title: Cauza T-366/19: Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Sboarina/Parlamentul

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/66

      Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Sboarina/Parlamentul
      (Cauza T-366/19)
      (2019/C 263/71)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Gabriele Sboarina (Verona, Italia) (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea comunicatului Direcției Generale a Finanțelor a Parlamentului European care a reluat deliberarea nr. 14/2018 din 12.7.2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și/sau deliberarea nr. 6/2018 a Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Consiliul președinției Senatului, Italia) și, în orice caz

                  —

                  anularea noii stabiliri și a noului calcul al alocației viagere acordate de Parlamentul European;

                  —

                  pe cale de consecință, declararea faptului că reclamantul are dreptul la menținerea alocației viagere în discuție la valoarea sumelor dobândite și scadente în temeiul reglementării în vigoare anterior deliberării nr. 14/2018 a Oficiului președinției Camerei Deputaților (Italia) și/sau deliberării nr. 6/2018 a Consiliului președinției Senatului (Italia) și obligarea Parlamentului European la plata tuturor sumelor reținute în mod nejustificat, majorate cu revalorizarea monetară și cu dobânzi legale începând cu data reținerii la sursă practicate și

                  —

                  obligarea Parlamentului European să execute hotărârea care va fi pronunțată și să restabilească imediat și integral alocația viageră la valoarea sa inițială, precum și să repare toate prejudiciile eventuale care îi dau dreptul la despăgubire;

                  —

                  în orice ipoteză, obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat majorate cu TVA, a taxelor și a impozitelor și a cheltuielilor forfetare.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-345/19, Santini/Parlamentul.


title: Cauza T-370/19: Acțiune introdusă la 19 iunie 2019 — Spania/Comisia

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/67

      Acțiune introdusă la 19 iunie 2019 — Spania/Comisia
      (Cauza T-370/19)
      (2019/C 263/72)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: M. García-Valdecasas Dorrego, agent)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 18 martie 2019 a Comisiei Europene;

                  —

                  obligarea instituției pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei din 18 martie 2019 a Comisiei Europene privind participarea autorității naționale de reglementare din Kosovo la Organismul Autorităților Europene de Reglementare în Domeniul Comunicațiilor (1).
      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 35 din Regulamentul (UE) 2018/1971 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Organismului Autorităților Europene de Reglementare în Domeniul Comunicațiilor Electronice (OAREC) și a Agenției de sprijin pentru OAREC (Oficiul OAREC) și de modificare a Regulamentului (UE) 2015/2120 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1211/2009 (2), în măsura în care acest articol permite doar Consiliului autorităților de reglementare, grupurilor de lucru și Consiliului de administrație să fie deschise participării autorităților de reglementare din țări terțe.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 35 din Regulamentul (UE) 2018/1971, în măsura în care nu există un acord care să reglementeze participarea autorității de reglementare din Kosovo la ORECE.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 35 din Regulamentul (UE) 2018/1971, în măsura în care Comisia Europeană s-a îndepărtat de procedura stabilită pentru participarea autorităților de reglementare din țări terțe la ORECE. Această atitudine a determinat în plus adoptarea unui act juridic fără niciun temei juridic, care a creat obligații juridice pentru terți, fără să i se fi atribuit Comisiei competențe specifice în acest sens.

         (1)  JO 2019, C 115, p. 26.

         (2)  JO 2018, L 321, p. 1.


title: Cauza T-371/19: Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Itinerant Show Room/EUIPO — Forest (FAKE DUCK)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/68

      Acțiune introdusă la 18 iunie 2019 — Itinerant Show Room/EUIPO — Forest (FAKE DUCK)
      (Cauza T-371/19)
      (2019/C 263/73)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Italia) (reprezentanți: A. Visentin, M. Cartella și B. Cartella, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Forest Srl (Milano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă FAKE DUCK — Cerere de înregistrare nr. 15 912 496

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 aprilie 2019 în cauza R 1117/2018-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii ca fiind fondată pentru motivele expuse în descriere și, prin urmare:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO să acorde marca Uniunii Europene nr. 015912496 și pentru clasele 18 și 25;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  eroare de apreciere a modalităților concrete de achiziționare a produselor.


title: Cauza T-372/19: Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Cellai/Parlamentul

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/69

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Cellai/Parlamentul
      (Cauza T-372/19)
      (2019/C 263/74)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Marco Cellai (Florența, Italia) (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea comunicatului Direcției Generale a Finanțelor a Parlamentului European care a reluat deliberarea nr. 14/2018 din 12 iulie 2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și/sau deliberarea nr. 6/2018 a Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Consiliul președinției Senatului Republicii, Italia) și, în orice caz,

                  —

                  anularea noii stabiliri și a noului calcul al alocației viagere acordate de Parlamentul European;

                  —

                  pe cale de consecință, declararea faptului că reclamantul are dreptul la menținerea alocației viagere în discuție la valoarea sumelor dobândite și scadente în temeiul reglementării în vigoare anterior deliberării nr. 14/2018a Oficiului președinției Camerei Deputaților (Italia) și/sau a deliberării nr. 6/2018 a Consiliului președinției Senatului (Italia) și obligarea Parlamentului European să îi plătească toate sumele reținute în mod nejustificat, majorate cu revalorizarea monetară și cu dobânzi legale începând cu data reținerii la sursă, precum și

                  —

                  obligarea Parlamentului European să execute hotărârea care va fi pronunțată și să restabilească imediat și integral alocația viageră la valoarea inițială, precum și să repare toate prejudiciile eventuale care dau dreptul la despăgubire pentru reclamant.

                  —

                  în orice ipoteză, obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor, inclusiv a onorariilor avocațiale majorate cu TVA, drepturi, taxe și cheltuieli forfetare.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-345/19, Santini/Parlamentul.


title: Cauza T-385/19: Acțiune introdusă la 25 iunie 2019 — Mazzone/Parlamentul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/46

      Acțiune introdusă la 25 iunie 2019 — Mazzone/Parlamentul
      (Cauza T-385/19)
      (2019/C 270/48)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Antonio Mazzone (Napoli, Italia) (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea comunicatului Direcției Generale a Finanțelor a Parlamentului European care a reluat deliberarea nr. 14/2018 din 12 iulie 2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și/sau deliberarea nr. 6/2018 a Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Consiliul președinției Senatului Republicii, Italia) și, în orice caz

                  —

                  anularea noii stabiliri și a noului calcul al alocației viagere acordate de Parlamentul European;

                  —

                  pe cale de consecință, declararea faptului că reclamantul are dreptul la menținerea alocației viagere în discuție la valoarea sumelor dobândite și scadente în temeiul reglementării în vigoare anterior deliberării nr. 14/2018 a Oficiului președinției Camerei Deputaților (Italia) și/sau deliberării nr. 6/2018 a Consiliului președinției Senatului Republicii (Italia) și obligarea Parlamentului European la plata tuturor sumelor reținute în mod nejustificat, majorate cu revalorizarea monetară și cu dobânzile legale începând cu data reținerii la sursă, precum și

                  —

                  obligarea Parlamentului European să execute hotărârea care va fi pronunțată și să restabilească imediat și integral alocația viageră la valoarea sa inițială, precum și să repare toate prejudiciile eventuale care îi dau reclamantului dreptul la despăgubire;

                  —

                  în orice caz, obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat majorate cu TVA, a taxelor și a impozitelor și a cheltuielilor forfetare

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-345/19, Santini/Parlamentul.


title: Cauza T-388/19: Acțiune introdusă la 28 iunie 2019 — Puigdemont i Casamajó și Comín i Oliveres/Parlamentul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/47

      Acțiune introdusă la 28 iunie 2019 — Puigdemont i Casamajó și Comín i Oliveres/Parlamentul
      (Cauza T-388/19)
      (2019/C 270/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Carles Puigdemont i Casamajó (Waterloo, Belgia) și Antoni Comín i Oliveres (Waterloo) (reprezentanți: P. Bekaert, avocat, B. Emmerson QC, G. Boye și S. Bekaert, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului prin care li s-a refuzat reclamanților accesul la serviciul special de recepție instituit pentru membrii aleși ai Parlamentului și a instrucțiunilor președintelui Parlamentului din 29 mai 2019 care i-a împiedicat să depună declarația scrisă impusă de articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de procedură;

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului, confirmată de scrisoarea fără temei juridic a președintelui Parlamentului din 27 inie 2019, de a nu lua act de rezultatele oficiale declarate de Spania ale alegerilor pentru Parlamentul European din 26 mai 2019 și a deciziei subsecvente de a lua act de o listă diferită și incompletă a membrilor aleși, notificată de autoritățile spaniole la 17 iunie 2019, care nu îi include pe reclamanți;

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului de a trata comunicarea comisiei electorale spaniole din 20 iunie 2019 în sensul că lipsește de efect declarația reclamanților, în calitate de membri aleși ai Parlamentului, asimilată unei declarații nelegale de locuri vacante care încalcă articolul 13 din Actul electoral din 1976, imputabilă Parlamentului;

                  —

                  anularea deciziei Parlamentului, confirmată de scrisoarea fără temei juridic a președintelui Parlamentului din 27 iunie 2019 de refuz al garantării, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a dreptului reclamanților de a-și ocupa locurile în Parlament și în organele sale, cu exercitarea deplină a drepturilor aferente, începând de la data primei ședințe, până la pronunțarea unei hotărâri cu privire la contestațiile cu care sunt sesizate atât Parlamentul, cât și autoritățile judiciare din Spania;

                  —

                  anularea deciziei președintelui Parlamentului, confirmată de scrisoarea fără temei juridic a președintelui Parlamentului din 27 iunie 2019 de refuz al confirmării privilegiilor și imunităților conferite reclamanților în temeiul articolului 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene, în conformitate cu articolul 8 din Regulamentul de procedură;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și, în conformitate cu articolul 340 al doilea paragraf TFUE, obligarea pârâtului la plata unor despăgubiri pentru prejudiciile suferite: pierderea salariului lunar acordat membrilor Parlamentului European, majorată cu un euro simbolic pentru prejudiciul moral.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia Parlamentului prin care li s-a refuzat reclamanților accesul la serviciul special de recepție instituit pentru membrii aleși ai Parlamentului și Instrucțiunile președintelui Parlamentului din 29 mai 2019 încalcă articolele 20, 21 și 39 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare„carta”).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Parlamentului de a nu lua act de rezultatele oficiale declarate de Spania ale alegerilor pentru Parlamentul European din 26 mai 2019 și decizia subsecventă de a lua act de o listă diferită și incompletă a membrilor aleși, notificată de autoritățile spaniole la 17 iunie 2019, care nu îi include pe reclamanți încalcă articolul 12 din Actul electoral din 1976 și articolul 3 alineatul (2) din Decizia 2018/937 a Consiliului European (1) coroborat cu articolul 39 alineatul (2) din cartă, articolul 10 alineatele (1) și (2) TUE, articolul 14 alineatele (2) și (3) TUE și articolul 1 alineatul (3) din Actul electoral din 1976.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Parlamentului de a trata comunicarea comisiei electorale spaniole din 20 iunie 2019 în sensul că lipsește de efect declarația reclamanților, în calitate de membri aleși ai Parlamentului, este asimilată unei declarații nelegale de locuri vacante care încalcă articolul 13 din Actul electoral din 1976, imputabilă Parlamentului, care încalcă articolul 6 alineatul (2), articolul 8 și articolul 13 din Actul electoral din 1976 coroborat cu articolul 39 alineatul (2) din cartă, articolul 10 alineatele (1) și (2) TUE, articolul 14 alineatele (2) și (3) TUE și articolul 1 alineatul (3) din Actul electoral din 1976.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Parlamentului de refuz al garantării, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a dreptului reclamanților de a-și ocupa locurile în Parlament și în organele sale, cu exercitarea deplină a drepturilor aferente, începând de la data primei ședințe, până la pronunțarea unei hotărâri cu privire la contestațiile cu care sunt sesizate atât Parlamentul, cât și autoritățile judiciare din Spania, încalcă articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, articolul 5 alineatul (1) și articolul 12 din Actul electoral din 1976 coroborate cu articolul 39 alineatul (2) din cartă, articolul 10 alineatele (1) și (2) TUE, articolul 14 alineatele (2) și (3) TUE și articolul 1 alineatul (3) din Actul electoral din 1976.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia președintelui de refuz al confirmării privilegiilor și imunităților conferite reclamanților în temeiul articolului 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene încalcă articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, articolul 6 alineatul (2) din Actul electoral din 1976 și articolul 9 din protocolul menționat, coroborat cu articolul 39 alineatul (2) din cartă, articolul 10 alineatele (1) și (2) TUE, articolul 14 alineatele (2) și (3) TUE și articolul 1 alineatul (3) din Actul electoral din 1976.

         (1)  Decizia (UE) 2018/937 a Consiliului European din 28 iunie 2018 de stabilire a componenței Parlamentului European (JO L 165I, 2.7.2018, p. 1).


title: Cauza T-389/19: Acțiune introdusă la 27 iunie 2019 — Coppo Gavazzi/Parlamentul

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/48

      Acțiune introdusă la 27 iunie 2019 — Coppo Gavazzi/Parlamentul
      (Cauza T-389/19)
      (2019/C 270/50)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Maria Teresa Coppo Gavazzi (Milano, Italia) (reprezentant: M. Merola, avocat)

         Pârâtă: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea ca inexistent sau anularea integrală a actului care a informat-o pe reclamantă sub forma comunicării Parlamentului European atacate, prin care se determină din nou drepturile de pensie legate de încetarea activității și prin care se dispune recuperarea cuantumului plătit pe baza calculării anterioare a pensiei;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la restituirea tuturor sumelor reținute în mod necuvenit, majorate cu dobânzi la rata legală începând de la data reținerii la sursă practicate și obligarea Parlamentului European la executarea hotărârii care va fi pronunțată și la luarea oricăror inițiative, acte sau măsuri necesare pentru garantarea reconstituirii imediate și integrale a amplorii inițiale a prestației de pensie;

                  —

                  obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este formulată împotriva actului prin care Parlamentul European a stabilit din nou drepturile de pensie legate de încetarea activității reclamantei ca urmare a intrării în vigoare, la 1 ianuarie 2019, a Deliberării nr. 14/2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și a dispus recuperarea cuantumului plătit, achitat pe baza calculului precedent.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe necompetența autorului actului, pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură și pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale care decurge din aceasta.

                              —

                              În această privință, se afirmă că comunicarea Parlamentului European este nelegală deoarece este afectată de vicii grave și de omisiuni vădite în principal de ordin procedural, și, în special, că decizia a fost adoptată de Direcția generală a finanțelor iar nu de Biroul președinției Parlamentului European în conformitate cu ceea ce prevăd articolul 11a alineatul (6) și articolul 25 alineatul (3) din Regulamentul intern al Parlamentului European. Comunicarea ar fi total lipsită de motivare în ceea ce privește motivele pentru care a fost adoptată și pentru care ar avea loc o aplicare automată a deliberării italiene.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa unui temei juridic al actului atacat și pe o eroare de drept în interpretarea articolului 75 din Normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European.

                              —

                              În această privință, se afirmă că actul atacat indică în mod eronat drept temei juridic anexa III la Normele privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European (denumite în continuare „Normele CID”) și articolul 75 din Normele de aplicare a Statutului deputaților în Parlamentul European (denumite în continuare „NAS”). Regimul prestațiilor de pensii prevăzut de Normele CID a expirat la 14 iulie 2009 cu intrarea în vigoare a Statutului deputaților europeni. În ceea ce privește articolul 75 din NAS, care face trimitere la anexa III la Normele CID, acesta nu autorizează Parlamentul European să adopte măsuri precum măsura atacată.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că măsura încalcă în mod clar rezerva de ordin legal stabilită prin articolul 75 al doilea paragraf din NAS, care se referă expres la condițiile prevăzute de legislația națională, ceea ce exclude pertinența deliberărilor interne ale Camerei Deputaților unui stat membru.

                              —

                              În această privință, se afirmă că modificările prevăzute prin Deliberarea nr. 14/2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) nu au fost adoptate prin intermediul unei legi de stat, ci prin intermediul unei simple deliberări a oficiului președinției unei camere de deputați.

                  4.

                  Al patrulea, motiv, întemeiat pe încălcarea vădită a principiilor generale ale dreptului european, precum principiul securității juridice, principiul încrederii legitime și principiul protecției drepturilor dobândite, precum și principiul egalității.

                              —

                              În această privință, se afirmă că deliberarea atacată aduce atingere în mod grav încrederii pe care foștii deputați au putut să o nutrească în intangibilitatea drepturilor dobândite de ei în prezent, precum și așteptărilor născute în temeiul cadrului juridic în vigoare în epoca mandatului lor. Mai mult, rezultă că reducerea considerabilă a tratamentului economic care revenea foștilor deputați în temeiul reglementării în vigoare anterior nu este susținută de nicio motivare normativă adecvată, nici prin vreo cerință imperativă astfel cum este impusă de jurisprudența Curții de Justiție și a Curții Europene a Drepturilor Omului.


title: Cauza C-573/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam — Țările de Jos) — Executarea mandatului european de arestare emis împotriva lui Daniel Adam Popławski (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie penală — Mandat european de arestare — Decizii-cadru — Lipsa efectului direct — Supremația dreptului Uniunii — Consecințe — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Articolul 4 punctul 6 — Decizia-cadru 2008/909/JAI — Articolul 28 alineatul (2) — Declarație a unui stat membru care îi permite să aplice în continuare instrumentele juridice existente privind transferarea persoanelor condamnate aplicabile înainte de 5 decembrie 2011 — Declarație tardivă — Consecințe)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Amsterdam — Țările de Jos) — Executarea mandatului european de arestare emis împotriva lui Daniel Adam Popławski
      (Cauza C-573/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizii-cadru - Lipsa efectului direct - Supremația dreptului Uniunii - Consecințe - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 4 punctul 6 - Decizia-cadru 2008/909/JAI - Articolul 28 alineatul (2) - Declarație a unui stat membru care îi permite să aplice în continuare instrumentele juridice existente privind transferarea persoanelor condamnate aplicabile înainte de 5 decembrie 2011 - Declarație tardivă - Consecințe)
      (2019/C 280/02)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Rechtbank Amsterdam

         Părțile din procedura principală

      Daniel Adam Popławski

         cu participarea: Openbaar Ministerie

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 28 alineatul (2) din Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că o declarație făcută, în temeiul acestei dispoziții, de către un stat membru ulterior adoptării acestei decizii-cadru nu poate să producă efecte juridice.

                  2)

                  Principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu impune unei instanțe naționale să lase neaplicată o dispoziție a dreptului național incompatibilă cu dispoziții ale unei decizii-cadru, precum deciziile-cadru în discuție în litigiul principal, care continuă să se producă efecte juridice în conformitate cu articolul 9 din Protocolul (nr. 36) privind dispozițiile tranzitorii, anexat la tratate, întrucât aceste dispoziții sunt lipsite de efect direct. Autoritățile statelor membre, inclusiv instanțele judecătorești, sunt totuși obligate să efectueze, în măsura posibilului, o interpretare conformă a dreptului lor național care să le permită să asigure un rezultat compatibil cu finalitatea urmărită de decizia-cadru vizată.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza C-597/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Grondwettelijk Hof — Belgia) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries și alții/Ministerraad (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 132 alineatul (1) litera (c) — Scutiri — Profesiuni medicale și paramedicale — Chiropraxie și osteopatie — Articolul 98 — Anexa III, punctele 3 și 4 — Medicamente și dispozitive medicale — Cotă redusă — Furnizare în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter terapeutic — Cotă normală — Furnizare în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter estetic — Principiul neutralității fiscale — Menținerea efectelor unei reglementări naționale incompatibile cu dreptul Uniunii)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/3

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Grondwettelijk Hof — Belgia) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries și alții/Ministerraad
      (Cauza C-597/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 132 alineatul (1) litera (c) - Scutiri - Profesiuni medicale și paramedicale - Chiropraxie și osteopatie - Articolul 98 - Anexa III, punctele 3 și 4 - Medicamente și dispozitive medicale - Cotă redusă - Furnizare în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter terapeutic - Cotă normală - Furnizare în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter estetic - Principiul neutralității fiscale - Menținerea efectelor unei reglementări naționale incompatibile cu dreptul Uniunii)
      (2019/C 280/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Grondwettelijk Hof

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten și alții, Plast.Surg. și alții, Belgian Society for Private Clinics și alții

         Pârât: Ministerraad

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 132 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu limitează aplicarea scutirii pe care o prevede la prestațiile efectuate de practicieni ai unei profesii medicale sau paramedicale reglementate de legislația statului membru în cauză.

                  2)

                  Articolul 98 din Directiva 2006/112 coroborat cu punctele 3 și 4 din anexa III la această directivă trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care stabilește o diferență de tratament între medicamentele și dispozitivele medicale furnizate în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter terapeutic, pe de o parte, și medicamentele și dispozitivele medicale furnizate în cadrul unor intervenții sau al unor tratamente cu caracter exclusiv estetic, pe de altă parte, excluzându-le pe acestea din urmă de la beneficiul cotei reduse de taxă pe valoarea adăugată aplicabile celor dintâi.

                  3)

                  În împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, o instanță națională nu poate utiliza o dispoziție națională care o abilitează să mențină anumite efecte ale unui act anulat pentru a menține în mod provizoriu efectul dispozițiilor naționale pe care le-a considerat incompatibile cu Directiva 2006/112 până la punerea în conformitate cu această directivă, în scopul, pe de o parte, de a limita riscurile de insecuritate juridică care rezultă din efectul retroactiv al acestei anulări și, pe de altă parte, de a evita aplicarea unui regim național anterior acestor dispoziții incompatibile cu directiva menționată.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-723/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgia) — Lies Craeynest și alții/Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer (Trimitere preliminară — Directiva 2008/50/CE — Articolele 6, 7, 13 și 23 — Anexa III — Evaluarea calității aerului — Criterii care permit să se constate o depășire a valorilor-limită pentru dioxid de azot — Măsurători efectuate cu ajutorul punctelor fixe de prelevare — Alegerea locațiilor adecvate — Interpretarea valorilor măsurate la punctele de prelevare — Obligațiile statelor membre — Control jurisdicțional — Intensitatea controlului — Competența de a adresa somații)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 iunie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgia) — Lies Craeynest și alții/Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer
      (Cauza C-723/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2008/50/CE - Articolele 6, 7, 13 și 23 - Anexa III - Evaluarea calității aerului - Criterii care permit să se constate o depășire a valorilor-limită pentru dioxid de azot - Măsurători efectuate cu ajutorul punctelor fixe de prelevare - Alegerea locațiilor adecvate - Interpretarea valorilor măsurate la punctele de prelevare - Obligațiile statelor membre - Control jurisdicțional - Intensitatea controlului - Competența de a adresa somații)
      (2019/C 280/04)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Lies Craeynest, Cristina Lopez Devaux, Frédéric Mertens, Stefan Vandermeulen, Karin De Schepper, Clientearth VZW

         Pârâți: Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer

         cu participarea: Belgische Staat

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (3) TUE și articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE coroborate cu articolul 288 alineatul (3) TFUE și articolele 6 și 7 din Directiva 2008/50 a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa trebuie interpretate în sensul că revine unei instanțe naționale, sesizată cu o cerere formulată în acest scop de particulari vizați în mod direct de depășirea valorilor-limită prevăzute la articolul 13 alineatul (1) din această directivă, sarcina de a verifica dacă punctele de prelevare situate într-o anumită zonă au fost instalate în conformitate cu criteriile prevăzute în secțiunea B punctul 1 litera (a) din anexa III la directiva menționată și, în caz contrar, de a lua în privința autorității naționale competente orice măsură necesară, precum o somație, dacă aceasta este prevăzută de dreptul național, pentru ca aceste puncte de prelevare să fie plasate cu respectarea acestor criterii.

                  2)

                  Articolul 13 alineatul (1) și articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2008/50 trebuie interpretate în sensul că, pentru a se constata depășirea unei valori-limită prevăzute în anexa XI la această directivă pentru media pe an calendaristic, este suficient ca un nivel de poluare superior acestei valori să fie măsurat la un punct de prelevare izolat.

         (1)  JO C 104, 19.3.2018.


title: Cauza C-454/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Heilbronn (Germania) la 14 iunie 2019 — Procedură penală împotriva ZW

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Heilbronn (Germania) la 14 iunie 2019 — Procedură penală împotriva ZW
      (Cauza C-454/19)
      (2019/C 280/36)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Heilbronn

         Părțile din procedura principală

      ZW

         Cealaltă parte din procedură: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul european primar și/sau derivat, în cazul de față în special Directiva 2004/38/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului, în sensul dreptului amplu al cetățenilor Uniunii la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, trebuie interpretat în sensul că acesta include și norme penale naționale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1:

                              Interpretarea dreptului european primar și/sau derivat se opune aplicării unei norme penale naționale, prin care se urmărește sancționarea în cazul privării unui copil de prezența persoanei care se ocupă de îngrijirea sa în străinătate[,] dacă prevederea nu conține o diferențiere dacă este vorba de state ale Uniunii Europene sau state terțe?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77).


title: Cauza C-456/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea Hovrätt (Suedia) la 14 iunie 2019 — Östgötatrafiken AB/Patent- och registreringsverket

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea Hovrätt (Suedia) la 14 iunie 2019 — Östgötatrafiken AB/Patent- och registreringsverket
      (Cauza C-456/19)
      (2019/C 280/37)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Svea Hovrätt

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Östgötatrafiken AB

         Cealaltă parte din procedură: Patent- och registreringsverket

         Întrebările preliminare

      Întrebările sunt următoarele și se referă la aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2015 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (1).

                  1.

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva privind mărcile trebuie interpretat în sensul că, în cazul unei cereri de înregistrare a unei mărci care desemnează servicii și care se referă la un semn, plasat într-o anumită poziție, care acoperă suprafețe mari ale obiectelor materiale utilizate pentru a presta serviciile, trebuie să se evalueze dacă marca nu este independentă de aspectul obiectelor în cauză?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, marca trebuie să se diferențieze în mod semnificativ de norma sau de uzanțele sectorului economic în cauză pentru ca marca să poată fi considerată ca având un caracter distinctiv?

         (1)  JO 2015 L 336, p. 1.


title: Cauza C-459/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 17 iunie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 17 iunie 2019 — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd
      (Cauza C-459/19)
      (2019/C 280/38)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Intimat: Wellcome Trust Ltd

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 44 din Directiva 2006/112 (1) trebuie interpretat în sensul că, atunci când unei persoane impozabile care desfășoară o activitate fără caracter economic constând în cumpărarea și vânzarea de acțiuni și de alte titluri de valoare în cursul procesului de gestionare a activelor unui trust caritabil îi sunt prestate servicii de administrare a investițiilor de către o persoană din afara Comunității, exclusiv în scopul activității respective, această persoană impozitabilă trebuie considerată „o persoană impozabilă care acționează ca atare”?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare și în cazul în care articolele 46 și 49 din directivă nu se aplică, articolul 45 din directivă se aplică prestării de servicii respective sau nici articolul 44, nici articolul 45 nu se aplică prestării menționate?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-463/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil de prud'hommes de Metz (Franța) la 18 iunie 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil de prud'hommes de Metz (Franța) la 18 iunie 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle
      (Cauza C-463/19)
      (2019/C 280/39)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil de prud'hommes de Metz

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

         Pârâtă: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

         Intervenientă: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

         Întrebarea preliminară

      „Directiva 2006/54/CE (1), interpretată în lumina articolelor 8 și 157 TFUE, a principiilor generale de drept al Uniunii ale egalității de tratament și interzicerii discriminărilor și a articolului 20, a articolului 21 alineatul (1) și a articolului 23 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii, trebuie interpretată în sensul că exclude din domeniul său de aplicare material dispozițiile articolului 46 din Convenția colectivă națională franceză a organismelor de securitate socială, care rezervă angajatelor de sex feminin ale organismelor respective care își cresc ele însele copiii un concediu de trei luni cu jumătate de salariu sau un concediu de o lună și jumătate cu salariu întreg și un concediu fără plată de un an, după concediul de maternitate?”

         (1)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială 5/vol. 8, p. 262).


title: Cauza C-467/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 19 iunie 2019 — Procedură penală împotriva lui QR

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 19 iunie 2019 — Procedură penală împotriva lui QR
      (Cauza C-467/19)
      (2019/C 280/40)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      QR

         Întrebarea preliminară

      O jurisprudență precum cea în discuție, referitoare la legea națională privind aprobarea de către instanță a unui acord privind aplicarea unei pedepse negociate încheiat între acuzare și apărare, care prevede consimțământul celorlalți inculpați drept condiție de aprobare a unui astfel de acord și că respectivul consimțământ este necesar numai în cursul fazei contencioase a procedurii, este conformă cu articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2016/343 (1), cu articolele 47 și 52 din cartă și cu principiile efectivității și egalității?

         (1)  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


title: Cauza C-470/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 17 iunie 2019 — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 17 iunie 2019 — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information
      (Cauza C-470/19)
      (2019/C 280/41)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Friends of the Irish Environment Limited

         Intimat: Commissioner for Environmental Information

         Primul Intervenient: The Courts Service of Ireland

         Întrebarea preliminară

      Controlul accesului la actele judiciare referitoare la o procedură în care s-a pronunțat o hotărâre definitivă, în care termenul pentru introducerea unei căi de atac a expirat și în care nicio cale de atac sau o nouă solicitare nu este pendinte, dar în care este posibilă formularea de cereri suplimentare în împrejurări speciale, constituie o exercitare a „capacităților judiciare” în sensul articolului 2 punctul 2 din Directiva 2003/4/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului?

         (1)  JO 2003, L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200.


title: Cauza C-472/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 20 iunie 2019 — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 20 iunie 2019 — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Cauza C-472/19)
      (2019/C 280/42)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vert Marine SAS

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l'Économie et des Finances

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (1) trebuie interpretată în sensul că se opune ca legislația unui stat membru, în cadrul unui obiectiv de moralizare a achizițiilor publice, să nu dea unui operator economic condamnat printr-o hotărâre definitivă pentru o infracțiune de o gravitate deosebită și care face, din acest motiv, obiectul unei măsuri de interzicere a participării la o procedură de atribuire a unui contract de concesiune pentru o perioadă de cinci ani, posibilitatea de a furniza probe care să ateste că măsurile pe care le-a luat sunt suficiente pentru a demonstra fiabilitatea sa autorității contractante, în pofida existenței acestui motiv de excludere?

                  2)

                  Dacă Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 permite statelor membre să încredințeze altor autorități decât autoritatea contractantă în cauză competența de a aprecia dispozitivul de conformare a operatorilor, o astfel de posibilitate permite încredințarea acestui dispozitiv unor autorități jurisdicționale? În cazul unui răspuns afirmativ, mecanisme precum dispozitivele din dreptul francez de ridicare a unei sancțiuni, de reabilitare judecătorească și de excludere a mențiunii condamnării în buletinul nr. 2 din cazierul judiciar pot fi asimilate unor dispozitive de conformare în sensul directivei?

         (1)  JO 2014, L 94, p. 1.


title: Cauza T-182/16 RENV: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2019 — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DUO) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER DUO — Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/39

      Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2019 — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DUO)
      (Cauza T-182/16 RENV) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER DUO - Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 305/46)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Guinot (Paris, Franța) (reprezentant: A. Sion, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 (cauza R 2916/2014-5) privind o procedură de opoziție între Guinot și L’Oréal

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă L’Oréal la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Hotărârea Curții din 14 mai 2019 în cauza E-2/18 – C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein [Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 24 – Pensionar cu reședința în afara statului competent – Prestații în natură în locul de reședință – Procedură de rambursare]

text:
               19.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/3

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 mai 2019
      în cauza E-2/18
      C
      /
      Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein

         [Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 24 – Pensionar cu reședința în afara statului competent – Prestații în natură în locul de reședință – Procedură de rambursare]

      (2019/C 315/04)
      În cauza E-2/18, C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Tribunalul Princiar din Liechtenstein (Fürstliches Landgericht) privind interpretarea Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat, la 14 mai 2019, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Dacă un pensionar nu are dreptul la prestații în natură în statul SEE de reședință, deoarece beneficiile nu intră în domeniul de aplicare al sistemului său de securitate socială, pensionarul are dreptul, în temeiul articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, să primească prestații în natură pe cheltuiala instituției competente din statul SEE în temeiul legislației căruia este plătită pensia.

                  2.

                  Pensionarul are dreptul de a depune cereri de rambursare în mod direct instituției competente din statul SEE în temeiul legislației căruia este plătită pensia, în special, dar nu numai, în cazul în care i s-a refuzat rambursarea de către statul de reședință. În conformitate cu articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și cu articolul 76 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, în cazul în care instituția competentă nu furnizează pensionarului informații cu privire la procedura care trebuie urmată, acest lucru nu trebuie să afecteze în mod negativ drepturile pensionarilor față de instituție.


title: Hotărârea Curții din 14 mai 2019 în cauza E-3/18 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) 2015/1051]

text:
               19.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/4

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 mai 2019
      în cauza E-3/18
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) 2015/1051]

      (2019/C 315/05)
      În cauza E-3/18, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu a adoptat măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat la punctul 7ja din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1051 al Comisiei din 1 iulie 2015 privind modalitățile de exercitare a funcțiilor platformei de soluționare online a litigiilor, modalitățile formularului electronic de reclamație și modalitățile de cooperare între punctele de contact prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 524/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind soluționarea online a litigiilor în materie de consum], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, în ordinea sa juridică internă, după cum se prevede la articolul 7 din acord, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat o hotărâre la 14 mai 2019, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  constată că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru transpunerea în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut, a actului menționat la punctul 7ja din anexa XIX la acord [Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1051 al Comisiei din 1 iulie 2015 privind modalitățile de exercitare a funcțiilor platformei de soluționare online a litigiilor, modalitățile formularului electronic de reclamație și modalitățile de cooperare între punctele de contact prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 524/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind soluționarea online a litigiilor în materie de consum], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Hotărârea Curții din 14 mai 2019 în cauza E-4/18 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) nr. 524/2013]

text:
               19.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/5

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 mai 2019
      în cauza E-4/18
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         [Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de transpunere – Regulamentul (UE) nr. 524/2013]

      (2019/C 315/06)
      În cauza E-4/18, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu a adoptat măsurile necesare pentru transpunerea actului menționat la punctele 7d, 7f și 7j din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul (UE) nr. 524/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea online a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE (Regulamentul privind SAL în materie de consum)], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, în ordinea sa juridică internă, în conformitate cu articolul 7 din acord, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat o hotărâre la 14 mai 2019, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  constată că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind Spațiul Economic European, prin faptul că nu a transpus în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut, actul menționat la punctele 7d, 7f și 7j din anexa XIX la acord [Regulamentul (UE) nr. 524/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea online a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE (Regulamentul privind SAL în materie de consum)], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Hotărârea Curții din 14 mai 2019 în cauza E-5/18 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2013/11/UE)

text:
               19.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/6

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 14 mai 2019
      în cauza E-5/18
      Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

         (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2013/11/UE)

      (2019/C 315/07)
      În cauza E-5/18, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de declarare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctele 7d, 7f și 7k din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut sau, în orice caz, deoarece nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens, Curtea, alcătuită din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Bernd Hammermann, judecători, a pronunțat la 14 mai 2019 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Curtea:

                  1.

                  declară că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctele 7d, 7f și 7k din anexa XIX la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE], astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a transpune actul în termenul prevăzut;

                  2.

                  dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza T-289/18: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Pshonka/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețare a fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Menținerea numelui reclamantului pe listă — Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/49

      Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2019 — Pshonka/Consiliul
      (Cauza T-289/18) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețare a fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația Consiliului să verifice că decizia unei autorități a unui stat terț a fost luată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă”)
      (2019/C 328/54)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamant: Artem Viktorovych Pshonka (Kramatorsk, Ucraina) (reprezentant: M. Mleziva, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și R. Pekař, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 48) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2018, L 63, p. 5), în măsura în care numele reclamantului a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (PESC) 2018/333 a Consiliului din 5 martie 2018 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/326 al Consiliului din 5 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Artem Viktorovych Pshonka a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

                  2)

                     Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 249, 16.7.2018.


title: Cauza T-480/16: Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2019 — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (For you) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative For you — Decizie de respingere a cererii de înregistrare pentru motive absolute de refuz — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/52

      Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2019 — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (For you)
      (Cauza T-480/16) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative For you - Decizie de respingere a cererii de înregistrare pentru motive absolute de refuz - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2019/C 328/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentanți: A. Berger și M. Wolter, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Amedei Srl (Pontedera, Italia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2016 (cauza R 851/2015-5) privind o procedură de opoziție între Amedei și Lidl Stiftung.

         Dispozitivul

                  1)

                     Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

                  2)

                     Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza C-292/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de A Oy [Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Fiscalitate directă — Impozit pe profit — Directiva 90/434/CEE — Articolul 10 alineatul (2) — Transfer de active — Sediu permanent nerezident transferat, în cadrul unei operațiuni de transfer de active, către o societate beneficiară de asemenea nerezidentă — Dreptul statului membru al societății cedente de a impozita profiturile sau plusvalorile acestui sediu rezultate din transferul de active — Legislație națională care prevede impozitarea imediată, din anul transferului, a profiturilor sau a plusvalorilor — Perceperea impozitului datorat ca venit al anului fiscal în care a avut loc operațiunea de transfer de active]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Helsingin hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de A Oy
   (Cauza C-292/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Fiscalitate directă - Impozit pe profit - Directiva 90/434/CEE - Articolul 10 alineatul (2) - Transfer de active - Sediu permanent nerezident transferat, în cadrul unei operațiuni de transfer de active, către o societate beneficiară de asemenea nerezidentă - Dreptul statului membru al societății cedente de a impozita profiturile sau plusvalorile acestui sediu rezultate din transferul de active - Legislație națională care prevede impozitarea imediată, din anul transferului, a profiturilor sau a plusvalorilor - Perceperea impozitului datorat ca venit al anului fiscal în care a avut loc operațiunea de transfer de active])
   (2018/C 022/13)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Helsingin hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

   A Oy

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care, în cazul în care o societate rezidentă transferă, în cadrul unei operațiuni de transfer de active, un sediu permanent nerezident către o societate de asemenea nerezidentă, pe de o parte, prevede impozitarea imediată a plusvalorilor rezultate din această operațiune și, pe de altă parte, nu permite amânarea perceperii impozitului datorat, în condițiile în care, într-o situație națională echivalentă, astfel de plusvalori nu sunt impozitate decât în momentul cesionării activelor transferate, în măsura în care această legislație nu permite amânarea perceperii unui astfel de impozit.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza C-31/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 17 ianuarie 2018 – „Elektrorazpredelenie Yug” EAD/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

text:
               9.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 17 ianuarie 2018 – „Elektrorazpredelenie Yug” EAD/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)
   (Cauza C-31/18)
   (2018/C 123/18)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Elektrorazpredelenie Yug” EAD

      Pârâtă: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 2 punctele 3 și 5 din Directiva 2009/72/CE (1) trebuie interpretate în sensul că singurul criteriu de delimitare a rețelei de distribuție de rețeaua de transport și, în mod corespunzător, a activității „distribuție” de energie electrică, de activitatea „transport” de energie electrică este nivelul de tensiune și că, în pofida libertății de care dispun de a aloca utilizatorii sistemului unuia dintre tipurile de rețea (de transport sau de distribuție), statelor membre nu le este permis să introducă dreptul de proprietate asupra activelor utilizate în scopul exercitării acestor activități drept criteriu suplimentar de diferențiere între activitățile de transport și cele de distribuție?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, consumatorii conectați la rețeaua de medie tensiune trebuie tratați întotdeauna ca clienți ai operatorului rețelei de distribuție care deține o licență pentru teritoriul respectiv, indiferent de cine este proprietarul echipamentelor la care sunt conectate în mod direct instalațiile electrice ale clienților și indiferent de contractele încheiate de clienți în mod direct cu operatorul rețelei de transport?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, dispoziții naționale precum articolul 1 punctul 44 coroborat cu punctul 20 din Normele complementare la Legea energiei, potrivit cărora „transport de energie electrică” înseamnă transportul de energie electrică în rețeaua de transport, iar „rețea de transport de energie electrică” înseamnă ansamblul cablurilor și echipamentelor electrice care servesc transportului, transformării energiei electrice de înaltă tensiune în energie electrică de medie tensiune și redistribuirii fluxurilor de energie, sunt admisibile în conformitate cu sensul și cu finalitatea Directivei 2009/72/CE? În aceleași condiții, sunt admisibile dispoziții naționale precum cea de la articolul 88 alineatul 1 din Legea energiei, care prevede că: „Activitatea de distribuție de energie electrică și cea de exploatare a rețelelor de distribuție de energie electrică vor fi exercitate de operatorii rețelelor de distribuție care dețin asemenea rețele pe un teritoriu determinat și care au dobândit o licență pentru distribuția de energie electrică pe acest teritoriu”?

      (1)  Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO 2009, L 211, p. 55).


title: Cauza T-102/18: Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – Knauf/EUIPO (upgrade your personality)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/35

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – Knauf/EUIPO (upgrade your personality)
   (Cauza T-102/18)
   (2018/C 134/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Martin Knauf (Berlin, Germania) (reprezentant: H. Jaeger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „upgrade your personality” – cererea de înregistrare nr. R 1011/2017-4

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 decembrie 2018 în cauza R 1011/2017-4

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               înregistrarea mărcii Uniunii „upgrade your personality” pentru următoarele produse din clasele 9 și 28:
               clasa 9 – programe de calculator (înregistrate); programe de calculator (descărcabile); programe de calculator înregistrate; programe de calculator descărcabile; software; software pentru jocuri de calculator; software pentru jocuri video pe calculator; software pentru jocuri video; programe software pentru jocuri video; software pentru jocuri pe dispozitive video; software de procesare de date; software pentru procesarea datelor; software pentru grafică pe calculator; software pentru realitatea virtuală; suporturi optice cu software înregistrate; suporturi magnetice preînregistrate; casete pentru jocuri video; casete video; casete video (înregistrate); casete video înregistrate;

               —

               clasa 28 – console de jocuri.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza T-63/18: Acțiune introdusă la 6 februarie 2018 – Torro Entertainment/EUIPO – Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/23

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2018 – Torro Entertainment/EUIPO – Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)
   (Cauza T-63/18)
   (2018/C 134/33)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Torro Entertainment (Plovdiv, Bulgaria) (reprezentant: A. Kostov, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative „TORRO Grande Meat in Style” – cererea de înregistrare nr. 14 744 452

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 20 decembrie 2017 în cauza R 1776/2017-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta se respinge calea de atac împotriva deciziei diviziei de opoziție;

               —

               obligarea EUIPO și a Grupo Osborne S.A. la plata cheltuielilor de judecată efectuate de „Torro Entertainment” Ltd. în cadrul procedurii din fața Tribunalului, precum și a celor efectuate în cadrul căii de atac și al procedurii de opoziție.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001;

               —

               încălcarea obligației de motivare și a obligației de diligență.


title: Cauza T-103/18: Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – S & V Technologies/EUIPO – Smoothline (Smoothline)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/36

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – S & V Technologies/EUIPO – Smoothline (Smoothline)
   (Cauza T-103/18)
   (2018/C 134/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: S & V Technologies GmbH (Hennigsdorf, Germania) (reprezentanți: T. Schmitz și M. Breuer, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Smoothline AG (Zürich, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Smoothline” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 958 169

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 7 decembrie 2017 în cauza R 115/2017-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 95 din Regulamentul nr. 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza C-71/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 2 februarie 2018 – Skatteministeriet/KPC Herning

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 2 februarie 2018 – Skatteministeriet/KPC Herning
   (Cauza C-71/18)
   (2018/C 134/21)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Skatteministeriet

      Pârâtă: KPC Herning

      Întrebarea preliminară

   Este compatibil cu articolul 135 alineatul (1) litera (j) raportat la articolul 12 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2), coroborat cu articolul 135 alineatul (1) litera (k) raportat la articolul 12 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) din Directiva TVA (1), ca un stat membru, în circumstanțe precum cele din procedura principală, să considere că livrarea unui teren pe care la momentul livrării există o clădire reprezintă o vânzare de teren construibil supusă taxei pe valoarea adăugată (TVA), atunci când intenția părților este ca clădirea să fie total sau parțial demolată pentru a face loc unei clădiri noi?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza T-89/18: Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/29

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2018 – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (Café del Sol)
   (Cauza T-89/18)
   (2018/C 134/42)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Ramón Guiral Broto (Marbella, Spania) (reprezentant: J. de Castro Hermida, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală Café del Sol – marca Uniunii Europene nr. 6 105 985

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 decembrie 2017 în cauza R 1095/2017-4

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               revocarea și anularea deciziei atacate, constatând caracterul fundamentat al opoziției întemeiate pe marca prioritară al cărei titular este autorul opoziției, Ramón Guiral Broto, și anume marca spaniolă nr. 2348110 din clasa 42 din Clasificarea internațională a produselor și serviciilor;

               —

               confirmarea deciziei pronunțate de divizia de opoziție, în sensul respingerii cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6 105 985 CAFÉ DEL SOL pentru „furnizarea de alimente si băuturi, cazarea temporară și aprovizionare” din clasa 43 din Clasificarea internațională a produselor și serviciilor depusă de societatea comercială germană Gastro & Soul GmbH, în temeiul riscului de confuzie pentru consumator care ar decurge din coexistența mărcilor în conflict având în vedere similitudinea invocată a denumirilor și identitatea de aplicare a acelorași mărci sau, dacă Tribunalul nu ar avea competența pentru aceasta, trimiterea litigiului spre rejudecare la camera de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne, cu dispunerea constatării temeiniciei opoziției;

               —

               cu titlu subsidiar, revocarea și anularea deciziei atacate pentru nerespectarea și încălcarea dreptului la apărare și la securitate juridică al reclamantei prin faptul că i-a fost refuzată expres posibilitatea de a furniza o traducere completă a mărcii prioritare invocate în susținerea opoziției în cadrul căii de atac 1095/2017-4, împiedicând prin aceasta îndeplinirea uneia dintre finalitățile fundamentale pe care le avea trimiterea cauzei spre rejudecare la camerele de recurs ale EUIPO acordată prin hotărârea pronunțată de acest onorabil Tribunal din data de 13 decembrie 2016 în cauza T-548/15, acordând o nouă trimitere spre rejudecare la camerele de recurs ale EUIPO pentru a permite o asemenea îndreptare a neregularității și pentru a soluționa în consecință calea de atac.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza C-90/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Visoki upravni sud (Croația) la 8 februarie 2018 – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Visoki upravni sud (Croația) la 8 februarie 2018 – Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske
   (Cauza C-90/18)
   (2018/C 134/22)
   Limba de procedură: croata

      Instanța de trimitere

   Visoki upravni sud

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)

      Pârât: Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile articolului 15 alineatul (3) al doilea paragraf TFUE și cele ale articolului 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43 [Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76]) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care prevede că posibilitatea accesului la informațiile referitoare la utilizarea de fonduri publice nu prezintă nicio excepție, chiar dacă, pe de altă parte, accesul la aceste informații este restricționat întrucât ele constituie un secret comercial (bancar)?


title: Cauza T-91/18: Acțiune introdusă la 16 februarie 2018 – Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (DIAMOND CARD)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/31

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2018 – Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (DIAMOND CARD)
   (Cauza T-91/18)
   (2018/C 134/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Equity Cheque Capital Corporation (Victoria, Canada) (reprezentanți: I. Berkeley, barrister, P. Wheeler și C. Rani, solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative DIAMOND CARD – cererea de înregistrare nr. 15 775 422

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 decembrie 2017 în cauza R 1544/2017-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-107/18: Acțiune introdusă la 20 februarie 2018 – Aytekin/EUIPO – Dienne Salotti (Dienne)

text:
               16.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/38

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2018 – Aytekin/EUIPO – Dienne Salotti (Dienne)
   (Cauza T-107/18)
   (2018/C 134/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Erkan Aytekin (Ankara, Turcia) (reprezentant: V. Martín Santos, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dienne Salotti SRL a socio unico (Altamura, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Dienne – cererea de înregistrare nr. 15 080 302

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 15 decembrie 2017 în cauza R 1444/2017-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea solicitantului/intervenientului și/sau a EUIPO la plata cheltuielilor de judecată suportate de reclamant în cadrul acestei căi de atac și a tuturor cheltuielilor procedurale determinate de deciziile EUIPO.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza T-316/15: Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2018 – Polonia/Comisia [„FEDER — Refuz de confirmare a unei contribuţii financiare pentru un proiect major — Articolul 40 primul paragraf litera (g) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 — Justificarea participării publice — Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 — Depășirea termenului”]

text:
               23.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/41

         Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2018 – Polonia/Comisia
   (Cauza T-316/15) (1)

   ([„FEDER - Refuz de confirmare a unei contribuţii financiare pentru un proiect major - Articolul 40 primul paragraf litera (g) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 - Justificarea participării publice - Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 - Depășirea termenului”])
   (2018/C 142/52)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B.-R. Killmann, D. Recchia și M. Siekierzyńska, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2015) 2230 a Comisiei din 31 martie 2015 prin care se refuză confirmarea contribuției financiare din Fondul european de dezvoltare regională pentru proiectul major „Crearea unor servicii inovatoare în Centrul de servicii comune IBM din Wroclaw” în cadrul axei prioritare nr. 4 a Programului operațional „Economia inovatoare”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza C-39/18 P: Recurs introdus la 22 ianuarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 10 noiembrie 2017 în cauza T-180/15, Icap plc și alții/Comisia Europeană

text:
               23.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/26

         Recurs introdus la 22 ianuarie 2018 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 10 noiembrie 2017 în cauza T-180/15, Icap plc și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-39/18 P)
   (2018/C 142/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii (punctele 281-299 și dispozitivul), în măsura în care sunt anulate amenzile stabilite la articolul 2 din decizia în litigiu;

               —

               respingerea celui de al cincilea și a celui de al șaselea motiv, referitoare la amenzi, ale acțiunii formulate de ICAP în fața Tribunalului și, în temeiul competenței de fond, stabilirea unor amenzi adecvate în sarcina ICAP;

               —

               obligarea ICAP la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente acestor proceduri și reformarea deciziei din prima instanță privind cheltuielile de judecată pentru a reflecta decizia pronunțată în prezentul recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia își întemeiază recursul pe următorul motiv unic:
   Comisia susține că în Hotărârea Icap plc și alții/Comisia (EU:T:2017:795) Tribunalul a aplicat în mod eronat jurisprudența Curții de Justiție privind motivarea impusă în deciziile de aplicare a unor amenzi. Hotărârea Tribunalului se îndepărtează de Hotărârea de referință AC Treuhand/Comisia (C-194/14 P, EU:C:2015:717, punctele 66-68) și impune Comisiei o obligație mai strictă de a motiva mai detaliat metodologia utilizată la calculul amenzilor pentru încălcări ale articolului 101 TFUE, în special în cazurile în care aplică punctul 37 din Orientările privind calcularea amenzilor. Recursul Comisiei are ca obiectiv corectarea erorilor de drept grave săvârșite de Tribunal care, dacă ar fi admise, ar aduce atingere competenței Comisiei de stabilire a unor amenzi adecvate pentru a fi suficient de disuasive. O interpretare corespunzătoare a obligației de motivare, care răspunde cerințelor stabilite de jurisprudență și amintite în Hotărârea AC Treuhand/Comisia (C-194/14 P, punctul 68), este esențială pentru îndeplinirea acestui obiectiv. În schimb, o obligație mai strictă de motivare a amenzilor, care include deliberările interne și luarea în considerare a etapelor intermediare, afectează marja de apreciere a Comisiei pentru stabilirea amenzilor, inclusiv în situațiile în care se întemeiază pe punctul 37 din Orientările privind calcularea amenzilor. Acest din urmă punct a fost prevăzut tocmai pentru a acorda Comisiei posibilitatea să se îndepărteze de la Orientările privind calcularea amenzilor în cauze atipice, precum cele în care sunt aplicate amenzi facilitatorilor. Astfel cum au recunoscut instanțele Uniunii, Comisia trebuie să își mențină puterea de apreciere și competența discreționară pentru stabilirea unor amenzi adecvate.


title: Cauza T-402/15: Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2018 – Polonia/Comisia [„FEDER — Refuzul de a confirma o contribuție financiară pentru un proiect major — Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 — Evaluarea contribuției unui proiect major la realizarea obiectivelor programului operațional — Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 — Depășirea termenului”]

text:
               23.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/41

         Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2018 – Polonia/Comisia
   (Cauza T-402/15) (1)

   ([„FEDER - Refuzul de a confirma o contribuție financiară pentru un proiect major - Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 - Evaluarea contribuției unui proiect major la realizarea obiectivelor programului operațional - Articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1083/2006 - Depășirea termenului”])
   (2018/C 142/53)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B.-R. Killmann și M. Siekierzyńska, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei C(2015) 3228 final a Comisiei din 11 mai 2015 prin care se refuză confirmarea pentru Republica Polonă a unei contribuții financiare a Fondului European pentru Dezvoltare Regională (FEDER) la proiectul major „Centrul European de Servicii Partajate – Sisteme logistice inteligente” în cadrul axei prioritare nr. 4 a programului operațional „Economie inovatoare”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza T-41/18: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2018 – Autoridad Portuaria de Vigo /Comisia

text:
               23.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/52

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2018 – Autoridad Portuaria de Vigo /Comisia
   (Cauza T-41/18)
   (2018/C 142/69)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Autoridad Portuaria de Vigo (Vigo, Spania) (reprezentant: J. Costas Alonso, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să asigure că Comisia, în calitate de gardian al tratatelor, își îndeplinește obligația de a garanta aplicarea uniformă a dispozițiilor dreptului Uniunii de către toate statele membre, acționând astfel încât să asigure aplicarea uniformă în toate statele membre a legislației Uniunii privind importurile de produse de origine animală provenind din țări terțe, prin unificarea normelor care reglementează aceste controale.

               —

               în special, obligarea Direcției Generale „Sănătate și Siguranța Alimentară” a Comisiei să efectueze o analiză comparativă a aplicării cadrului juridic al Uniunii care reglementează importurile de produse de origine animală provenind din țări terțe în porturile Vigo și Leixões (Portugalia).

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta arată că aplicarea divergentă a legislației Uniunii Europene privind importul de produse piscicole congelate și refrigerate provenite din țări care nu aparțin Uniunii încalcă normele de concurență și condițiile de concurență echitabile, ceea ce antrenează, în cele din urmă, o denaturare a pieței interne.
   În această privință, reclamanta susține, de asemenea, că porturile îndeplinesc o funcție esențială în traficul de mărfuri și, în special, în ceea ce privește importurile de produse piscicole, din care 76 % tranzitează porturile.


title: Cauza C-64/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 27 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas [Trimitere preliminară — Articolul 19 alineatul (1) TUE — Căi de atac — Protecție jurisdicțională efectivă — Independența judecătorilor — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Reducerea remunerațiilor în cadrul funcției publice naționale — Măsuri de austeritate bugetară]

text:
               23.4.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 27 februarie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas
   (Cauza C-64/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 19 alineatul (1) TUE - Căi de atac - Protecție jurisdicțională efectivă - Independența judecătorilor - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Reducerea remunerațiilor în cadrul funcției publice naționale - Măsuri de austeritate bugetară])
   (2018/C 142/02)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Associação Sindical dos Juízes Portugueses

      Pârât: Tribunal de Contas

      Dispozitivul

   Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că principiul independenței judecătorilor nu se opune aplicării în cazul membrilor Tribunal de Contas (Curtea de Conturi, Portugalia) a unor măsuri generale de reducere salarială, precum cele în discuție în litigiul principal, legate de constrângeri de eliminare a unui deficit bugetar excesiv, precum și de un program de asistență financiară din partea Uniunii Europene.

      (1)  JO C 156, 2.5.2016.