title: Cauza C-64/14 P: Recurs introdus la 7 februarie 2014 de Sven A. von Storch şi alţii împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 decembrie 2013 în cauza T-492/12, Sven A. von Storch şi alţii/Banca Centrală Europeană

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/9

         Recurs introdus la 7 februarie 2014 de Sven A. von Storch şi alţii împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 decembrie 2013 în cauza T-492/12, Sven A. von Storch şi alţii/Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-64/14 P)
   2014/C 151/11
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurenţi: Sven A. von Storch şi alţii (reprezentanţi: M. C. Kerber, B. von Storch, avocaţi)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană

      Concluziile recurenților

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanţei Camerei întâi a Tribunalului din 10 decembrie 2013 pronunţate în cauza T-492/2012,

               —

               admiterea cererii formulate de recurenţi la data de 11 noiembrie 2012,

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată în conformitate cu dispoziţiile articolului 122 alineatul (1) din Regulamentul de Procedură al Curţii de Justiţie.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenţii susţin că Ordonanţa Camerei întâi a Tribunalului Uniunii Europene din 10 decembrie 2013 pronunţate în cauza T-492/2012 este viciată de o eroare de drept pentru următoarele motive:

               1.

               Întrucât Deciziile BCE din 6 septembrie 2012 privind o serie de caracteristici tehnice referitoare la operațiunile monetare cu titluri de stat din Eurosistem pe pieţele secundare ale obligaţiunilor de stat şi privind măsuri suplimentare pentru a conserva disponibilitatea garanțiilor în vederea menţinerii accesului partenerilor la operaţiunile de lichiditate ale Eurosistemului şi, în subsidiar, Orientările 2012/641/EU ale BCE din 10 octombrie 2012 de modificare a Orientărilor BCE/2012/18 privind măsuri suplimentare temporare referitoare la operaţiunile de finanţare în Eurosistem şi de conservare a disponibilității garanțiilor (ECB/2012/23) (1) au efecte juridice, pot face obiectul unei acţiuni. Potrivit unei jurisprudenţe constante referitoare la articolul 19 TUE, caracterul obligatoriu al unui act se determină în raport cu scopul său.

               2.

               Deciziile atacate îi privesc direct şi individual pe recurenţi, chiar dacă nu li se adresează în mod direct.

               3.

               Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul şi-a însuşit argumentul BCE potrivit căruia deciziile nu au niciun efect asupra situaţiei juridice a cetăţenilor. În acelaşi timp, Tribunalul a ignorat faptul că deciziile au de fapt consecinţe extinse asupra pieţei operaţiunilor monetare şi în special asupra emisiunilor de titluri de stat ceea ce BCE ar fi urmărit de altfel.

               4.

               Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul a condiţionat dreptul recurenţilor de a exercita o acţiune de o intervenţie efectivă a BCE, respectiv, de tranzacţii ulterioare concrete, de care în speţă recurenţii nu ar fi avut cunoştinţă, indiferent de imposibilitatea practică a unei eventuale anulări a achiziţionării de titluri.

               5.

               Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul a privat recurenţii de dreptul la o protecţie jurisdicţională efectivă garantat de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene şi de articolul 6 din Convenţia pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale semnată la Roma la 4 noiembrie 1950. În special, posibilitatea la care face referire Tribunalul privind controlul incident, întemeiat pe articolul 277 TFUE, nu are în niciun caz acelaşi efect juridic precum o acţiune întemeiată pe articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.

      (1)  JO L 284, p. 14.


title: Cauza T-610/16: Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – PC/EASO

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/25

         Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – PC/EASO
   (Cauza T-610/16)
   (2017/C 269/37)
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamant: PC (reprezentant: L. Railas, avocat)

      Pârât: Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea raportului de evaluare negativ pentru perioada de probă întocmit în privința reclamantului și obligarea EASO la întocmirea unui nou raport de evaluare în privința reclamantului în sensul menținerii acestuia pe post;

               —

               anularea deciziei EASO/ED/2015/358;

               —

               constatarea faptului că autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă (denumită în continuare „AAIC”) nu a intervenit în concedierea reclamantului;

               —

               anularea deciziei EASO/HR/2015/607, care pune capăt raportului de muncă al reclamantului în urma perioadei de probă, cu consecința ca raportul de muncă să curgă fără întrerupere de la 1 martie 2015 până la 28 februarie 2020 (încetarea raportului de muncă prevăzută în contract);

               —

               în cazul în care EASO nu îl poate reintegra pe reclamant în postul său, obligarea EASO la despăgubirea reclamantului pentru prejudiciul suferit din cauza deciziei nelegale a EASO, prin plata către reclamant, cu titlu de daune interese, a remunerației, a indemnizațiilor și a cotizațiilor pentru pensie care sunt în sarcina angajatorului, corespunzătoare postului său, pentru perioada 1 decembrie 2015-28 februarie 2020;

               —

               în cazul în care EASO îl poate reintegra pe reclamant în postul său, obligarea EASO la plata către reclamant, cu titlu de daune interese, a remunerației, a indemnizațiilor și a cotizațiilor pentru pensie care sunt în sarcina angajatorului, corespunzătoare postului său, pentru perioada în care acesta nu și-a exercitat atribuțiile, cuprinsă între 1 decembrie 2015 și reintegrarea sa;

               —

               obligarea EASO la plata către reclamant a echivalentului a 6 luni de remunerație și de cotizații ale angajatorului în conformitate cu cauza F-113/13, punctul 5;

               —

               obligarea EASO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe eroarea vădită de apreciere săvârșită de evaluatorul perioadei de probă întrucât a întocmit un raport de evaluare negativ pentru perioada menționată și a formulat fără temei critici publice la adresa reclamantului. Reclamantul consideră că EASO constată fără nicio referire la jurisprudență sau la un alt izvor de drept că (fiecare) „evaluator dispune de o putere de apreciere deosebit de extinsă pentru a evalua munca persoanei despre care trebuie să întocmească un raport, deoarece raportul de evaluare prezintă opinia liber exprimată a evaluatorului”.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către EASO a criteriului de evaluare echitabilă în elaborarea raportului de evaluare referitor la perioada de probă. Evaluarea perioadei de probă pe care se întemeia decizia de concediere a fost efectuată fără a se ține seama de „fapte așa cum au existat” și cu încălcarea normelor aplicabile în materie de personal sau a ghidului EASO referitor la evaluarea personalului aflat în perioadă de probă, precum și fără a lua în considerare observațiile scrise formulate cu privire la raportul de evaluare a perioadei de probă.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către EASO a principiului egalității de tratament și pe interpretarea eronată a EASO în ceea ce privește dispozițiile Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene atunci când le-a aplicat reclamantului.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe eroarea de apreciere săvârșită de EASO atunci când a semnat documentul oficial al Uniunii EASO/ED/2015/358 (delegare de atribuții), care a fost adoptat nelegal din cauza lipsei normelor de aplicare obligatorii adoptate de Consiliul de administrație al EASO, care dovedește un conflict de interese evident și a cărui dată este, potrivit reclamantului, inexactă.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe utilizarea de către EASO, în raportul de evaluare a perioadei de probă și în continuarea procedurii, a documentului EASO/ED/2015/358, care este antedatat.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea de către EASO, în cursul întregii proceduri de evaluare a perioadei de probă, a normelor procedurale aplicabile procedurii de evaluare, a normelor privind anchetele administrative și a dreptului la apărare al reclamantului. În opinia acestuia, decizia privind raportul de evaluare a perioadei de probă ar fi putut fi diferită, mai exact pozitivă, dacă EASO nu ar fi încălcat normele Uniunii aplicabile în materie de personal și ghidul EASO privind evaluarea personalului aflat în perioada de probă.

               7.

               Al șaptelea motiv este întemeiat pe faptul că reclamantul a prezentat în mod valabil argumente care vizau repunerea în discuție a validității deciziei de concediere. În opinia reclamantului, decizia EASO de a pune capăt contractului său de muncă se întemeiază pe o apreciere eronată, pe nereguli săvârșite de EASO în cursul procedurii de evaluare a perioadei de probă, inclusiv pe numirea nelegală a autorului deciziei de concediere, pe lipsa sa de profesionalism în chestiuni de personal, pe lipsa sa de experiență în privința documentelor de evaluare referitoare la perioada de probă, pe nereguli în aprecierea perioadei de probă, precum și a criticilor și comentariilor formulate de reclamant.


title: Cauza T-62/11: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Air France-KLM/Comisia [„Concurență — Înțelegeri — Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri — Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor și serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea unor suprataxe de carburant și a unor suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) — Articolul 101 TFUE, articolul 53 al Acordului privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian — Obligația de motivare”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/39

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Air France-KLM/Comisia
   (Cauza T-62/11) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața serviciilor de transport aerian de mărfuri - Acorduri și practici concertate cu privire la mai multe elemente ale prețurilor și serviciilor de transport aerian de mărfuri (introducerea unor suprataxe de carburant și a unor suprataxelor de securitate, refuzul de a plăti un comision pe suprataxe) - Articolul 101 TFUE, articolul 53 al Acordului privind SEE și articolul 8 din Acordul dintre Comunitate și Elveția privind transportul aerian - Obligația de motivare”])
   (2016/C 048/43)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Air France-KLM (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Wachsmann și S. Thibault-Liger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Giolito, S. Noë și N. von Lingen, agenți, asistați de B. Lebrun, avocat, ulterior C. Giolito și A. Dawes, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: F. Florindo Gijón, M. Simm și M. Balta, agenți)

      Obiectul

   Cerere prin care se urmărește, cu titlu principal, anularea Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care o privește pe reclamantă și, cu titlu subsidiar, anularea articolului 5 literele (b) și (d) din această decizie, în măsura în care aplică o amendă acesteia din urmă, sau reducerea amenzii

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) în măsura în care privește Air France-KLM.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Air France-KLM.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 95, 26.3.2011.


title: Cauzele conexate C-439/05 P și C-454/05 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 septembrie 2007 — Land Oberösterreich, Republica Austria/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Directiva 2001/18/CE — Decizia 2003/653/CE — Diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic — Articolul 95 alineatul (5) CE — Dispoziții de drept intern care derogă de la o măsură de armonizare, justificate de dovezi științifice noi, precum și de o problemă specifică unui stat membru — Principiul contradictorialității)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 septembrie 2007 — Land Oberösterreich, Republica Austria/Comisia Comunităților Europene
   (Cauzele conexate C-439/05 P și C-454/05 P) (1)

   (Recurs - Directiva 2001/18/CE - Decizia 2003/653/CE - Diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic - Articolul 95 alineatul (5) CE - Dispoziții de drept intern care derogă de la o măsură de armonizare, justificate de dovezi științifice noi, precum și de o problemă specifică unui stat membru - Principiul contradictorialității)
   (2007/C 269/18)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurente: Land Oberösterreich (reprezentanți: G. Hörmanseder, agent, și F. Mittendorfer, Rechtsanwalt), Republica Austria (reprezentanți: H. Dossi și A. Hable, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: U. Wölker și M. Patakia, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 5 octombrie 2005, Land Oberösterreich și Austria/Comisia (cauzele conexate T-366/03 și T-235/04), prin care Tribunalul a respins o acțiune având ca obiect anularea Deciziei 2003/653/CE a Comisiei din 2 septembrie 2003 privind dispozițiile naționale care interzic utilizarea de organisme modificate genetic în landul Austria Superioară în temeiul dispozițiilor articolului 95 alineatul (5) din Tratatul CE — Dispoziții de drept intern care derogă de la o măsură de armonizare, justificate de o problemă specifică unui stat membru
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Obligă Land Oberösterreich și Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006

      JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza F-32/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 ianuarie 2009 — Klein/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Pensii — Pensie de invaliditate — Deces — Noțiunea copil în întreținere — Articolul 2 din anexa VII la statut — Despăgubire de deces — Ajutor de deces — Pensie de orfan)

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/51

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 20 ianuarie 2009 — Klein/Comisia
   (Cauza F-32/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Pensii - Pensie de invaliditate - Deces - Noțiunea „copil în întreținere’ - Articolul 2 din anexa VII la statut - Despăgubire de deces - Ajutor de deces - Pensie de orfan)
   (2009/C 55/93)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Marie-Claude Klein (Grasse, Franța) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Martin și K. Herrmann, agenți)
   Obiectul
   Anularea Deciziei AIPN din 4 mai 2007 prin care se refuză acordarea în favoarea reclamantei a unui ajutor de deces, a unei despăgubiri de deces și a unei pensii de orfan.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Klein suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 116, 9.5.2008, p. 36.


title: Cauza C-167/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander (Spania) la 23 martie 2016 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A./Fernando Quintano Ujeta și María Isabel Sánchez García

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Spania) la 23 martie 2016 – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A./Fernando Quintano Ujeta și María Isabel Sánchez García
   (Cauza C-167/16)
   (2016/C 200/16)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Pârâți: Fernando Quintano Ujeta și María Isabel Sánchez García

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE (1) a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii sunt compatibile cu faptul că constatarea caracterului abuziv al unei clauze privind exigibilitatea anticipată, care constituie temeiul unei proceduri de executare silită, nu are nicio consecință asupra procedurii judiciare în care se constată acest caracter?

               2)

               Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 sunt compatibile cu o interpretare care condiționează consecințele constatării caracterului abuziv al unei clauze privind exigibilitatea anticipată de caracteristicile concrete ale procedurilor pentru care poate opta profesionistul?

               3)

               Este conformă cu articolul 6 alineatul (1) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13 o interpretare conform căreia, deși o clauză prestabilită permite declararea exigibilității anticipate a unui contract încheiat pe termen lung pentru o neexecutare nesemnificativă a obligațiilor, creând consumatorului o situație mai nefavorabilă decât cea care ar rezulta din aplicarea normei naționale supletive, clauza nu este nulă exclusiv pentru motivul că există o normă de corecție în legea procedurală națională aplicabilă numai în procedura concretă aleasă de profesionist și numai dacă sunt îndeplinite anumite condiții?

               4)

               Articolul 693 alineatul 3 din LEC (2) constituie o soluție adecvată și eficientă care permite consumatorului să remedieze efectele unei clauze abuzive privind exigibilitatea anticipată, având în vedere că acesta trebuie să achite dobânzile și cheltuielile de judecată?

               5)

               Este conformă cu principiul efectivității prevăzut de Directiva 93/13 și cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (3) o lege procedurală națională care conferă consumatorului drepturi pe care le poate invoca în cadrul unei proceduri de executare silită accelerate, pe care profesionistul o poate alege dintre alte proceduri alternative, în care drepturile respective nu sunt cunoscute?

      (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273.

      (2)  Ley de Enjuiciamiento Civil [Codul de procedură civilă].

      (3)  JO 2000, C 364, p. 1, Ediţie specială, JO 2007, C 303, p. 1.


title: Cauza F-25/09: Acțiune introdusă la 16 martie 2009 — Van Neyghem/Consiliul

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/48

         Acțiune introdusă la 16 martie 2009 — Van Neyghem/Consiliul
   (Cauza F-25/09)
   2009/C 113/102
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Kris Van Neyghem (Tienen, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu îl promova pe reclamant în gradul AST 7 în cadrul exercițiului de promovare 2008 și, în măsura în care este necesar, a deciziilor de promovare în acest grad a funcționarilor mai puțin meritorii

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN de a nu îl promova pe reclamant în gradul AST 7 în cadrul exercițiului de promovare 2008 și, în măsura în care este necesar, a deciziilor de promovare în acest grad a funcționarilor mai puțin meritorii;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-249/10: Acțiune introdusă la 31 mai 2010 — Kitzinger/OAPI — Mitteldeutscher Rundfunk, Zweites Deutsches Fernsehen (KICO)

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/49

         Acțiune introdusă la 31 mai 2010 — Kitzinger/OAPI — Mitteldeutscher Rundfunk, Zweites Deutsches Fernsehen (KICO)
   (Cauza T-249/10)
   ()
   2010/C 209/74
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Kitzinger & Co. (GmbH & Co. KG) (Hamburg, Germania) (reprezentant: S. Kitzinger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mitteldeutscher Rundfunk (organism de drept public) (Leipzig, Germania), Zweites Deutsches Fernsehen (organism de drept public) (Mainz, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 martie 2010, pronunțată în cauza R 1388/2008-4, în sensul anulării Deciziei diviziei de opoziție din 28 iulie 2008 asupra opoziției nr. B 1 133 612 și al respingerii opoziției;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei atacate a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 martie 2010, pronunțată în cauza R 1388/2008-4;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă în culorile albastru și gri, care cuprinde elementul verbal „KICO” pentru produse și servicii din clasele 16, 36 și 39

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Mitteldeutscher Rundfunk (organism de drept public) și Zweites Deutsches Fernsehen (organism de drept public)

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca comunitară verbală „KIKA” pentru produse și servicii din clasele 8, 9, 11, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 29, 30, 32, 38 și 41 și marca figurativă germană în culorile negru și alb, care cuprinde elementul verbal „KIKA” pentru produse și servicii din clasele 8, 9, 11, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 29, 30, 32, 38, 41 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în discuție

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-144/07 P: Recurs introdus la 13 martie 2007 de către K-Swiss, Inc. împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) pronunțate la 14 decembrie 2006 în cauza T-14/06, K-Swiss, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/16

         Recurs introdus la 13 martie 2007 de către K-Swiss, Inc. împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) pronunțate la 14 decembrie 2006 în cauza T-14/06, K-Swiss, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-144/07 P)
   (2007/C 117/26)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: K-Swiss, Inc. (reprezentată de: H.E. Hübner, Advocate)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   Concluziile recurentei
   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea ordonanței Tribunalului de Primă Instanță;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Recurenta susține că Tribunalul de Primă Instanță a încălcat Normele 61, 62 și 68 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară atunci când a respins ca tardivă acțiunea sa (1).

      (1)  JO 1995 L 303, p. 1.


title: Cauza F-18/07: Acțiune introdusă la 10 iulie 2007 — Marcuccio/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/18

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2007 — Marcuccio/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-18/07)
   (2007/C 223/33)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 25 octombrie 2005, emisă de Sistemul comun de asigurări de boală al pârâtei, prin care pârâta a respins cererea din 11 octombrie 2005, introdusă de reclamant în scopul recunoașterii faptului că era afectat de o boală gravă, în conformitate cu și pentru aplicarea articolului 72 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene și a reglementării referitoare la asigurarea funcționarilor Comunităților Europene împotriva riscurilor de boală;

               —

               anularea, în măsura necesară, a deciziei emise de autoritatea împuternicită să facă numiri din 30 noiembrie 2006, nr. ADMIN.B.2/MB/nb D(06) 27556, prin care și în măsura în care a fost respinsă reclamația din 23 august 2006 introdusă de reclamant împotriva și pentru anularea deciziei contestate;

               —

               declararea inexistenței ex lege sau, în subsidiar, anularea în măsura necesară și în cazul în care există în mod concret, acest aspect fiind incert rebus sic stantibus, a prezumtivului aviz al consiliului medicilor care este menționat în nota din 30 noiembrie 2006, despre care reclamantul nu are cunoștință în detaliu;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În susținerea argumentelor sale, reclamantul formulează următoarele trei motive:

               1)

               lipsa absolută a motivării, și pentru caracter ilogic, incongruență, tautologie, confuzie, examinare insuficientă și caracter nefondat al argumentelor formulate de pârâtă;

               2)

               eroare vădită de apreciere și încălcarea legii;

               3)

               încălcarea obligației de solicitudine și a celei de bună administrare.


title: Cauza C-541/16: Acțiune introdusă la 25 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Danemarcei

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/30

         Acțiune introdusă la 25 octombrie 2016 – Comisia Europeană/Regatul Danemarcei
   (Cauza C-541/16)
   (2017/C 006/37)
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Grønfeldt și J. Hottiaux, agenți)

      Pârât: Regatul Danemarcei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Danemarcei nu și-a îndeplinit obligațiile prevăzute la articolul 2 punctul 6 și la articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 (1) al Parlamentului European și al Consiliului privind normele comune pentru accesul la piața transportului rutier internațional de mărfuri.

               —

               Obligarea Regatului Danemarcei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               —

               Comisia susține că articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 reglementează în mod exhaustiv modalitățile în care transportatorii pot să efectueze operațiuni de cabotaj în condițiile prevăzute la același articol. Această dispoziție nu stabilește numărul maxim de locuri de încărcare și/sau de descărcare în cursul aceleiași operațiuni de cabotaj. Limitarea la trei operațiuni de cabotaj nu înseamnă că o operațiune de cabotaj trebuie să cuprindă un număr fix de locuri de încărcare și/sau de descărcare.

               —

               Potrivit reglementării daneze, o operațiune de cabotaj poate fi alcătuită fie din mai multe locuri de încărcare, fie din mai multe locuri de descărcare, însă nu din ambele. Reglementarea daneză împiedică transportatorii nerezidenți să efectueze o operațiune de cabotaj alcătuită din mai multe locuri de încărcare și de descărcare, ceea ce reprezintă o limitare a posibilităților acestor întreprinderi de a efectua operațiuni de cabotaj în Danemarca în măsura prevăzută de Regulamentul nr. 1072/2009.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1072/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind normele comune pentru accesul la piața transportului rutier internațional de mărfuri (JO 2009, L 300, p. 72).


title: Cauza F-79/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 20 iunie 2012 — Menidiatis/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Respingerea candidaturii — Executarea hotărârii de anulare — Termen rezonabil — Măsuri de executare individuale — Pierderea unei șanse)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 20 iunie 2012 — Menidiatis/Comisia
   (Cauza F-79/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Respingerea candidaturii - Executarea hotărârii de anulare - Termen rezonabil - Măsuri de executare individuale - Pierderea unei șanse)
   2013/C 46/57
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Andreas Menidiatis (Rhode-Saint-Genèse, Belgia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere având ca obiect plata către reclamant a unei sume pentru repararea prejudiciului material și moral despre care se pretinde că a fost suferit ca urmare a lipsei adoptării de măsuri de executare a hotărârii în cauza F-128/07

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Menidiatis suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011, p. 47.


title: Cauza T-609/14: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/38

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION)
   (Cauza T-609/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 354/45)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: D. Walicka și D. Botis, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 2 iunie 2014 (cauza R 123/2014-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Laverana GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza T-106/17: Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – JPMorgan Chase și alții/Comisia

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/47

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2017 – JPMorgan Chase și alții/Comisia
   (Cauza T-106/17)
   (2017/C 112/66)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: JPMorgan Chase & Co. (New York, New York, Statele Unite), JPMorgan Chase Bank, National Association (Columbus, Ohio, Statele Unite), J. P. Morgan Services LLP (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: D. Rose, QC, J. Boyd, M. Lester, D. Piccinin și D. Heaton, Barristers, și B. Tormey, N. French, N. Frey și D. Das, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene C(2016) 8530 final, în cauza AT.39914 – Euro Interest Rate Derivatives – (denumită în continuare „decizia”) din 7 decembrie 2016, în măsura în care se aplică reclamanților;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea pedepsei aplicate reclamanților;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a dovedit că scopul urmărit prin comportamentul reclamanților a fost de a manipula scadențele EURIBOR sau EONIA (ratele dobânzii de referință); dovezile arată că reclamanții nu au urmărit un scop anticoncurențial în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE și al articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE (denumit în continuare „articolul 101”).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, în plus sau cu titlu subsidiar, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că obiectivul pretinsei manipulări a scadențelor EURIBOR sau a EONIA este acela de a împiedica, restrânge sau denatura concurența, în sensul articolului 101.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu constată, iar Comisia nu poate susține sau stabili, în privința reclamanților, existența unui alt obiect anticoncurențial decât manipularea scadențelor EURIBOR sau a EONIA.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, cu titlu subsidiar, Comisia nu a stabilit că reclamanții au participat la o încălcare unică și continuă. În special, comportamentul constatat de Comisie, legat de încălcarea articolului 101, nu a urmărit un scop unic; cu titlu subsidiar, reclamanții nu au fost conștienți de comportamentul ilicit al celorlalte părți și nu l-ar fi putut prevedea în mod rezonabil; cu titlu subsidiar, reclamanții nu au intenționat să contribuie prin comportamentul lor la un plan comun având un obiect anticoncurențial.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a acționat contrar principiilor fundamentale ale dreptului Uniunii, respectiv buna administrare, prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare al reclamanților, prin faptul că s-a antepronunțat împotriva lor prin modul în care a aplicat procesul de soluționare „hibrid”, precum și prin intermediul unor formule de antepronunțare aparținând comisarului Almunia.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în plus sau cu titlu subsidiar, Comisia a săvârșit într-o serie de moduri erori de calcul privind amenda aplicată reclamanților, iar Curtea ar trebui să o reducă. Comisia (a) ar fi trebuit să aplice o reducere mai mare și o gravitate mai scăzută, precum și ajustări ale „taxei de intrare” pentru a reflecta rolul marginal și diferit al reclamanților constatat de Comisie; (b) nu a aplicat aceeași metodă în calculul valorii vânzărilor pentru fiecare parte, cu consecința că reclamanții au fost tratați mai puțin favorabil, fără vreo justificare obiectivă; (c) ar fi trebuit să aplice o reducere mai mare în raport cu cuantumul încasărilor reclamanților pentru a reflecta puterea economică relativă a acestora și (d) nu ar fi trebuit să includă vânzările EONIA în calculul valorii vânzărilor.


title: Cauza C-370/06: Ordonanța președintelui Curții din data de 24 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/28

         Ordonanța președintelui Curții din data de 24 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-370/06) (1)

   (2007/C 82/62)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-377/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Trimitere preliminară — Noțiunea „instanță dintr-un stat membru”  — Tribunal Arbitral Tributário — Directiva 69/335/CEE — Articolele 4 și 7 — Majorarea capitalului social al unei societăți de capital — Taxă de timbru în vigoare la 1 iulie 1984  — Abrogarea ulterioară a respectivei taxe de timbru, apoi reintroducerea acesteia)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/16

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 12 iunie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-377/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Noțiunea „instanță dintr-un stat membru” - Tribunal Arbitral Tributário - Directiva 69/335/CEE - Articolele 4 și 7 - Majorarea capitalului social al unei societăți de capital - Taxă de timbru în vigoare la 1 iulie 1984 - Abrogarea ulterioară a respectivei taxe de timbru, apoi reintroducerea acesteia))
   2014/C 282/21
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatele (1) și (2) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985, trebuie interpretate în sensul că se opun reintroducerii de către un stat membru a unui impozit pe capital în privința operațiunilor de majorare a capitalului social care intră sub incidența primei dispoziții menționate, care erau supuse la plata unui astfel de impozit la 1 iulie 1984, dar care, ulterior, au fost scutite de plata acestuia.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-683/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 27 decembrie 2017 – Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V./Bundesrepublik Deutschland

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/31

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Köln (Germania) la 27 decembrie 2017 – Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V./Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-683/16)
   (2017/C 104/45)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Köln (Germania)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Deutscher Naturschutzring, Dachverband der deutschen Natur- und Umweltschutzverbände e.V.

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului (1) trebuie interpretat în sensul că se opune măsurilor unui stat membru în domeniul apelor aflate sub suveranitatea sau jurisdicția acestuia, necesare pentru respectarea obligațiilor impuse de articolul 6 din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (2), care afectează navele de pescuit aparținând altor state membre și prin intermediul cărora se interzice în ariile Natura 2000 pescuitul maritim profesional cu ajutorul echipamentelor de pescuit care ating fundul mării și al setcilor fixe de fund („setci și plase de încurcare”)?
               În special:

                           a)

                           Articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că metodele de capturare precizate în prima întrebare intră în domeniul de aplicare al noțiunii de „măsură de conservare”?

                           b)

                           Articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „nave de pescuit aparținând altor state membre” cuprinde și navele de pescuit aparținând altor state membre, dar care arborează pavilionul statului membru Republica Federală Germania?

                           c)

                           Articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că noțiunea „să îndeplinească obiectivele legislației relevante a Uniunii” cuprinde și măsurile adoptate de un stat membru care au scopul de a promova obiectivele prevăzute de legislația Uniunii?

               2.

               Articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1954/2003 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 2371/2002 și (CE) nr. 639/2004 ale Consiliului și a Deciziei 2004/585/CE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că se opune măsurilor unui stat membru în domeniul apelor aflate sub suveranitatea sau jurisdicția acestuia, necesare pentru respectarea obligațiilor impuse de Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător (3) în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului?

               3.

               În cazul în care răspunsul la primele două întrebări este negativ, alternativ sau cumulativ:
               Se opune competența exclusivă a Uniunii Europene în domeniul conservării resurselor biologice ale mării în cadrul politicii comune privind pescuitul, potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, adoptării de către statul membru a măsurilor sus-menționate?

      (1)  JO 2013, L 354, p. 22.

      (2)  JO 1992, L 206, p. 7.

      (3)  JO 2004, L 143, p. 56.


title: Cauza C-637/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Laufen Austria AG/Comisia Europeană [Recurs — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Plafon de 10 % din cifra de afaceri — Orientările privind calcularea amenzilor din 2006 — Obligația de motivare — Principiul egalității de tratament — Exercitarea competenței de fond]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Laufen Austria AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-637/13 P) (1)

   ([Recurs - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Plafon de 10 % din cifra de afaceri - Orientările privind calcularea amenzilor din 2006 - Obligația de motivare - Principiul egalității de tratament - Exercitarea competenței de fond])
   (2017/C 104/12)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Laufen Austria AG (reprezentant: E. Navarro Varona, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castilla Contreras, F. Castillo de la Torre și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 16 septembrie 2013, Laufen Austria/Comisia (T-411/10, EU:T:2013:443).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la cererea de reducere a amenzii aplicate, prezentată de Laufen Austria AG.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza C-455/08: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directivele 89/665/CEE și 92/13/CEE — Contracte de achiziții publice de bunuri și de lucrări — Procedură privind calea de atac împotriva unei decizii de atribuire a unui contract de achiziții — Garanția unei căi de atac eficiente — Termen minim care trebuie respectat între notificarea deciziei de atribuire a contractului de achiziții ofertanților eliminați și semnarea acestui contract de achiziții)

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-455/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directivele 89/665/CEE și 92/13/CEE - Contracte de achiziții publice de bunuri și de lucrări - Procedură privind calea de atac împotriva unei decizii de atribuire a unui contract de achiziții - Garanția unei căi de atac eficiente - Termen minim care trebuie respectat între notificarea deciziei de atribuire a contractului de achiziții ofertanților eliminați și semnarea acestui contract de achiziții)
   2010/C 51/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentant: D. O’Hagan, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 2 alineatul (1) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237) — Încălcarea articolului 1 alineatul (1) și a articolului 2 alineatul (1) din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO L 76, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 43) — Obligația de a prevedea în dreptul național o cale de atac efectivă și rapidă care să permită ofertantului eliminat să obțină anularea deciziei de atribuire a unui contract de achiziții — Termen de introducere a căii de atac

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea articolului 49 din Statutory Instrument nr. 329 din 2006 și a articolului 51 din Statutory Instrument nr. 50 din 2007, prin care Irlanda a definit normele care reglementează notificarea deciziilor autorităților contractante și a entităților contractante, precum și a motivării acestor decizii ofertanților astfel încât, în momentul în care ofertanții sunt pe deplin informați cu privire la motivele de respingere a ofertei acestora este posibil ca termenul de suspendare care precedă încheierea contractului să fi expirat deja, acest stat membru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 1 alineatul (1) și al articolului 2 alineatul (1) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992, și în temeiul articolului 1 alineatul (1) și al articolului 2 alineatul (1) din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor.

               2.

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.


title: Cauza T-197/10: Acțiune introdusă la 27 aprilie 2010 — BVR/OAPI — Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/47

         Acțiune introdusă la 27 aprilie 2010 — BVR/OAPI — Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)
   (Cauza T-197/10)
   2010/C 179/82
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken eV (BVR) (Berlin, Germania) (reprezentant: I. Rinke, avocată)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Austria Leasing GmbH (Frankfurt, Germania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 februarie 2010 (cauza R 248/2009-1);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Austria Leasing GmbH

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich” pentru servicii din clasele 35, 36 și 37

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: în special o marcă figurativă înregistrată în Germania care conține elementul verbal „Raiffeisenbank” pentru servicii din clasele 36, 39 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) întrucât există un risc de confuzie între mărcile în conflict

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-508/16: Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Bodson și alții/BEI („Funcție publică — Personalul BEI — Natura contractuală a raportului de muncă — Remunerație — Reforma regimului de prime — Încredere legitimă — Securitate juridică — Eroare vădită de apreciere — Proporționalitate — Obligația de solicitudine — Articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul intern al BEI — Egalitate de tratament”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/45

         Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2017 – Bodson și alții/BEI
   (Cauza T-508/16) (1)

   ((„Funcție publică - Personalul BEI - Natura contractuală a raportului de muncă - Remunerație - Reforma regimului de prime - Încredere legitimă - Securitate juridică - Eroare vădită de apreciere - Proporționalitate - Obligația de solicitudine - Articolul 11 alineatul (3) din Regulamentul intern al BEI - Egalitate de tratament”))
   (2017/C 277/67)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jean-Pierre Bodson (Luxemburg, Luxemburg) și ceilalți 450 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: inițial C. Gómez de la Cruz, G. Nuvoli și T. Gilliams, ulterior T. Gilliams și G. Faedo, agenți, asistați de P.-E. Partsch, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se urmărește, pe de o parte, anularea deciziilor, cuprinse în fișele de primă din aprilie 2013, de aplicare în privința reclamanților a deciziei Consiliului de administrație al BEI din 14 decembrie 2010 și a deciziilor Comitetului de direcție al BEI din 9 noiembrie 2010, din 29 iunie 2011, din 16 noiembrie 2011 și din 20 februarie 2013 și, pe de altă parte, obligarea BEI la plata către reclamanți a unei sume care corespunde diferenței dintre cuantumul remunerațiilor plătite în temeiul deciziilor menționate mai sus și cel al remunerațiilor datorate în temeiul regimului anterior sau, în lipsă, al noului regim pus în aplicare corect, precum și de daune-interese în repararea prejudiciilor material, ca urmare a pierderii puterii lor de cumpărare, și moral, pe care reclamanții pretind că le-au suferit

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnul Jean-Pierre Bodson și pe ceilalți membri ai personalului Băncii Europene de Investiții (BEI) ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-61/13 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza T-783/14: Hotărârea Tribunalului din 16 februarie 2017 – SolarWorld/Comisia [„Dumping — Subvenții — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China — Aprobare a unei reduceri a prețului minim de import în temeiul unui angajament acceptat în legătură cu proceduri antidumping și antisubvenție — Industria Uniunii — Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009”]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/43

         Hotărârea Tribunalului din 16 februarie 2017 – SolarWorld/Comisia
   (Cauza T-783/14) (1)

   ([„Dumping - Subvenții - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China - Aprobare a unei reduceri a prețului minim de import în temeiul unui angajament acceptat în legătură cu proceduri antidumping și antisubvenție - Industria Uniunii - Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009”])
   (2017/C 104/60)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: SolarWorld AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, și J. Beck, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se urmărește anularea deciziei Comisiei din cuprinsul unei scrisori din 15 septembrie 2014 adresate Camerei de Comerț a Chinei pentru Importul și Exportul de Mașini și Produse Electronice, având numărul de referință Trade/H4 (2014) 3328168, de ajustare în sensul reducerii a prețului minim de import pentru importurile de module și de celule fotovoltaice fabricate de producători-exportatori chinezi, supus unui angajament privind prețurile începând de la 1 octombrie 2014 pentru ultimul trimestru al anului 2014.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă SolarWorld AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza T-117/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — DeTeMedien Deutsche/OAPI (suchen.de) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale suchen.de — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Nume de domeniu — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/44

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 decembrie 2007 — DeTeMedien Deutsche/OAPI (suchen.de)
   (Cauza T-117/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale suchen.de - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Nume de domeniu - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 22/81)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: DeTeMedien Deutsche Telekom Medien GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: inițial, J. Fesenmair și I. Gehring, ulterior J. Fesenmair și T. M. Müller, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2006 (R 287/2005-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal suchen.de.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă DeTeMedien Deutsche Telekom Medien GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 143, 17.6.2006.


title: Cauza F-111/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera a doua) din data de 15 martie 2007 — Sanchez Ferriz/Comisie (Funcționari — Evaluare — Raport privind evoluția carierei — Exercițiul de evaluare 2001-2002)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/57

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera a doua) din data de 15 martie 2007 — Sanchez Ferriz/Comisie
   (Cauza F-111/05) (1)

   (Funcționari - Evaluare - Raport privind evoluția carierei - Exercițiul de evaluare 2001-2002)
   (2007/C 95/113)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Carlos Sanchez Ferriz (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Kraemer, agenți)
   Obiectul cauzei
   Anularea raportului privind evoluția carierei reclamantului pentru perioada 2001-2002
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006, p. 36 (cauză înregistrată iniţial la Tribunalul de Primă Instanţă al Comunităţilor Europene sub numărul T-413/05 și transferată la Tribunalul Funcţiei Publice al Uniunii Europene prin ordonanţa din 15.12.2005).


title: Cauza T-379/16: Acțiune introdusă la 18 iulie 2016 – Basicmed Enterprises și alții/Consiliul și alții

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/14

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2016 – Basicmed Enterprises și alții/Consiliul și alții
   (Cauza T-379/16)
   (2016/C 383/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Basicmed Enterprises Ltd (Limassol, Cipru) și alte 19 (reprezentanți: P. Tridimas, barrister, K. Kakoulli, P. Panayides și C. Pericleous, avocați)

      Pârâte: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogroup, Uniunea Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtelor la plata către reclamante a sumelor menționate în tabelul anexat la cererea introductivă plus dobânzi începând de la 16 martie 2013 până la data pronunțării hotărârii Tribunalului și

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu titlu subsidiar, reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că este angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene și/sau a instituțiilor pârâte;

               —

               determinarea procedurii de urmat pentru stabilirea prejudiciului recuperabil suferit efectiv de reclamante și

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită despăgubiri în conformitate cu articolul 268 TFUE și cu articolul 340 al doilea și al treilea paragraf TFUE, care reglementează răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene și a BCE pentru prejudiciile suferite prin diminuarea depozitelor reclamantelor ca urmare a schemei de recapitalizare internă pentru Republica Cipru adoptate de pârâte.
   Reclamantele consideră că măsurile de recapitalizare internă adoptate de Republica Cipru au fost introduse exclusiv în scopul de a pune în aplicare măsurile adoptate de pârâte și au fost de asemenea aprobate de instituțiile pârâte. Reclamantele apreciază că schema de recapitalizare internă constituie o încălcare gravă și, în susținerea acțiunii lor, invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate, astfel cum este protejat prin articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și prin articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăților fundamentale.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării.


title: Cauza C-528/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie/Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor [Trimitere preliminară — Criterii și mecanisme de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 (Dublin III) — Articolul 28 alineatul (2) — Detenție în scopul transferului — Articolul 2 litera (n) — Risc ridicat de sustragere de la procedură — Criterii obiective — Lipsa unei definiții legale]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie/Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor
   (Cauza C-528/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Criterii și mecanisme de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională - Regulamentul (UE) nr. 604/2013 (Dublin III) - Articolul 28 alineatul (2) - Detenție în scopul transferului - Articolul 2 litera (n) - Risc ridicat de sustragere de la procedură - Criterii obiective - Lipsa unei definiții legale])
   (2017/C 151/11)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Intimați: Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor

      Dispozitivul

   Articolul 2 litera (n) și articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid, coroborate, trebuie interpretate în sensul că impun statelor membre să stabilească, într-o dispoziție obligatorie cu aplicabilitate generală, criteriile obiective pe care se bazează motivele de a considera că există un risc de sustragere de la procedură a solicitantului de protecție internațională care face obiectul unei proceduri de transfer. Lipsa unei astfel de dispoziții atrage inaplicabilitatea articolului 28 alineatul (2) din acest regulament.

      (1)  JO C 16, 18.1.2016.


title: Cauza C-575/16: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Cehă

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/17

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2016 – Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-575/16)
   (2017/C 022/23)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Støvlbæk, K. Walkerová, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin impunerea unei condiții privind cetățenia pentru exercitarea profesiei de notar, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE și

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că cerința privind cetățenia, prevăzută pentru exercitarea profesiei de notar în ordinea juridică cehă, este discriminatorie și constituie o restricție nejustificată privind libertatea de stabilire. Republica Cehă nu și-a îndeplinit, așadar, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.
   Comisia consideră că funcțiile conferite notarilor de legislația Republicii Cehe nu sunt asociate, prin natura lor, exercitării autorității publice, astfel încât condiția privind cetățenia, prevăzută în vederea accesului la profesia de notar în ordinea juridică cehă, nu poate fi justificată prin excepția prevăzută la articolul 51 TFUE.


title: Cauza C-510/11 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 octombrie 2013 — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV/Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante — Amenzi — Comunicarea privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri — Cale de atac jurisdicțională efectivă)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/2

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 octombrie 2013 — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV/Comisia Europeană
   (Cauza C-510/11 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante - Amenzi - Comunicarea privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri - Cale de atac jurisdicțională efectivă)
   2013/C 367/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV (reprezentanți: T. Vinje, solicitor, precum și D. Paemen, avocat, și A. Tomtsis, dikigoros)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 iulie 2011, Kone și alții/Comisia (T-151/07), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea sau reducerea amenzii aplicate recurentelor prin Decizia C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 privind o procedură prevăzută de articolul 81 din Tratatul CE (cazul COMP/E-1/38.823 — Ascensoare și scări rulante), referitoare la o înțelegere pe piața instalării și a întreținerii ascensoarelor și a scărilor rulante din Belgia, din Germania, din Luxemburg și din Țările de Jos, privind manipularea cererilor de ofertă, împărțirea piețelor, stabilirea prețurilor, atribuirea proiectelor și a contractelor referitoare la acestea și schimbul de informații

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Kone Oyj, Kone GmbH și Kone BV să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 362, 10.12.2011.


title: Cauza C-332/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 9 iulie 2014 – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 9 iulie 2014 – Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld
   (Cauza C-332/14)
   2014/C 329/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR

      Pârât: Finanzamt Krefeld

      Întrebările preliminare

               1)

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene a hotărât că articolul 17 alineatul (5) al treilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 (1) permite statelor membre să prevadă în principal, drept cheie de repartizare pentru a calcula prorata de deducere a TVA-ului achitat în amonte aferent unei operațiuni determinate, precum construirea unei clădiri destinate unei utilizări mixte, o altă cheie de repartizare decât cea întemeiată pe cifra de afaceri, care figurează la articolul 19 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, cu condiția ca metoda reținută să garanteze o stabilire mai exactă a proratei de deducere menționate (Hotărârea Curţii din 8 noiembrie 2012, C-511/10 – BLC Baumarkt –, [EU:C:2012:689]).

                           a)

                           În vederea unei stabiliri mai precise a cuantumului taxelor achitate în amonte, la achiziționarea sau construirea unei clădiri de folosință mixtă, operațiunile impozitate în amonte, care reprezintă baza de impozitare pentru prețul de cumpărare și cheltuielile de construcție aferente, trebuie mai întâi incluse în operațiunile (taxabile sau scutite) legate de utilizarea clădirii, iar numai după aceea restul de TVA trebuie repartizat în funcție de cheia de repartizare întemeiată pe suprafață sau pe cifra de afaceri?

                           b)

                           Principiile formulate de Curtea de Justiție în Hotărârea din 8 noiembrie 2012, C-511/10 – BLC Baumarkt – [EU:C:2012:689] și răspunsul la întrebarea de mai sus se aplică și în privința taxelor achitate în amonte pentru operațiunile impozabile în amonte privind utilizarea, conservarea și întreținerea unei clădiri de folosință mixtă?

               2)

               Articolul 20 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri trebuie interpretat în sensul că regularizarea TVA-ului deductibil prevăzută la acest articol se aplică și într-o situație de fapt în care o persoană impozabilă a repartizat TVA-ul achitat în amonte aferent construirii unei clădiri destinate unei utilizări mixte potrivit metodei cifrei de afaceri prevăzute la articolul 19 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri și permisă de dreptul național, iar un stat membru adoptă ulterior, în perioada de regularizare, o dispoziție care prevede în principal o altă cheie de repartizare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă: principiile securității juridice și încrederii legitime se opun aplicării articolului 20 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri, atunci când, în cazuri precum cel descris mai sus, un stat membru nici nu prevede în mod expres regularizarea TVA-ului achitat în amonte, nici nu adoptă o normă tranzitorie și când repartizarea de către persoana impozabilă, potrivit metodei cifrei de afaceri, a TVA-ului achitat în amonte a fost recunoscută în general ca fiind conformă de către Bundesfinanzhof?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-113/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 septembrie 2009 — Fjord Seafood Norway și alții/Consiliul

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/82

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 22 septembrie 2009 — Fjord Seafood Norway și alții/Consiliul
   (Cauza T-113/06) (1)

   2009/C 267/146

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006.


title: Cauza T-99/14: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Alesa/Comisia [„Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de oferte — Prestare de servicii de asistență tehnică în favoarea autorităților chineze în scopul proiectului «Urbanizare durabilă — Legătură între orașele ecologice din Europa și din China (EC LINK)» — Procedură negociată — Articolul 266 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 — Transparență — Egalitate de tratament — Răspundere extracontractuală”]

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/18

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Alesa/Comisia
   (Cauza T-99/14) (1)

   ([„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de oferte - Prestare de servicii de asistență tehnică în favoarea autorităților chineze în scopul proiectului «Urbanizare durabilă - Legătură între orașele ecologice din Europa și din China (EC LINK)» - Procedură negociată - Articolul 266 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 - Transparență - Egalitate de tratament - Răspundere extracontractuală”])
   (2016/C 314/25)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Alesa Srl (Chieti, Italia) (reprezentant: N. Giampaolo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher și A. Aresu, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Comisiei, publicată în Suplimentul la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (JO 2013/S 234-405244), de a atribui contractul de achiziții publice DCI -ASIA/2013/329-453, privind furnizarea de asistență tehnică pentru proiectul Urbanizare durabilă – Legătură între orașele ecologice din Europa și din China (EC LINK)» unui alt ofertant decât reclamanta, în al doilea rând, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care reclamanta l-ar fi suferit și, în al treilea rând, cerere întemeiată pe articolul 277 TFUE, prin care se urmărește ca Tribunalul să aprecieze „legalitatea sau nelegalitatea, precum și aplicabilitatea sau inaplicabilitatea” articolului 266 din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO 2012, L 362, p. 1) și a punctului 2.4.13 din Ghidul practic al procedurilor contractuale ale acțiunilor externe ale Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Alesa Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza C-367/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa”/Stowarzyszenie Filmowców Polskich („Trimitere preliminară — Directiva 2004/48/CE — Articolul 13 — Proprietate intelectuală și industrială — Încălcare — Calculul daunelor interese — Reglementarea unui stat membru — Dublul valorii redevențelor datorate în mod normal”)

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 ianuarie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa”/Stowarzyszenie Filmowców Polskich
   (Cauza C-367/15) (1)

   ((„Trimitere preliminară - Directiva 2004/48/CE - Articolul 13 - Proprietate intelectuală și industrială - Încălcare - Calculul daunelor interese - Reglementarea unui stat membru - Dublul valorii redevențelor datorate în mod normal”))
   (2017/C 078/02)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa”

      Pârâtă: Stowarzyszenie Filmowców Polskich

      Dispozitivul

   Articolul 13 din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia titularul unui drept de proprietate intelectuală prejudiciat poate solicita persoanei care a adus atingere acestui drept fie repararea prejudiciului pe care l-a suferit, ținând seama de toate aspectele pertinente ale cauzei, fie, fără ca acest titular să trebuiască să dovedească prejudiciul efectiv, plata unei sume corespunzătoare dublului valorii remunerației adecvate care ar fi fost datorată în temeiul unei autorizații de utilizare a operei în cauză.

      (1)  JO C 7, 11.1.2016


title: Cauza C-465/16 P: Recurs introdus la 20 august 2016 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 în cauza T-276/13, Growth Energy and Renewable Fuels Association/Consiliul Uniunii Europene

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/21

         Recurs introdus la 20 august 2016 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 în cauza T-276/13, Growth Energy and Renewable Fuels Association/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-465/16 P)
   (2016/C 402/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent, N. Tuominen, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Growth Energy, Renewable Fuels Association, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol

      Concluziile recurentului

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 9 iunie 2016, notificată Consiliului la data de 10 iunie 2016, pronunţată în cauza T-276/13, Growth Energy and Renewable Fuels Association/Consiliul Uniunii Europene;

               —

               respingerea cererii formulate în primă instanţă de Growth Energy and Renewable Fuels Association de anulare a regulamentului contestat (1);

               —

               obligarea Growth Energy and Renewable Fuels Association la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu atât în primă instanţă, cât şi în recurs.

         Alternativ:

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal,

               —

               în cazul trimiterii spre rejudecare la Tribunal, soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată efectuate în primă instanţă şi în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, Consiliul solicită în mod respectuos anularea hotărârii atacate pentru motivele enunţate mai jos.
   Constatările Tribunalului cu privire la admisibilitatea acţiunii şi în special concluziile cu privire la faptul că reclamanţii sunt vizaţi în mod direct şi individual sunt eronate în drept:

               a.

               În primul rând, Tribunalul consideră că pentru a constata că aceştia sunt vizaţi în mod direct, este suficient că cei patru producători din SUA incluşi în eșantion sunt producători de bioetanol. Totuşi, această constatare cu privire la efectul direct nu poate fi conciliată cu jurisprudenţa consacrată care respinge efectul direct exclusiv în temeiul consecinţelor pur economice.

               b.

               În al doilea rând, nu este clar cum ar afecta în mod semnificativ poziţia lor pe piaţă simplul fapt că producătorii din SUA şi-au vândut bietanolul comercianților/producătorilor de amestecuri de pe piața americană, care ulterior a fost revândut pe piaţa americană sau a fost exportat în cantităţi importante în Uniune de către comercianți/producători de amestecuri de pe piaţa americană, înainte de a fi supus impozitării. Pentru a dovedi o afectare importantă a poziţiei lor pe piaţă ca urmare a aplicării taxelor, ar fi fost necesar măcar ca reclamanţii să dovedească impactul taxelor asupra nivelului importurilor către Uniune după aplicarea taxelor antidumping. Reclamanţii nu au furnizat însă vreo informaţie în această privinţă şi nici hotărârea atacată nu conţine nicio constatare legat de acest aspect. Acest lucru constituie atât o eroare în drept în aplicarea testului privind afectarea individuală, cât şi o lipsă de motivare.

         Pe fond, Tribunalul a săvârşit o eroare în drept în ceea ce priveşte interpretarea Regulamentului de bază (2) şi alte două erori în drept în ceea ce priveşte legislaţia WTO.

               a.

               În primul rând, Tribunalul a interpretat greşit Regulamentul de bază atunci când a apreciat că articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază pune în aplicare atât articolul 9.2, cât şi articolul 6.10 din Acordul AD. Pe de altă parte, după cum se poate deduce din textul articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază, acesta nu se referă la problema eşantionării. Pe de altă parte, articolul 6.10 din Acordul AD este pus în aplicare prin articolul 17 şi prin articolul 9 alineatul (6) din Regulamentul de bază, iar nu prin articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază.

               b.

               În al doilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat termenul „furnizor” de la articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază şi de la articolul 9.2 din Acordul AD. Rezultă din sistemul logic şi general al articolului 9 alineatul (5) că poate fi un furnizor numai o „sursă despre care s-a constatat că face obiectul unui dumping şi produce un prejudiciu”. Cu toate acestea, dat fiind că producătorii din SUA nu au un preţ de export, ei nu ar fi putut fi acuzaţi de dumping. În consecinţă, Tribunalul a săvârşit o eroare în drept calificându-i drept „furnizori” în sensul articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază şi al articolului 9.2 din Acordul AD.

               c.

               În al treilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat termenul „impracticabil” de la articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază şi de la articolul 9.2 din Acordul AD, întrucât s-a întemeiat pe o interpretare eronată a articolului 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază în lumina articolului 6.10 din Acordul AD, precum şi pe raportul comisiei de apel din CE – Fasteners (3). Acest din urmă raport vizează doar articolul 9.2 din Acordul AD şi de aceea examinarea din cuprinsul său privind termenul „impracticabil” are legătură numai cu situaţia şi cu tratamentul pe care articolul 9 alineatul (5) din Regulamentul de bază îl oferă exportatorilor din ţări care nu au economie de piaţă. Comisia de apel nu a oferit aşadar o interpretare a noţiunii „impracticabil” care ar putea fi transpusă procedurilor curente ce nu privesc exportatori din ţări care nu au economie de piaţă.

         În final, Tribunalul a făcut constatări vădit incorecte în fapt atunci când a concluzionat că calculul taxelor individuale era unul „practicabil”. O situaţie în care producătorii de bioethanol nu au un preţ de export, ci doar un preţ pentru piaţa internă face în mod clar imposibilă stabilirea unei marje individuale de dumping şi autorizează Comisia să determine o singură o marjă de dumping la nivel național.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 al Consiliului din 18 februarie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii (JO L 49, p. 10).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO L 343, p. 51).

      (3)  European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China – AB-2011-2 – Report of the Appellate Body, WT/DS397/AB/R („EC – Fasteners, WT/DS397/AB/R”)


title: Cauza T-764/14: Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2016 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Comisia [„Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Asistență tehnică, dezvoltare și punere în aplicare a unui sistem de tranzit vamal al ASEAN (ACTS) — Respingerea ofertei depuse de un ofertant — Atribuirea contractului unui alt ofertant — Criterii de selecție — Criterii de atribuire — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere — Egalitate de tratament — Transparență”]

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/43

         Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 2016 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-764/14) (1)

   ([„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Asistență tehnică, dezvoltare și punere în aplicare a unui sistem de tranzit vamal al ASEAN (ACTS) - Respingerea ofertei depuse de un ofertant - Atribuirea contractului unui alt ofertant - Criterii de selecție - Criterii de atribuire - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Egalitate de tratament - Transparență”])
   (2017/C 030/46)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Luxemburg, Luxemburg) și Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: inițial M. Sfyri și I. Ampazis, avocați, ulterior M. Sfyri)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Bartelt și A. Marcoulli, ulterior S. Bartelt și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei Comisiei din 5 septembrie 2014 prin care se respinge oferta depusă de reclamante în cadrul cererii de ofertă prin procedură restrânsă EuropeAid/135040/C/SER/MULTI, privind dezvoltarea unui sistem pilot automatizat de gestionare a tranzitului vamal al ASEAN (ASEAN Customs Transit System) și prin care acest contract este atribuit unui alt ofertant.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă European Dynamics Luxembourg SA și Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015.


title: Cauza C-125/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) la 29 februarie 2016 – Malta Dental Technologists Association și alții/Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Malta) la 29 februarie 2016 – Malta Dental Technologists Association și alții/Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina
   (Cauza C-125/16)
   (2016/C 191/13)
   Limba de procedură: malteza

      Instanța de trimitere

   Prim’Awla tal-Qorti Ċivili

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Malta Dental Technologists Association și alții

      Pârâți: Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

      Întrebările preliminare

               1)

               Interzicerea de către autoritățile malteze din domeniul sănătății sau refuzul lor de a acorda recunoașterea profesiei de tehnician dentar clinic/tehnician protezist, în urma căreia, în pofida lipsei discriminării la nivel legislativ, persoanele din alte state membre care au depus o cerere în acest sens sunt împiedicate în practică să își exercite profesia în Malta, este incompatibil cu principiile și dispozițiile legale care reglementează crearea pieței unice, în special cu cele care rezultă din articolele 49 TFUE, 52 TFUE și 56 TFUE, în situația în care nu există niciun risc pentru sănătatea publică?

               2)

               Directiva 2005/36/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005, cunoscută sub denumirea „Directiva privind calificările profesionale”, trebuie să fie aplicată în privința tehnicienilor dentari clinici având în vedere faptul că, în cazul în care o proteză se dovedește necorespunzătoare, singura consecință ar fi aceea că aparatul dentar necorespunzător ar trebui să fie modificat sau înlocuit, fără niciun risc pentru pacient?

               3)

               Interdicția impusă de autoritățile malteze din domeniul sănătății, care este contestată în prezenta cauză, poate avea drept scop asigurarea unui nivel ridicat de protecție a sănătății publice, având în vedere că orice proteză necorespunzătoare poate fi înlocuită fără niciun risc pentru pacient?

               4)

               Modul în care pârâtul, Superintendent tas-Saħħa Pubblika (Directorul Serviciului de Sănătate Publică), interpretează și pune în aplicare Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 în privința tehnicienilor dentari clinici care au solicitat recunoașterea din partea acelorași autorități malteze din domeniul sănătății constituie o încălcare a principiului proporționalității?

      (1)  Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3).


title: Cauza C-301/11: Acțiune introdusă la 16 iunie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/20

         Acțiune introdusă la 16 iunie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-301/11)
   2011/C 252/38
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels)

      Pârâte: Regatul Țărilor de Jos

      Concluzii

   Reclamanta solicită:

               —

               Constatarea faptului că prin adoptarea și prin menținerea în vigoare articolelor 3.60 și 3.61 din Legea privind impozitul pe venit (Wet inkomstenbelasting) din 2001, precum și a articolelor 15c și 15d din Legea privind impozitul pe profit (Wet Vennootschapsbelasting) din 1969 în forma lor actuală, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene și în special al articolului 49,

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În opinia Comisiei, impozitarea plus-valorii nerealizate în cazul mutării unei întreprinderi sau a unei părți a acesteia în alt stat membru sau în cazul transferării sediului social sau a sediului permanent al unei întreprinderi în alt stat membru reprezintă un obstacol în calea libertății de stabilire incompatibil cu articolul 49 TFUE.


title: Cauza T-356/16: Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Brita/EUIPO – Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/63

         Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Brita/EUIPO – Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)
   (Cauza T-356/16) (1)

   (2017/C 144/96)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 305, 22.8.2016.