenta hotărâre, să se considere că nu ar exista nicio limitare temporară a obligației de informare care revine prelucrătorului.

               29

               Pe de altă parte, trebuie arătat că articolul 8 alineatul (3) din regulamentul menționat, care stabilește obligația de informare în sarcina agricultorului, limitează în mod expres posibilitatea amelioratorului de a solicita informații la cele care se referă la maximum cei trei ani anteriori anului de comercializare în curs. Din moment ce obligația de informare care revine agricultorului este aproape identică cu cea care revine prelucrătorului, nu există niciun motiv de a se opera o distincție în ceea ce privește perioadele care pot fi acoperite de cererile titularilor în funcție de destinatarii acestora.

               30

               Astfel, interpretat în acest mod, articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95 permite să se garanteze cel mai bine, pe de o parte, interesele amelioratorilor, în măsura în care aceștia dispun de o anumită flexibilitate pentru a-și depune cererile de informații, și, pe de altă parte, cele ale prelucrătorilor, care nu trebuie să păstreze informațiile cerute decât pentru o perioadă limitată, și aceasta după ce au fost avertizați în prealabil în acest sens.

               31

               În speță, din decizia de trimitere reiese că STV a adresat RWZ două serii de cereri de informații: cu privire la anul de comercializare 2005/2006, la 30 iunie, la 7 august și la 15 septembrie 2006, precum și la 30 aprilie 2007, iar cu privire la anul de comercializare 2006/2007, la 25 și la 29 iunie 2007, la 23 noiembrie 2007, precum și la 29 mai 2008.

               32

               Știind că, în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1768/95, anul de comercializare începe la 1 iulie și se încheie la 30 iunie în anul calendaristic următor și că informațiile cuprinse în decizia de trimitere nu permit să se stabilească pentru care soiuri protejate au fost prezentate cereri de către STV, nici dacă este vorba despre prime cereri în sensul articolului 9 alineatul (3) a doua teză din acest regulament, revine instanței de trimitere sarcina de a stabili care dintre aceste cereri au fost prezentate în termenele prevăzute.

               33

               În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1768/95 trebuie interpretat în sensul că obligația de informare care revine unui prelucrător cu privire la soiurile protejate ia naștere atunci când cererea de informații care se referă la un anumit an de comercializare a fost prezentată înainte de sfârșitul anului respectiv. Cu toate acestea, o asemenea obligație poate exista în ceea ce privește informațiile referitoare la maximum cei trei ani de comercializare anteriori celui în curs, cu condiția ca titularul să fi prezentat aceluiași prelucrător o primă cerere privind aceleași soiuri în cursul primului an dintre anii de comercializare precedenți la care se referă cererea de informații.

         Cu privire la a doua și la a treia întrebare

               34

               Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă dispozițiile articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul nr. 2100/94 coroborate cu cele ale articolului 9 din Regulamentul nr. 1768/95 trebuie interpretate în sensul că, pe de o parte, împrejurarea că un agricultor a realizat cultivarea contractuală a unui soi protejat în favoarea titularului acestuia poate constitui un indiciu susceptibil să dea naștere obligației de informare în sarcina prestatorului care a efectuat prelucrarea semințelor de consum din soiul menționat și, pe de altă parte, că titularul trebuie să anexeze la cererea sa de informații dovada indiciilor pe care le menționează pentru a justifica dreptul său de informare.

               35

               Trebuie subliniat de la bun început că articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1768/95 coroborat cu articolul 8 alineatul (4) din acest regulament, care definește condițiile de formă pe care trebuie să le îndeplinească cererea de informații adresată de titular prelucrătorului, nu impune în niciun fel ca respectiva cerere să fie însoțită de probe care să susțină indiciile menționate în aceasta. Articolul 8 alineatul (4) al doilea paragraf prima teză din regulament prevede chiar că o astfel de cerere poate fi prezentată oral.

               36

               În ceea ce privește cazurile de cultivare contractuală, Curtea a statuat deja că achiziționarea de către un agricultor de material de înmulțire dintr-un soi protejat al titularului trebuie considerată ca fiind un indiciu care poate da naștere obligației de informare a agricultorului în cauză față de titular (a se vedea Hotărârea din 10 aprilie 2003, Schulin, C-305/00, Rec., p. I-3525, punctul 65).

               37

               Astfel, împrejurarea că un agricultor a realizat cultivarea contractuală a unui soi protejat în favoarea titularului constituie un indiciu că agricultorul respectiv ar putea dispune de semințe din soiul protejat pentru cultivarea cărora ar putea avea intenția de a solicita să beneficieze de privilegiul prevăzut la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94.

               38

               Cu toate acestea, o asemenea împrejurare nu poate, singură, să determine nașterea automată a dreptului titularului de a obține informații din partea prelucrătorului.

               39

               Deși rezultă, desigur, din articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2100/94 că un astfel de drept este aplicabil din moment ce un agricultor s-a prevalat sau intenționează să se prevaleze de privilegiul care îi este recunoscut în temeiul acestui articol, Curtea a stabilit că acest drept ia naștere față de prelucrător numai atunci când titularul dispune de un indiciu că acesta a efectuat sau intenționează să efectueze astfel de operațiuni asupra produsului recoltei obținut prin cultivarea de material de înmulțire din soiul protejat în vederea cultivării acestuia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 octombrie 2004, Brangewitz, C-336/02, Rec., p. I-9801, punctul 53).

               40

               Or, în acest context, faptul că un agricultor realizează cultivarea contractuală a unui soi protejat nu poate, singur, să constituie un indiciu că un prelucrător a efectuat sau intenționează să efectueze astfel de operațiuni asupra produsului recoltei obținut prin cultivarea de material de înmulțire din soiul menționat în vederea cultivării acestuia.

               41

               Având în vedere împrejurările speței, ar putea fi vorba cel mult despre un element dintre mai multe care permit să se constate prezența unui astfel de indiciu. Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia situația de fapt din speță pentru a stabili dacă această situație se regăsește în litigiul principal.

               42

               În consecință, trebuie să se răspundă la a doua și la a treia întrebare că dispozițiile articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul nr. 2100/94 coroborate cu cele ale articolului 9 din Regulamentul nr. 1768/95 trebuie interpretate în sensul că cererea de informații a titularului adresată unui prelucrător nu trebuie să conțină dovezile de susținere a indiciilor menționate în aceasta. În plus, faptul că un agricultor realizează cultivarea contractuală a unui soi protejat nu poate, singur, să constituie un indiciu că un prelucrător a efectuat sau intenționează să efectueze astfel de operațiuni asupra produsului recoltei obținut prin cultivarea de material de înmulțire din soiul menționat în vederea cultivării acestuia. În funcție de celelalte împrejurări ale cauzei, un asemenea fapt poate totuși permite să se constate prezența unui astfel de indiciu, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice în litigiul cu care este sesizată.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               43

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:

                           1)

                           Articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1768/95 al Comisiei din 24 iulie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a derogării prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2605/98 al Comisiei din 3 decembrie 1998, trebuie interpretat în sensul că obligația de informare care revine unui prelucrător cu privire la soiurile protejate ia naștere atunci când cererea de informații care se referă la un anumit an de comercializare a fost prezentată înainte de sfârșitul anului respectiv. Cu toate acestea, o asemenea obligație poate exista în ceea ce privește informațiile referitoare la maximum cei trei ani de comercializare anteriori celui în curs, cu condiția ca titularul unei protecții comunitare a soiurilor de plante să fi prezentat aceluiași prelucrător o primă cerere privind aceleași soiuri în cursul primului an dintre anii de comercializare precedenți la care se referă cererea de informații.

                           2)

                           Dispozițiile articolului 14 alineatul (3) a șasea liniuță din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante coroborate cu cele ale articolului 9 din Regulamentul nr. 1768/95, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2605/98, trebuie interpretate în sensul că cererea de informații a titularului unei protecții comunitare a soiurilor de plante adresată unui prelucrător nu trebuie să conțină dovezile de susținere a indiciilor menționate în aceasta. În plus, faptul că un agricultor realizează cultivarea contractuală a unui soi protejat nu poate, singur, să constituie un indiciu că un prelucrător a efectuat sau intenționează să efectueze astfel de operațiuni asupra produsului recoltei obținut prin cultivarea de material de înmulțire din soiul menționat în vederea cultivării acestuia. În funcție de celelalte împrejurări ale cauzei, un asemenea fapt poate totuși permite să se constate prezența unui astfel de indiciu, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice în litigiul cu care este sesizată.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: germana.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 13 ianuarie 1999. # Bernhard Böcker-Lensing și Ludger Schulze-Beiering împotriva Consiliului Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene. # Răspundere extracontractuală. # Cauza T-1/96.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din 18 iunie 2015. # CX împotriva Comisiei Europene. # Cauza F-27/13.


title: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 martie 2013.#Aldegonda van den Booren împotriva Rijksdienst voor Pensioenen.#Cerere de decizie preliminară formulată de arbeidshof te Antwerpen.#Securitatea socială a lucrătorilor migranți – Articolul 46a din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Reguli naționale împotriva cumulului – Pensie pentru limită de vârstă – Majorarea cuantumului plătit de un stat membru – Pensie de urmaș – Reducerea cuantumului plătit de alt stat membru.#Cauza C‑127/11.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a cincea)
      7 martie 2013 (
            *1
         )
      „Securitatea socială a lucrătorilor migranți — Articolul 46a din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Reguli naționale împotriva cumulului — Pensie pentru limită de vârstă — Majorarea cuantumului plătit de un stat membru — Pensie de urmaș — Reducerea cuantumului plătit de alt stat membru”
      În cauza C-127/11,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de arbeidshof te Antwerpen (Belgia), prin decizia din 3 martie 2011, primită de Curte la 11 martie 2011, în procedura

         Aldegonda van den Booren

      împotriva

         Rijksdienst voor Pensioenen,

      CURTEA (Camera a cincea),
      compusă din domnul M. Ilešič, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a cincea, și domnii J.-J. Kasel (raportor) și M. Safjan, judecători,
      avocat general: domnul P. Cruz Villalón,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru guvernul belgian, de L. Van den Broeck și de C. Pochet, în calitate de agenți, asistate de P. Vanagt și de E. Pools, advocaten;

               —

               pentru Comisia Europeană, de V. Kreuschitz și de M. van Beek, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 46a din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (JO L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1386/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2001 (JO L 187, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 51, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1408/71”), precum și a articolului 4 alineatul (3) TUE și a articolelor 45 TFUE-48 TFUE.

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între doamna van den Booren, pe de o parte, și Rijksdienst voor Pensioenen (Oficiul Național de Pensii, denumit în continuare „ONP”), pe de altă parte, cu privire la aplicarea regulilor belgiene împotriva cumulului la stabilirea cuantumului pensiei belgiene de urmaș primite de reclamantă.

         Cadrul juridic

         Reglementarea Uniunii

               3

               Potrivit articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71:
               „În măsura în care prezentul regulament nu dispune altfel, dispozițiile legislației unui stat membru cu privire la reducerea, suspendarea sau retragerea prestațiilor în cazurile de cumul cu alte prestații de securitate socială sau cu alte venituri de orice natură pot fi invocate [împotriva beneficiarului] chiar dacă prestațiile respective au fost dobândite în temeiul legislației unui alt stat membru sau dacă venitul respectiv a fost dobândit pe teritoriul altui stat membru.”

               4

               Capitolul 3 din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Limita de vârstă și decesul (pensii)”, cuprinde articolele 44-51a.

               5

               Articolul 45 din Regulamentul nr. 1408/71 se referă la luarea în considerare a perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate în temeiul legislațiilor sub incidența cărora s-a aflat un lucrător salariat sau un lucrător care desfășoară o activitate independentă pentru dobândirea, menținerea sau redobândirea dreptului la prestații.

               6

               Articolul 46 din Regulamentul nr. 1408/71 definește, la alineatul (1), regulile aplicabile în cazul în care condițiile impuse de legislația unui stat membru pentru a avea dreptul la prestații au fost îndeplinite fără aplicarea articolului 45 din acest regulament. Alineatul (2) al articolului 46 menționat prevede regulile aplicabile în cazul în care condițiile impuse de legislația unui stat membru pentru a avea dreptul la prestații sunt îndeplinite numai după aplicarea articolului 45.

               7

               Articolul 46a din Regulamentul nr. 1408/71, care privește regulile generale referitoare la reducere, la suspendare sau la retragere aplicabile prestațiilor de invaliditate, de limită de vârstă sau de urmaș în temeiul legislațiilor statelor membre, prevede:
               „(1)   În sensul prezentului capitol, cumulul prestațiilor de aceeași natură are următorul înțeles: orice cumul de prestații de invaliditate, limită de vârstă sau urmaș calculate sau acordate pe baza perioadelor de asigurare [și/]sau de rezidență realizate de una și aceeași persoană.
               (2)   În sensul prezentului capitol, cumulul prestațiilor de natură diferită înseamnă orice cumul de prestații care nu pot fi considerate de aceeași natură în sensul alineatului (1).
               (3)   Următoarele reguli sunt aplicabile pentru punerea în aplicare a dispozițiilor privind reducerea, suspendarea sau retragerea prevăzute de legislația unui stat membru în cazul cumulului unei prestații de invaliditate, limită de vârstă sau urmaș cu o prestație de aceeași natură sau cu o prestație de natură diferită sau cu alte venituri:

                        (a)

                        se iau în considerare prestațiile dobândite în temeiul legislației unui alt stat membru sau alte venituri dobândite în alt stat membru numai dacă legislația primului stat membru prevede luarea în considerare a prestațiilor sau veniturilor dobândite în străinătate;

                        (b)

                        se ia în considerare cuantumul prestațiilor care urmează a fi acordate de un alt stat membru înaintea deducerii impozitului, contribuțiilor de securitate socială și a altor taxe sau deduceri individuale;

                        (c)

                        nu se ia în considerare cuantumul prestațiilor dobândite în temeiul legislației unui alt stat membru care sunt acordate pe bază de asigurare voluntară sau asigurare facultativă continuă;

                        (d)

                        în cazul în care dispozițiile cu privire la reducere, suspendare sau retragere se aplică în temeiul legislației unui singur stat membru din cauza faptului că persoana respectivă beneficiază de prestații de aceeași natură sau de natură diferită datorate în temeiul legislației altor state membre sau alte venituri dobândite pe teritoriul altor state membre, prestația plătibilă în temeiul legislației primului stat membru poate fi redusă numai în limita cuantumului prestațiilor datorate în temeiul legislației sau a veniturilor dobândite pe teritoriul altor state membre.”

               8

               Articolul 46b alineatul (1) din acest regulament, referitor la dispoziții speciale aplicabile în cazul cumulului prestațiilor de aceeași natură în temeiul legislației a două sau a mai multe state membre, are următorul cuprins:
               „Dispozițiile cu privire la reducere, suspendare sau retragere stabilite de legislația unui stat membru nu sunt aplicabile unei prestații calculate în conformitate cu articolul 46 alineatul (2).”

         Reglementarea belgiană

               9

               Articolul 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 pentru reglementarea generală a sistemului de pensii pentru limită de vârstă și de pensii de urmaș pentru lucrătorii salariați (Moniteur belge din 16 ianuarie 1968), astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 9 iulie 1997 (Moniteur belge din 9 august 1997, denumit în continuare „Decretul regal din 21 decembrie 1967”), prevede:
               „În cazul în care soțul supraviețuitor poate să pretindă, pe de o parte, o pensie de urmaș în temeiul sistemului de pensii pentru lucrători și, pe de altă parte, una sau mai multe pensii pentru limită de vârstă sau orice alt avantaj care le înlocuiește în temeiul sistemului de pensii pentru lucrători sau al altor sisteme de pensii, pensia de urmaș poate fi cumulată cu pensiile pentru limită de vârstă menționate numai până la concurența unei sume egale cu 110 % din cuantumul pensiei de urmaș care ar fi fost acordată soțului supraviețuitor pentru o carieră completă.
               [...]”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               10

               Doamna van den Booren, născută la 18 august 1920, domiciliază în Maastricht (Țările de Jos). Soțul ei, domnul Bartels, decedat la 1 martie 1982, a lucrat ca miner în subteran în Belgia, printre altele, în perioada cuprinsă între 1951 și 1961.

               11

               Prin decizia administrativă din 11 iulie 1986, ONP i-a acordat doamnei van den Booren o pensie belgiană de urmaș în cuantum de 1879,03 euro brut pe an (coeficient 319,78), retroactiv, începând de la 1 august 1985. De la aceeași dată, reclamanta a primit și o pensie olandeză pentru limită de vârstă în temeiul Algemene Ouderdomswet (Legea privind sistemul general al asigurării pentru limită de vârstă, denumită în continuare „AOW”), în cuantum de 827,13 euro pe lună.

               12

               Prin decizia din 20 mai 2003, pensia olandeză pentru limită de vârstă a doamnei van den Booren a fost majorată până la un cuantum de 869,24 euro pe lună (sau 10430,88 euro pe an), cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2002.

               13

               Această majorare rezulta din împrejurarea că, la sfârșitul anului 2002, legiuitorul olandez a umplut vidul juridic în care se aflau unele femei căsătorite rezidente în Țările de Jos și ai căror soți nu fuseseră asigurați în temeiul AOW pentru motivul că au desfășurat o activitate profesională în străinătate în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1957 și 1 ianuarie 1980.

               14

               La 23 ianuarie 2004, Bureau voor Belgische Zaken (Biroul pentru afaceri belgiene) a transmis o copie a deciziei din 20 mai 2003 către ONP.

               15

               Prin scrisoarea recomandată din 12 august 2004, ONP a informat-o pe doamna van den Booren cu privire la modificarea deciziei din 11 iulie 1986, în sensul că, în urma majorării pensiei sale olandeze pentru limită de vârstă începând de la 1 ianuarie 2002, pensia sa belgiană de urmaș, care la aceeași dată se ridica la 2845,49 euro brut, a fost redusă la 1866,18 euro brut (coeficient 107,30) pe an. Prin aceeași scrisoare, ONP i-a solicitat de asemenea doamnei van den Booren să ramburseze prestațiile încasate în mod necuvenit pentru perioada cuprinsă între 1 martie și 31 iulie 2004, și anume o sumă totală de 506,45 euro.

               16

               Doamna van den Booren a formulat o acțiune împotriva deciziei de modificare a pensiei sale de urmaș, precum și împotriva deciziei de rambursare, în fața arbeidsrechtbank te Tongeren (Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Tongres), care, prin hotărârea din 21 octombrie 2009, a declarat acțiunea nefondată. În ceea ce privește mai precis argumentul invocat de doamna van den Booren și întemeiat pe articolul 46a din Regulamentul nr. 1408/71, această instanță a considerat că nu a existat o încălcare a articolului respectiv. Întrucât pensia olandeză pentru limită de vârstă trebuia considerată un avantaj cu rol de pensie pentru limită de vârstă, ar fi fost necesar să se efectueze, în conformitate cu articolul 46a alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, o reducere a pensiei belgiene de urmaș (a se vedea Hotărârea din 7 martie 2002, Insalaca, C-107/00, Rec., p. I-2403).

               17

               Pe de altă parte, acest tribunal a apreciat că nu fusese încălcată nici libertatea fundamentală de circulație a lucrătorilor. Hotărârile invocate în această privință de doamna van den Booren (Hotărârea din 5 octombrie 1994, van Munster, C-165/91, Rec., p. I-4661, și Hotărârea din 26 septembrie 2000, Engelbrecht, C-262/97, Rec., p. I-7321) ar avea în vedere situații diferite. Potrivit acestei instanțe, articolul 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 se aplică în mod nediscriminatoriu atât resortisanților belgieni care au rămas neîntrerupt în Belgia, cât și lucrătorilor migranți, iar aplicarea regulii prevăzute la articolul 52 menționat nu determină nicio reducere a veniturilor totale ale doamnei van den Booren.

               18

               La 27 noiembrie 2009, doamna van den Booren a declarat apel împotriva acestei decizii în fața arbeidshof te Antwerpen. Ea susține că aplicarea articolului 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 încalcă articolul 46a din Regulamentul nr. 1408/71 și că aceasta constituie, în orice caz, un obstacol în calea dreptului la libera circulație a persoanelor, prevăzut la articolele 39 CE-42 CE. Doamna van den Booren face trimitere în această privință la Hotărârile van Munster și Engelbrecht, citate anterior, în temeiul cărora instanța națională trebuie să interpreteze legea națională în conformitate cu cerințele prevăzute de dreptul Uniunii și să nu aplice această lege în cazul în care, în coroborare cu legislația altui stat membru, aplicarea sa ar conduce la un rezultat contrar cerințelor menționate.

               19

               În aceste condiții, arbeidshof te Antwerpen a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele două întrebări preliminare:

                        „1)

                        Articolul 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 [...], în temeiul căruia se diminuează o pensie de urmaș ca urmare a majorării pensiei pentru limită de vârstă primite în temeiul [AOW], în urma introducerii egalității de tratament între bărbați și femei prin Legea din 25 martie 1985, este compatibil cu dreptul [Uniunii] și în special cu articolul 46a din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 [...]?

                        2)

                        Articolul 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 [...] este compatibil cu dreptul [Uniunii] și în special cu articolul [4 alineatul (3) TUE și cu articolele 45 TFUE-48 TFUE] în cazul în care această dispoziție este interpretată în sensul că o pensie pentru limită de vârstă primită în temeiul [AOW] trebuie considerată o pensie pentru limită de vârstă în sensul acestei dispoziții sau ca un avantaj care o înlocuiește, iar în cazul în care articolul 52 alineatul 1 din Decretul regal din 21 decembrie 1967 [...] nu este compatibil, trebuie să nu fie aplicat?”

         Cu privire la întrebările preliminare

         Cu privire la admisibilitate

               20

               În observațiile sale scrise, guvernul belgian a contestat, cu titlu introductiv, admisibilitatea prezentei cereri de decizie preliminară pentru motivul că instanța de trimitere nu a indicat în mod corespunzător nici cadrul juridic și factual al cauzei, nici necesitatea de a adresa întrebările preliminare.

               21

               În această privință, trebuie amintit că numai instanțele naționale care sunt sesizate cu acțiunea principală și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată au competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile fiecărei cauze, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, în cazul în care întrebările adresate au ca obiect interpretarea dreptului Uniunii, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (Hotărârea din 10 martie 2009, Hartlauer, C-169/07, Rep., p. I-1721, punctul 24 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 1 iulie 2010, Sbarigia, C-393/08, Rep., p. I-6337, punctul 19).

               22

               Rezultă că întrebările referitoare la dreptul Uniunii beneficiază de o prezumție de pertinență. Astfel, respingerea de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale ori atunci când problema este de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i-au fost adresate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 decembrie 2006, Cipolla și alții, C-94/04 și C-202/04, Rec., p. I-11421, punctul 25, și Hotărârea Sbarigia, citată anterior, punctul 20).

               23

               Această situație nu se regăsește însă în cauza principală. Astfel, trebuie să se constate că decizia de trimitere conține o descriere suficientă a cadrului juridic și factual al litigiului principal, care permite Curții să dea un răspuns util la întrebările adresate.

               24

               În plus, este necesar să se arate că guvernul belgian a fost în măsură să își precizeze poziția în raport cu întrebările adresate, astfel cum reiese din observațiile sale scrise depuse în conformitate cu articolul 23 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene.

               25

               În consecință, prezenta cerere de decizie preliminară este admisibilă.

         Cu privire la fond

               26

               Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, deși nu este de competența Curții să se pronunțe, în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 267 TFUE, cu privire la compatibilitatea unor norme de drept intern cu dreptul Uniunii, Curtea este totuși competentă să furnizeze instanței naționale toate elementele de interpretare proprii dreptului Uniunii care să îi permită acesteia să aprecieze compatibilitatea normelor de drept intern cu reglementarea Uniunii (a se vedea în special Hotărârea din 15 decembrie 1993, Hünermund și alții, C-292/92, Rec., p. I-6787, punctul 8).

               27

               Prin urmare, este necesar ca ambele întrebări preliminare, care trebuie analizate împreună, să fie înțelese în sensul că urmăresc, în esență, să se stabilească dacă dispozițiile din Regulamentul nr. 1408/71, mai precis articolul 46a din acesta, trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unei reglementări a unui stat membru care cuprinde o dispoziție în temeiul căreia o pensie de urmaș primită în acest stat membru este redusă ca urmare a majorării unei pensii pentru limită de vârstă primite în temeiul legislației altui stat membru și dacă, în cazul unui răspuns negativ, dreptul primar al Uniunii, mai precis articolul 4 alineatul (3) TUE și articolele 45 TFUE-48 TFUE, se opune aplicării unei astfel de reglementări naționale.

               28

               De la bun început trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, o regulă națională trebuie calificată drept o dispoziție cu privire la reducere, în sensul Regulamentului nr. 1408/71, în cazul în care calculul pe care aceasta îl impune are ca efect reducerea cuantumului pensiei pe care o poate pretinde persoana interesată ca urmare a faptului că aceasta beneficiază de o prestație în alt stat membru (Hotărârea Insalaca, citată anterior, punctul 16).

               29

               În această privință, rezultă din articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 că dispozițiile cu privire la reducere prevăzute de legislația unui stat membru pot fi invocate, cu excepția cazului în care există dispoziții contrare în regulamentul menționat, împotriva persoanelor care beneficiază de o prestație suportată de acest stat membru în cazul în care acestea pot să beneficieze de alte prestații de securitate socială, chiar atunci când aceste prestații sunt obținute în temeiul legislației altui stat membru (Hotărârea Insalaca, citată anterior, punctul 22).

               30

               O excepție de la principiul stabilit la articolul 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71 este instituită la articolul 46b alineatul (1) din acest regulament, care prevede că, în cazul cumulului prestațiilor de aceeași natură, dispozițiile cu privire la reducere stabilite de legislația unui stat membru nu sunt aplicabile unei prestații calculate în conformitate cu articolul 46 alineatul (2) (Hotărârea Insalaca, citată anterior, punctul 23).

               31

               În această privință, rezultă dintr-o jurisprudență constantă că prestațiile de securitate socială trebuie considerate ca având aceeași natură, în sensul articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1408/71, atunci când obiectul și finalitatea lor, precum și baza lor de calcul sau condițiile de acordare a acestora sunt identice (Hotărârea din 6 octombrie 1987, Stefanutti, 197/85, Rec., p. 3855, punctul 12, Hotărârea din 11 august 1995, Schmidt, C-98/94, Rec., p. I-2559, punctul 24, și Hotărârea Insalaca, citată anterior, punctul 24).

               32

               Articolul 46a alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 precizează că prin cumulul prestațiilor de aceeași natură se înțelege cumulul de prestații de invaliditate, de limită de vârstă sau de urmaș „calculate sau acordate pe baza perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate de una și aceeași persoană”. În conformitate cu alineatul (2) al articolului 46a din Regulamentul nr. 1408/71, prestațiile calculate sau acordate pe baza carierelor a două persoane diferite nu pot fi considerate drept prestații de aceeași natură în sensul alineatului (1) menționat anterior (a se vedea în acest sens Hotărârea Stefanutti, citată anterior, punctul 13, și Hotărârea din 12 februarie 1998, Cordelle, C-366/96, Rec., p. I-583, punctele 20 și 21).

               33

               Or, în măsura în care se dovedește, având în vedere observațiile scrise prezentate Curții, că pensia belgiană de urmaș primită de doamna van den Booren a fost calculată pe baza carierei profesionale a soțului ei decedat și că pensia olandeză pentru limită de vârstă îi este acordată cu titlu personal, aceste două prestații nu pot fi considerate drept prestații de aceeași natură care intră în sfera de aplicare a excepției prevăzute la articolul 46b alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71.

               34

               În consecință, Regulamentul nr. 1408/71 nu se opune aplicării unei reguli naționale împotriva cumulului cum este cea la care se referă instanța de trimitere, sub rezerva limitărilor impuse de Regulamentul nr. 1408/71.

               35

               În această privință, Regulamentul nr. 1408/71 prevede, între altele, la articolul 46a alineatul (3) litera (d), că, în ipoteza în care o regulă împotriva cumulului se aplică în temeiul legislației unui singur stat membru din cauza faptului că persoana respectivă beneficiază de prestații de aceeași natură sau de natură diferită datorate în temeiul legislației altui stat membru, prestația plătibilă în temeiul legislației primului stat membru poate fi redusă numai în limita cuantumului prestațiilor datorate în temeiul legislației celuilalt stat membru (Hotărârea Cordelle, citată anterior, punctul 14).

               36

               Astfel, în aplicarea acestei reguli, pensia belgiană de urmaș a persoanei în cauză nu poate fi redusă decât în limita cuantumului pensiei olandeze pentru limită de vârstă (Hotărârea Cordelle, citată anterior, punctul 15).

               37

               În aceste condiții, este necesar să se concluzioneze cu privire la acest aspect că articolul 46a din Regulamentul nr. 1408/71 nu se opune aplicării unei reglementări a unui stat membru care cuprinde o dispoziție în temeiul căreia o pensie de urmaș primită în acest stat membru este redusă ca urmare a majorării unei pensii pentru limită de vârstă primite în temeiul legislației altui stat membru, sub rezerva, printre altele, a respectării condițiilor prevăzute la articolul 46a alineatul (3) litera (d).

               38

               Cu toate acestea, interpretarea dată astfel Regulamentului nr. 1408/71 trebuie înțeleasă fără să se aducă atingere soluției care ar rezulta din eventuala aplicabilitate a dispozițiilor de drept primar. Prin urmare, constatarea că o măsură națională poate să fie conformă cu o dispoziție dintr-un act de drept derivat, în speță Regulamentul nr. 1408/71, nu are în mod obligatoriu ca efect faptul că măsurii respective nu i se aplică dispozițiile tratatului (Hotărârea din 16 iulie 2009, von Chamier-Glisczinski, C-208/07, Rep., p. I-6095, punctul 66 și jurisprudența citată).

               39

               În acest context, instanța de trimitere ridică mai precis problema existenței, în cauza cu care este sesizată, a unui obstacol în calea dreptului la libera circulație, asemenea celui reținut de Curte în Hotărârile van Munster și Engelbrecht, citate anterior.

               40

               Or, de la bun început trebuie amintit că Hotărârile van Munster și Engelbrecht, citate anterior, vizau situația unei reduceri a pensiei belgiene a unuia dintre soți ca urmare a aplicării unei cote individuale în locul unei cote familiale după ce i s-a acordat celuilalt soț o pensie sau un avantaj care o înlocuiește, iar nu, precum în cauza principală, a unui cumul între o pensie belgiană de urmaș și o pensie olandeză pentru limită de vârstă pentru aceeași persoană.

               41

               În consecință, soluția reținută în aceste hotărâri nu este aplicabilă unei situații precum cea în discuție în litigiul principal.

               42

               Pe de altă parte, deși este adevărat că, în lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii, revine legislației fiecărui stat membru sarcina de a stabili condițiile de acordare a prestațiilor în materie de securitate socială, statele membre trebuie totuși, în exercitarea acestei competențe, să respecte dreptul Uniunii (a se vedea în acest sens în special Hotărârea von Chamier-Glisczinski, citată anterior, punctul 63 și jurisprudența citată).

               43

               În această privință, în ceea ce privește dispozițiile din dreptul primar la care se referă instanța de trimitere, este suficient să se amintească faptul că articolul 45 TFUE pune în aplicare principiul fundamental potrivit căruia acțiunea Uniunii presupune, între altele, eliminarea între statele membre a obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor (Hotărârea din 26 ianuarie 1999, Terhoeve, C-18/95, Rec., p. I-345, punctul 36 și jurisprudența citată).

               44

               În consecință, dreptul Uniunii se opune oricărei măsuri naționale care, chiar și atunci când se aplică fără discriminare pe motiv de cetățenie sau de naționalitate, este susceptibilă să îngreuneze sau să facă mai puțin atractivă exercitarea de către resortisanții comunitari a libertăților fundamentale garantate de tratat (Hotărârea din 1 aprilie 2008, Gouvernement de la Communauté française și Gouvernement wallon, C-212/06, Rep., p. I-1683, punctul 45 și jurisprudența citată).

               45

               Potrivit unei jurisprudențe constante, măsurile naționale de acest fel pot fi admise numai cu condiția să urmărească un obiectiv de interes general, să fie de natură să asigure realizarea acestuia și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit (Hotărârea Gouvernement de la Communauté française și Gouvernement wallon, citată anterior, punctul 55 și jurisprudența citată).

               46

               Astfel, este de competența instanței naționale să aprecieze compatibilitatea reglementării naționale în cauză cu cerințele dreptului Uniunii, verificând dacă regula belgiană împotriva cumulului, care se aplică în mod cert fără distincție cetățenilor și resortisanților altor state membre, nu conduce în fapt, în cea ce privește persoana interesată, la o situație defavorabilă în raport cu cea în care se află o persoană a cărei situație nu prezintă niciun element transfrontalier și, în cazul în care s-ar constata un astfel de dezavantaj în speță, dacă regula națională în cauză este justificată de considerații obiective și dacă este proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de dreptul național.

               47

               Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările adresate după cum urmează:

                        —

                        articolul 46a din Regulamentul nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării unei reglementări a unui stat membru care cuprinde o dispoziție în temeiul căreia o pensie de urmaș primită în acest stat membru este redusă ca urmare a majorării unei pensii pentru limită de vârstă primite în temeiul legislației altui stat membru, sub rezerva, în special, a respectării condițiilor prevăzute la articolul 46a alineatul (3) litera (d);

                        —

                        articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că nici acesta nu se opune aplicării unei astfel de reglementări naționale în măsura în care aceasta nu conduce, în ceea ce privește persoana interesată, la o situație defavorabilă în raport cu cea în care se află o persoană a cărei situație nu prezintă niciun element transfrontalier, iar, în cazul în care s-ar constata existența unui astfel de dezavantaj, reglementarea națională trebuie să fie justificată de considerații obiective și totodată să fie proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de dreptul național, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               48

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară:

                     Articolul 46a din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1386/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iunie 2001, trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării unei reglementări a unui stat membru care cuprinde o dispoziție în temeiul căreia o pensie de urmaș primită în acest stat membru este redusă ca urmare a majorării unei pensii pentru limită de vârstă primite în temeiul legislației altui stat membru, sub rezerva, în special, a respectării condițiilor prevăzute la articolul 46a alineatul (3) litera (d).

                     Articolul 45 TFUE trebuie interpretat în sensul că nici acesta nu se opune aplicării unei astfel de reglementări naționale în măsura în care aceasta nu conduce, în ceea ce privește persoana interesată, la o situație defavorabilă în raport cu cea în care se află o persoană a cărei situație nu prezintă niciun element transfrontalier, iar, în cazul în care s-ar constata existența unui astfel de dezavantaj, reglementarea națională trebuie să fie justificată de considerații obiective și totodată să fie proporțională cu obiectivul urmărit în mod legitim de dreptul național, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: neerlandeza.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 10 octombrie 1985. # Erika Daiber împotriva Hauptzollamt Reutlingen. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Finanzgericht Baden-Württemberg - Germania. # Tariful vamal comun. # Cauza 200/84.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea) din data de 11 februarie 1993. # Ines Raiola-Denti și alții împotriva Consiliului Comunităților Europene. # Funcționari - Concurs intern - Motivare. # Cauza T-22/91.