title: Cauza T-310/14: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Fritz Winter Eisengießerei/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/59

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2014 – Fritz Winter Eisengießerei/Comisia
   (Cauza T-310/14)
   2014/C 223/61
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Fritz Winter Eisengießerei GmbH & Co. KG (Stadallendorf, Germania) (reprezentanți: D. Greinacher, J. Martin și B. Scholtka, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în aplicarea articolului 263 primul paragraf TFUE, a Deciziei Comisiei de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare împotriva Germaniei în legătură cu sprijinul pentru producerea energiei electrice din surse regenerabile de energie și din gaze de mină prevăzut de Legea privind prioritatea acordată energiei din surse regenerabile [Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien (denumită în continuare „Legea EEG”)] și reducerea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie – ajutorul de stat SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) din 18 decembrie 2013, publicată în
                     Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 7 februarie 2014, C 37, pagina 73, în măsura în care Comisia a calificat drept ajutor de stat, în sensul articolului 107 TFUE, schema specială de compensare prevăzută la articolele 40 și 41 din Legea EEG;

               —

               obligarea Comisiei, în temeiul articolului 87 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, să suporte cheltuielile de judecată necesare.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 TFUE
               Reclamanta susține că Comisia a calificat în mod eronat drept ajutor de stat sprijinul pentru energia electrică produsă din surse regenerabile prin intermediul sistemului de suprataxare, precum și schema specială de compensare în vederea reducerii suprataxei aferente energiei din surse regenerabile și, în consecință, nu ar fi trebui să inițieze procedura oficială de investigare.

                           —

                           Reclamanta observă în acest context că, la aprecierea provizorie a problemei dacă schema specială de compensare constituie un ajutor, Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere întrucât, ca o excepția de la principiul suprataxei aferente energiei din surse regenerabile, schema specială de compensare nu ar aduce niciun avantaj de care întreprinderile mari consumatoare de energie nu ar fi beneficiat în condiții normale de piață.

                           —

                           În plus, reclamanta susține că nicio resursă de stat nu ar fi afectată. În măsura în care veniturile rezultate din suprataxa aferentă energiei din surse regenerabile nu ar constitui o resursă de stat, regimul de excepție prevăzut pentru întreprinderile mari consumatoare de energie nu ar afecta nici resursele de stat.

                           —

                           În continuare, reclamanta observă că schema specială de compensare nu ar denatura nici concurența. Acesta ar stabili numai condițiile de concurență care ar exista fără prelevarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului încrederii legitime
               Reclamata susține și că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar fi încălcat și principiul încrederii legitime. Reglementarea germană în vederea promovării energiei din surse regenerabile a făcut deja obiectul unei examinări aprofundate în raport cu dreptul în materie de ajutoare de stat. În urma acestei examinări, Comisia ar fi concluzionat în 2002 în sensul inexistenței unui transfer de resurse de stat. Întrucât Legea EEG din 2012 nu cuprindea din acest punct de vedere nicio modificare substanțială în raport cu situația juridică anterioară, operatorii economici vizați nu ar fi avut nici un motiv să se aștepte la o nouă examinare, ci puteau să se aștepte în mod legitim în menținerea reglementării existente.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de putere
               În sfârșit, reclamanta consideră că Comisia a abuzat de puterea de apreciere care îi este recunoscută de articolele 107 și 108 TFUE. Inițierea procedurii de investigare ar avea ca prim obiectiv armonizarea în principiu a sprijinului pentru producerea de energie din surse regenerabile. Acest obiectiv fundamental s-ar manifesta și în noul proiect de Linii directoare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru energie, în care Comisia ar stabili pentru prima oară norme detaliate privind promovarea energiei din surse regenerabile. Or, pentru o armonizare, Comisia ar trebui să urmeze procedura de apropiere a legislațiilor prevăzută la articolele 116 și 117 TFUE.


title: Cauza T-230/10: Hotărârea Tribunalului din 6 martie 2012 — Spania/Comisia ( „FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțare — Fructe și legume — Obligația de justificare a cheltuielilor — Condiții pentru recunoașterea organizațiilor de producători” )

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/24

         Hotărârea Tribunalului din 6 martie 2012 — Spania/Comisia
   (Cauza T-230/10) (1)

   (FEOGA - Secțiunea Garantare - Cheltuieli excluse de la finanțare - Fructe și legume - Obligația de justificare a cheltuielilor - Condiții pentru recunoașterea organizațiilor de producători)
   2012/C 118/40
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial M. Muñoz Pérez și A. Rubio González, abogados del Estado, ulterior A. Rubio González)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: F. Jimeno Fernández, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2010/152/UE a Comisiei din 11 martie 2010 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 63, p. 7), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Regatul Spaniei în sectorul fructelor și legumelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza C-101/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Marele Ducat al Luxemburgului) la 5 martie 2008 — Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier/Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) — Intervenienți: Dexia Luxpart SA și alții

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Marele Ducat al Luxemburgului) la 5 martie 2008 — Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier/Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) — Intervenienți: Dexia Luxpart SA și alții
   (Cauza C-101/08)
   (2008/C 116/25)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer și Jean Petitdidier

      Pârâți: Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ)
   Întrebările preliminare

               1)

               Referințele la egalitatea între acționari și mai precis la protecția acționarilor minoritari

                           (a)

                           în articolele 20 și 42 din A doua directivă „societăți” 77/91/CEE din 13 decembrie 1976 (1);

                           (b)

                           în „Al treilea principiu general” și în „A șaptesprezecea dispoziție complementară” din Recomandarea Comisiei din 25 iulie 1977 de stabilire a Codului de conduită european privind operațiunile cu valori mobiliare (2);

                           (c)

                           în anexa schema C punctul 2 litera (a) la Directiva 79/279/CEE a Consiliului din 5 martie 1979 de coordonare a condițiilor de admitere a valorilor mobiliare la cota oficială a unei burse de valori (3), anexă preluată în directiva consolidată din 28 mai 2001;

                           (d)

                           în articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare (4), interpretat în lumina considerentului (8) al acesteia

                     rezultă dintr-un principiu general de drept comunitar?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, acest principiu general de drept comunitar trebuie să fie aplicat doar în raporturile dintre o societate și acționarii acesteia sau dimpotrivă, se impune și în raporturile dintre acționarii majoritari care exercită sau dobândesc controlul unei societăți și acționarii minoritari ai acestei societăți, în special în cazul unei societăți ale cărei acțiuni sunt cotate la o bursă de valori?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la primele două întrebări precedente, în raport cu dezvoltarea în timp a referințelor la care se referă întrebarea 1), acest principiu general de drept comunitar trebuie considerat că a existat și că s-a impus în raporturile dintre acționarii majoritari și cei minoritari în sensul întrebării 2), chiar anterior intrării în vigoare a Directivei 2004/25/CE citată anterior, și, în speță, chiar înainte de faptele în litigiu care s-au petrecut în primul semestru al anului 2001?

      (1)  A doua directivă 77/91/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1976 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților comerciale în statele membre, în înțelesul articolului 58 al doilea paragraf din tratat, pentru protejarea intereselor asociaților sau terților, în ceea ce privește constituirea societăților comerciale pe acțiuni și menținerea și modificarea capitalului acestora (JO 1977, L 26, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 8).

      (2)  JO L 212, p. 37.

      (3)  JO L 66, p. 21.

      (4)  JO L 142, p. 12, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 44.


title: Cauza C-390/14: Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2015(cerere de decizie preliminară formulată de Eparchiako Dikastirio Larnakas – Cipru) – Procedură penală împotriva Masoud Mehrabipari

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/25

         Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2015(cerere de decizie preliminară formulată de Eparchiako Dikastirio Larnakas – Cipru) – Procedură penală împotriva Masoud Mehrabipari
   (Cauza C-390/14) (1)

   (2015/C 320/37)
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curţii a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 372, 20.10.2014.


title: Cauza C-242/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Commerz Nederland NV/Havenbedrijf Rotterdam NV [Trimitere preliminară — Concurență — Ajutoare de stat — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Noțiunea de ajutor — Garanții acordate de o întreprindere publică unei bănci în scopul acordării de credite unor împrumutați terți — Garanții acordate în mod deliberat de directorul acestei întreprinderi publice cu nerespectarea dispozițiilor statutare ale acesteia — Prezumție de opoziție din partea entității publice proprietare a întreprinderii menționate — Imputabilitatea garanțiilor în sarcina statului]

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Commerz Nederland NV/Havenbedrijf Rotterdam NV
   (Cauza C-242/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Concurență - Ajutoare de stat - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Noțiunea de ajutor - Garanții acordate de o întreprindere publică unei bănci în scopul acordării de credite unor împrumutați terți - Garanții acordate în mod deliberat de directorul acestei întreprinderi publice cu nerespectarea dispozițiilor statutare ale acesteia - Prezumție de opoziție din partea entității publice proprietare a întreprinderii menționate - Imputabilitatea garanțiilor în sarcina statului])
   2014/C 421/14
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Commerz Nederland NV

      Pârâtă: Havenbedrijf Rotterdam NV

      Dispozitivul

   Articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă garanțiile acordate de o întreprindere publică sunt sau nu sunt imputabile autorității publice care o controlează, prezintă relevanță, având în vedere ansamblul indiciilor care rezultă din împrejurările cauzei principale și din contextul în care au intervenit acestea, împrejurările potrivit cărora, pe de o parte, administratorul unic al întreprinderii menționate care a acordat aceste garanții a acționat în mod nelegal, a păstrat în mod deliberat secretă acordarea lor și nu a respectat normele statutului întreprinderii sale și, pe de altă parte, autoritatea publică menționată s-ar fi opus acordării garanțiilor respective, dacă ar fi fost informată în acest sens. Aceste împrejurări nu sunt de natură să excludă, per se, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, o astfel de imputabilitate decât în cazul în care din împrejurări rezultă că garanțiile în cauză au fost acordate fără implicarea acestei autorități publice.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza C-424/06: Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 7 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica italiană

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/30

         Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 7 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica italiană
   (Cauza C-424/06) (1)

   (2008/C 171/49)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-298/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 30 mai 2013 — Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 30 mai 2013 — Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant
   (Cauza C-298/13)
   2013/C 215/15
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d'instance d'Orléans

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA

      Pârâți: Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori (1) trebuie interpretată în sensul că instanța este obligată să examineze din oficiu respectarea dispozițiilor sale și a dispozițiilor naționale care decurg din aceasta?

               2.

               Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori trebuie interpretată în sensul că se consideră că creditorul și-a îndeplinit obligațiile precontractuale care îi revin în temeiul dreptului intern care transpune directiva atunci când furnizează instanței numai contractul de credit întocmit în temeiul articolului 10 din directivă, cu excluderea oricărui înscris prin care să se stabilească respectarea obligațiilor sale precontractuale?

               3.

               Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori trebuie interpretată în sensul că dovada îndeplinirii obligațiilor creditorului față de consumator, astfel cum sunt prevăzute de dreptul intern care transpune directiva, nu este stabilită în lipsa comunicării de către creditor instanței a înscrisurilor prin care se stabilește conținutul informațiilor furnizate consumatorului și al informațiilor colectate pentru a evalua bonitatea acestuia, fără a fi necesar ca sarcina probei pentru aceste încălcări să revină consumatorului?

               4.

               Neîndeplinirea de către creditor a obligațiilor precontractuale de informare sau de evaluare a bonității consumatorului prevăzute de dreptul intern care decurge din Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori constituie o practică comercială neloială în sensul Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori (2)?

               5.

               Directiva 2008/48 a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori trebuie interpretată, dacă este cazul în lumina Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale, în sensul că nerespectarea obligațiilor de furnizare de informații precontractuale sau de evaluare a bonității consumatorului impuse de dreptul intern care transpune directiva nu permite creditorului să recupereze sumele restante neplătite de la împrumutatul a cărui neplată își poate afla cauza în neîndeplinirea de către creditor a obligațiilor sale?

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).

      (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260).


title: Cauza T-537/17: Acțiune introdusă la 11 august 2017 – De Loecker/SEAE

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/40

         Acțiune introdusă la 11 august 2017 – De Loecker/SEAE
   (Cauza T-537/17)
   (2017/C 347/53)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Stéphane De Loecker (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J.-N. Louis și N. de Montigny, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să declare și să hotărască

                           —

                           anularea deciziei din 10 octombrie 2016 prin care Serviciul European de Acțiune Externă a respins cererea de asistență formulată în temeiul articolelor 12a și 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene introdusă de domnul De Loecker;

                           —

                           obligarea Serviciului European de Acțiune Externă la plata în favoarea reclamantului, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral suferit, a sumei de 250 000 de euro;

                           —

                           obligarea Serviciului European de Acțiune Externă la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE, în măsura în care pârâta, adoptând decizia din 10 octombrie 2016 prin care a respins cererea de asistență introdusă de reclamant (denumită în continuare „decizia atacată”), nu ar fi ținut seama de motivarea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 16 decembrie 2015, De Loecker/SEAE (F-34/15, EU:F:2015:153). Reclamantul consideră de asemenea că pârâta nu a respectat procedura instituită de Oficiul de Investigație și de Disciplină al Comisiei (IDOC) în urma Hotărârii din 14 februarie 2017, Kerstens/Comisia (T-270/16 P, nepublicată, EU:T:2017:74).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și, mai precis, pe încălcarea dreptului de a fi ascultat și a dreptului de acces la dosar care decurg din articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza T-477/08: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2008 — Mundipharma/OAPI — ALK Abelló (AVANZALENE)

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/39

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2008 — Mundipharma/OAPI — ALK Abelló (AVANZALENE)
   (Cauza T-477/08)
   (2009/C 6/77)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Mundipharma AG (Basel, Elveția) (reprezentant: F. Nielsen, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: ALK Abelló A/S (Hørsholm, Danemarca)
   Concluziile reclamantei

               —

               Revocarea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 august 2008 în cauza R 1694/2007-4 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „AVANZALENE” pentru produse din clasa 5 — cererea nr. 4 632 501

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Marca verbală comunitară „AVANZ” înregistrată sub nr. 3 331 444 pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de opoziție: Admiterea opoziției în întregime

      Decizia camerei de recurs: Respingerea recursului

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a apreciat în mod eronat că există un risc de confuzie între mărcile vizate


title: Cauza T-169/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Charlott/OAPI — Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare Charlott France Entre Luxe et Tradition — Marcă figurativă națională anterioară Charlot — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/38

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 noiembrie 2007 — Charlott/OAPI — Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition)
   (Cauza T-169/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare Charlott France Entre Luxe et Tradition - Marcă figurativă națională anterioară Charlot - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2007/C 315/72)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Charlott SARL (Chaponost, Franța) (reprezentanți: L. Conrad, T. Parisot și L. Tremeaud, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Charlo — Confecções para Homens, Artigos de lã e Outros SA.
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 24 aprilie 2006 (cauza R 223/2005-2) privind o procedură de opoziție între Charlo — Confecções para Homens, Artigos de lã e Outros SA și Charlott SARL.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Charlott SARL la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția cheltuielilor de judecată efectuate de intervenientă.

               3)

               Charlo — Confecções para Homens suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-163/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax) (Regatul Unit) la 8 mai 2009 — Repertoire Culinaire Ltd/Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/27

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de First-tier Tribunal (Tax) (Regatul Unit) la 8 mai 2009 — Repertoire Culinaire Ltd/Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-163/09)
   2009/C 180/47
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax) (Regatul Unit)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Repertoire Culinaire Ltd

      Pârât: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Întrebările preliminare

               1)

               Vinul și porto de bucătărie sunt supuse accizelor în temeiul Directivei 92/83/CEE (1) în statul membru de import pentru motivul că se circumscriu definiției „alcool etilic” prevăzută de articolul 20 prima liniuță din Directiva 92/83?

               2)

               Este conform cu obligația statului membru de a aplica scutirea prevăzută la articolul 27 alineatul (1) litera (f) din Directiva 92/83, atunci când este coroborat cu articolul 27 alineatul (6) și/sau cu articolul 28 CE și/sau cu efectul direct al acestor obligații și/sau cu principiile egalității de tratament și proporționalității faptul de a restrânge scutirea pentru vin de bucătărie, porto de bucătărie și pentru cognac de bucătărie doar la cazurile în care s-au folosit băuturi alcoolice ca ingredient și de a restrânge sfera solicitanților de scutire la acele persoane care au folosit persons băuturi alcoolice ca ingredient în produse și/sau la acele persoane care își desfășoare activitatea comercială ca vânzători en gros ai unor astfel de produse și/sau au produs sau au fabricat astfel de produse în scopul acelei activități comerciale și cu condiția de a solicita scutirea în termen de patru luni de la plata accizei, iar suma de restituit să nu fie mai mică de 250 £?

               3)

               Vinul de bucătărie și porto de bucătărie, dacă sunt supuse accizării în temeiul articolului 20 prima liniuță din Directiva 92/83, și/sau cognacul de bucătărie, care face obiectul prezentei acțiuni, ar trebui considerate ca nefiind supuse accizelor la momentul fabricării în temeiul articolului 27 alineatul (1) litera (f), sau, în subsidiar, în temeiul articolului 27. alineatul (1) litera (e) din Directiva 92/83?

               4)

               În lumina articolelor 10 CE și 28 CE, care este efectul, în cazul în care există un efect, pe care trebuie să îl aibă asupra obligației statului membru în temeiul articolului 20 și a articolului 27 alineatul (1) litera (f), sau, în subsidiar, a articolului 27 alineatul (1) litera (e) din Directiva 92/83 dacă vinul de bucătărie, porto de bucătărie sau cognacul de bucătărie au fost scoase în statul membru de fabricație din sistemul de circulație cu accize în temeiul Directivei 92/12 în libera circulație în cadrul Uniunii Europene?

      (1)  Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO L 316, p. 21, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 152).


title: Cauza C-299/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial de Amares (Portugalia) la 17 iunie 2010 — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial de Amares (Portugalia) la 17 iunie 2010 — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA
   (Cauza C-299/10)
   ()
   2010/C 234/41
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Judicial de Amares

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Cristiano Marques Vieira

      Pârâtă: Companhia de Seguros Tranquilidade SA

      Întrebarea preliminară

   În cazul unei coliziuni între vehicule, în condițiile în care accidentul soldat cu leziuni corporale și pagube materiale pentru unul din șoferi (persoana vătămată care solicită despăgubiri fiind un minor) nu poate fi considerat ca produs din vina vreunuia dintre conducătorii vehiculelor, este contrar dreptului comunitar și, în special, articolului 3 alineatul (1) din prima directivă (72/166/CEE) (1), articolului 2 alineatul (1) din a doua directivă (84/5/CEE) (2) și articolului 1 din a treia directivă (90/232/CEE) (3), în interpretarea conferită acestor dispoziții de către Curte, să se instituie un sistem de repartizare a răspunderii pentru riscul lucrului (articolul 506 alineatele 1 și 2 din Codul civil portughez) care are consecințe directe asupra valorii despăgubirilor ce pot fi acordate persoanei vătămate în repararea daunelor materiale și morale apărute ca urmare a leziunilor corporale suferite, în măsura în care prin repartizarea răspunderii se reduce în mod proporțional cuantumul indemnizațiilor acordate?

      (1)  Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare pentru această răspundere (JO L 103, p. 1, Ediție specială 06/vol. 01, p. 10).

      (2)  Directiva 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983, a doua directivă privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare pentru această răspundere (JO 1984, L 8, p. 17).

      (3)  Directiva 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990, a treia directivă privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru daunele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială 06/vol. 01, p. 240).


title: Cauza F-44/15: Acțiune introdusă la 18 martie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/27

         Acțiune introdusă la 18 martie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-44/15)
   (2015/C 221/36)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Bellotti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei privind numirea în postul de șef al unității C4 („Legal Advice”) a unei alte persoane decât reclamantul, care îndeplinea funcția de șef al acestei unități de la plecarea șefului de unitate precedent și care și-a depus candidatura ca urmare a anunțului pentru ocuparea postului vacant

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei înregistrate cu numărul Ares (2015)43686, din 7 ianuarie 2015, privind respingerea reclamației introduse la 30 septembrie 2014 (nr. R/994/14) în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut;

               —

               anularea deciziei din 30 iunie 2014 adoptată de directorul general al OLAF, în calitate de AIPN, privind numirea șefului unității OLAF.C4 (Legal advice);

               —

               declararea faptului că, în temeiul anulării celor două decizii menționate anterior, procedura de selecție a șefului unității OLAF.C4 (Legal advice) este afectată de nelegalitate începând din momentul în care nelegalitatea a fost constatată;

               —

               obligarea Comisiei Europene la despăgubirea – ex aequo et bono – pentru prejudiciul legat de pierderea unei șanse suferit de reclamant, cu o sumă care nu va fi mai mică de 10  000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-6/09: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2010 — Hansen/Comisia [ „Acțiune în despăgubiri — Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice — Directiva 96/29/Euratom — Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru — Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic” ]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/35

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 martie 2010 — Hansen/Comisia
   (Cauza T-6/09) (1)

   („Acțiune în despăgubiri - Consecințele accidentului nuclear de la Thule (Groenlanda) asupra sănătății publice - Directiva 96/29/Euratom - Neadoptarea de către Comisie a unor măsuri împotriva unui stat membru - Acțiune vădit lipsită de orice temei juridic”)
   2010/C 134/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Bent Hansen (Aarslev, Danemarca) (reprezentant: I. Anderson, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White și M. Patakia, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri prin care se urmărește repararea prejudiciului suferit din cauza pretinsei neadoptări de către Comisie a măsurilor necesare pentru a obliga Regatul Danemarcei să adopte actele cu putere de lege și actele administrative care să îi permită să se conformeze Directivei 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (JO L 159, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 166) și să aplice aceste dispoziții lucrătorilor implicați în accidentul nuclear de la Thule (Groenlanda)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Bent Hansen la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-603/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juridiction de Proximité de Chartres (Franța) la 25 noiembrie 2011 — Hervé Fontaine/Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Juridiction de Proximité de Chartres (Franța) la 25 noiembrie 2011 — Hervé Fontaine/Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale
   (Cauza C-603/11)
   2012/C 39/19
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Juridiction de Proximité de Chartres

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hervé Fontaine

      Pârâtă: Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

      Întrebarea preliminară

   Articolele 101 și 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, semnat la Lisabona la 13.12.2007 și care a intrat în vigoare pe teritoriul francez la 01.12.2009, se opun unei reglementări naționale precum cea care rezultă din articolul L 112-1 din Code de la Mutualité [Codul asociațiilor mutuale] din Franța în măsura în care interpretarea acestuia ar interzice societăților de asigurare suplimentară de sănătate să își adapteze prestațiile în funcție de condițiile de prestare a actelor și a serviciilor, deși o astfel de restricție nu este impusă celorlalte întreprinderi care desfășoară de asemenea activități în domeniul asigurărilor suplimentare de sănătate, indiferent dacă acestea sunt supuse reglementărilor Code des Assurances [Codul asigurărilor] sau dispozițiilor Code de la Sécurité Sociale [Codul securității sociale]?


title: Cauzele conexate T-102/11 și T-369/12-T-371/12: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – American Express Marketing & Development/OAPI (IP ZONE) [ „Marcă comunitară — Cereri de înregistrare a mărcilor comunitare verbale IP ZONE, EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE și EUROPEAN IP ZONE — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/17

         Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – American Express Marketing & Development/OAPI (IP ZONE)
   (Cauzele conexate T-102/11 și T-369/12-T-371/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cereri de înregistrare a mărcilor comunitare verbale IP ZONE, EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE și EUROPEAN IP ZONE - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 129/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: American Express Marketing & Development Corp. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda și S. Kirschstein-Freund, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și P. Bullock, agenți)

      Obiectul

   Acțiuni formulate împotriva Deciziilor Camerei a doua de recurs a OAPI din 1 decembrie 2010 (cauza R 1125/2010-2) și din 12 iunie 2012 (cauzele R 1451/2011-2, R 1452/2011-2 și R 1453/2011-2) privind cereri de înregistrare a semnului IP ZONE și, respectiv, a semnelor EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE și EUROPEAN IP ZONE ca mărci comunitare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Obligă American Express Marketing & Development Corp. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza T-111/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Unitec Bio/Consiliul

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/55

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Unitec Bio/Consiliul
   (Cauza T-111/14)
   2014/C 112/71
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Unitec Bio SA (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanți: J.-F. Bellis și R. Luff, lawyer)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia (JO L 315, p. 2), în măsura în care i se aplică reclamantei și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că instituțiile au săvârșit o eroare vădită în aprecierea faptelor atunci când au concluzionat că a existat o distorsiune a prețurilor boabelor de soia și al uleiului de soia care justifica aplicarea articolului 2 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul antidumping de bază (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că articolul 2 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul antidumping de bază, astfel cum a fost interpretat de instituții în prezenta cauză, nu poate fi aplicat importurilor dintr-un stat membru al OMC întrucât este incompatibil cu Acordul antidumping al OMC.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că evaluarea prejudiciului nu ia în considerare factori care întrerup legătura de cauzalitate dintre prejudiciul pretins și importurile despre care se susține că fac obiectul unui dumping, contrar articolului 3 alineatul (7) din Regulamentul antidumping de bază.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza T-126/14: Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2015 – Țările de Jos/Comisia [„FEOGA — Secțiunea «Garantare» — FEGA și FEADR — Corecţie financiară aplicată pentru nedeclararea unor dobânzi — Obligația de motivare — Obligația de contabilizare a dobânzilor — Articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 — Principiul echivalenței — Obligația de diligență”]

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/30

         Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2015 – Țările de Jos/Comisia
   (Cauza T-126/14) (1)

   ([„FEOGA - Secțiunea «Garantare» - FEGA și FEADR - Corecţie financiară aplicată pentru nedeclararea unor dobânzi - Obligația de motivare - Obligația de contabilizare a dobânzilor - Articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Principiul echivalenței - Obligația de diligență”])
   (2016/C 016/36)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. K. Bulterman, J. Langer și M. Noort, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Kranenborg și P. Rossi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei de punere în aplicare 2013/763/UE a Comisiei din 12 decembrie 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii „Garantare” a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 338, p. 81).

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia de punere în aplicare 2013/763/UE a Comisiei din 12 decembrie 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii „Garantare” a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în ceea ce privește corecția financiară aplicată Regatului Țărilor de Jos în cuantum de 4 703 231,78 euro cu titlu de dobânzi nedeclarate aferente unor creanțe referitoare la prelevări suplimentare plătite tardiv și anterioare datei de 1 aprilie 1993, precum și la restituiri la export primite în mod nejustificat și anterioare datei de 1 aprilie 1995.

               2)

               Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Regatul Țărilor de Jos.

      (1)  JO C 112, 14.4.2014.


title: Cauza C-545/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Stockholms tingsrätt (Suedia) la 21 octombrie 2013 — Abcur AB/Apoteket AB și Apoteket Farmaci AB

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Stockholms tingsrätt (Suedia) la 21 octombrie 2013 — Abcur AB/Apoteket AB și Apoteket Farmaci AB
   (Cauza C-545/13)
   2014/C 15/09
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Stockholms tingsrätt

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Abcur AB

      Pârâte: Apoteket AB și Apoteket Farmaci AB

      Întrebările preliminare

               1.

               Poate un medicament de uz uman eliberat numai pe bază de rețetă, care este preparat și furnizat în situațiile care fac obiectul litigiului aflat pe rolul Stockholms tingsrätt (Tribunalul Districtual din Stockholm), pentru care nu a fost acordată o autorizație de introducere pe piață din partea autorității competente dintr-un stat membru sau în conformitate cu Regulamentul (CEE) 2309/93 (1), să fie considerat un medicament în sensul articolului 3 alineatul (1) sau al articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2001/83/CE (2) de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, în special în situația în care există un alt medicament autorizat cu aceeași substanță activă, aceeași dozare și aceeași formă?

               2.

               Dacă un medicament de uz uman eliberat numai pe bază de rețetă, care este preparat și furnizat în situațiile care fac obiectul litigiului aflat pe rolul Stockholms tingsrätt, intră sub incidența Directivei 2001/83, se pot aplica în paralel Directiva 2005/29/CE (3) privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și Directiva 2001/83 în ceea ce privește presupusele măsuri cu caracter publicitar?

               3.

               Dacă un medicament de uz uman eliberat pe bază de rețetă, care este preparat și furnizat în situațiile care fac obiectul litigiului aflat pe rolul Stockholms tingsrätt, intră sub incidența articolului 3 alineatul (1), a articolului 3 alineatul (2) sau a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/83, poate legislația privind măsurile cu caracter publicitar pentru medicamente să fie considerată nearmonizată sau există tipuri de măsuri considerate în prezenta cauză ca reprezentând publicitate în sensul (i) Directivei 2006/114/CE (4) privind publicitatea înșelătoare și comparativă și/sau (ii) al Directivei 2005/29 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori?

               4.

               Dacă Directiva 2006/114 privind publicitatea înșelătoare și comparativă se aplică în conformitate cu întrebarea 3, în ce condiții de bază măsurile care fac obiectul litigiului aflat pe rolul Stockholms tingsrätt [utilizarea sau atribuirea unui nume de produs, a unui număr de produs și a codului ATC medicamentului, aplicarea unui preț fix pentru medicament, furnizarea de informații privind medicamentul în Registrul Național al Substanțelor pentru Medicamente (NPL), atribuirea unui element de identificare NPL medicamentului, transmiterea unei fișe cu informații privind medicamentul și de informații referitoare la acesta prin intermediul unui serviciu electronic de comandă pentru asistență medicală sau prin intermediul site-ului unei întreprinderi, furnizarea de informații privind medicamentul prin intermediul unei publicații a unei organizații comerciale naționale, furnizarea de informații privind medicamentul în Registrul Central al Produselor al Apoteket și în registrul aferent (JACA), furnizarea de informații privind medicamentul într-o altă bază de date națională cu informații privind medicamentele (SIL), furnizarea de informații prin intermediul sistemului terminalelor Apoteket (ATS) sau prin intermediul unui sistem de transmitere similar, furnizarea de informații privind un medicament propriu sau al unui furnizor concurent în corespondența cu cabinetele medicilor și cu organizațiile pacienților, introducerea pe piață a medicamentului, măsurile privind controalele farmaceutice ale medicamentului și ale unor medicamente concurente, neprezentarea diferențelor documentate și relevante dintre produse, lipsa notificării cu privire la conținutul unui medicament propriu și la evaluarea medicamentului de către Läkemedelsverket (Agenția Suedeză pentru Medicamente), neinformarea serviciului de asistență medicală cu privire la evaluarea de către comitetul consultativ științific al Läkemedelsverket a unor produse concurente, menținerea unui nivel fix al prețului pentru medicament, stabilirea unei perioade de valabilitate de trei (3) luni pentru o rețetă, distribuirea medicamentului prin intermediul unei farmacii în locul unui medicament concurent, în pofida faptului că pacientul are o rețetă pentru respectivul medicament concurent și împiedicarea sau afectarea transferurilor de preparate standardizare de pe piață pentru medicamentul concurent, inclusiv farmaciile locale care refuză să livreze medicamentul concurent și aplicarea unui preț fix în cadrul regimului conform căruia medicamentele sunt eligibile pentru compensare fără o decizie prealabilă din partea autorității naționale] constituie publicitate în sensul Directivei 2006/114?

      (1)  Regulamentului (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Evaluarea Medicamentelor (JO L 214, p. 1).

      (2)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (3)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 250).

      (4)  Directiva 2006/114/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind publicitatea înșelătoare și comparative (JO L 376, p. 21, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 229).


title: Cauza T-529/12 P: Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Moises Bermejo Garde împotriva Hotărârii din 25 septembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-51/10, Bermejo Garde/CESE

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/15

         Recurs introdus la 5 decembrie 2012 de Moises Bermejo Garde împotriva Hotărârii din 25 septembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-51/10, Bermejo Garde/CESE
   (Cauza T-529/12 P)
   2013/C 55/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Economic și Social European (CESE)

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene din 25 septembrie 2012 în cauza F-51/10, în măsura în care aceasta (i) respinge ca inadmisibile concluziile care vizează anularea tuturor deciziilor adoptate în temeiul Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant, (ii) nu statuează cu privire la concluziile care vizează obligarea pârâtului la plata sumei de 1 000 de euro cu titlu de daune interese și (iii) nu statuează cu privire la motivele de fond invocate în susținerea primelor concluzii care vizează anularea Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant;

               —

               în consecință,

                           —

                           admiterea celui de al doilea și a celui de al treilea capăt al concluziilor din primă instanță ale recurentului și, prin urmare,

                                       —

                                       anularea tuturor deciziilor adoptate în temeiul Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant;

                                       —

                                       obligarea intimatului la plata sumei de 1 000 de euro cu titlu de daune interese;

                           —

                           admiterea primului capăt al concluziilor din primă instanță ale recurentului, de asemenea în temeiul motivelor de fond pe care le-a invocat și, prin urmare, anularea Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant de asemenea în temeiul acestor motive de fond;

               —

               obligarea intimatului la plata tuturor cheltuielilor de judecată din ambele instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a condiției privind respectarea procedurii precontencioase prealabile și pe o încălcare a articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, în măsura în care TFP a respins ca inadmisibil capătul din concluziile recurentului care viza anularea tuturor deciziilor adoptate în temeiul Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o denegare de dreptate, pe o încălcare a dreptului fundamental de acces la justiție și pe o încălcare a obligației de motivare, întrucât TFP nu a statuat cu privire la capătul din concluziile recurentului care viza daune interese.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare și pe o încălcare a principiului bunei administrări a justiției, întrucât TFP nu a statuat cu privire la motivele de fond invocate în primă instanță în susținerea capătului din concluziile recurentului care viza anularea Anunțului nr. 43/09 al CESE pentru ocuparea unui post vacant.


title: Cauza C-239/05: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 15 februarie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Hof van beroep te Brussel — Belgia) — BVBA Management, Training en Consultancy/Benelux-Merkenbureau ( Mărci — Directiva 89/104/CEE — Cerere de înregistrare a unei mărci pentru un ansamblu de produse și servicii — Examinarea semnului de către autoritatea competentă — Luarea în considerare a tuturor faptelor și circumstanțelor pertinente — Competența instanței naționale sesizate cu contestație )

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/4

         Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 15 februarie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Hof van beroep te Brussel — Belgia) — BVBA Management, Training en Consultancy/Benelux-Merkenbureau
   (Cauza C-239/05) (1)

   („Mărci - Directiva 89/104/CEE - Cerere de înregistrare a unei mărci pentru un ansamblu de produse și servicii - Examinarea semnului de către autoritatea competentă - Luarea în considerare a tuturor faptelor și circumstanțelor pertinente - Competența instanței naționale sesizate cu contestație’)
   (2007/C 82/06)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van beroep te Brussel
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: BVBA Management, Training en Consultancy

      Pârât: Benelux-Merkenbureau
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Hof van beroep te Brussel — Interpretarea articolului 3 din Directiva 89/104/CEE: Prima directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1) — Cerere de înregistrare a mărcii „The Kitchen Company ”— Examinarea semnului de către autoritatea competentă — Luarea în considerarea tuturor faptelor și circumstanțelor pertinente — Hotărârea Koninklijke KPN Nederland
   Dispozitivul
   Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretată în sensul că:

               —

               atunci când refuză înregistrarea unei mărci, autoritatea competentă este obligată să indice în decizie concluzia la care a ajuns cu privire la fiecare dintre produsele și serviciile vizate în cererea de înregistrare, indiferent de modul în care a fost formulată această cerere. Totuși, dacă același motiv de refuz este invocat pentru o categorie sau un grup de produse sau servicii, autoritatea competentă se poate limita la o motivare generală pentru toate produsele sau serviciile respective;

               —

               nu se opune unei reglementări naționale care împiedică instanța sesizată cu contestație împotriva unei decizii a autorității competente să se pronunțe asupra caracterului distinctiv al mărcii, individual pentru fiecare dintre produsele și serviciile vizate în cererea de înregistrare, atâta timp cât nici decizia, nici cererea respectivă nu se referă la categorii de produse sau servicii ori la produse sau servicii considerate individual;

               —

               nu se opune unei reglementări naționale care împiedică instanța sesizată cu contestație împotriva unei decizii a autorității competente să țină cont de fapte și circumstanțe ulterioare datei pronunțării deciziei.

      (1)  JO C 217, 3.9.2005.


title: Ordinul președintelui din 28 august 2015 în cauza E-22/14 – Schenker North AB, Schenker Privpak AB, Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere

text:
               29.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/32

         ORDINUL PREȘEDINTELUI
   din 28 august 2015
   în cauza E-22/14
   Schenker North AB, Schenker Privpak AB, Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere
   (2016/C 357/12)
   În ceea ce privește acțiunea introdusă de Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS la 10 noiembrie 2014 prin care se solicită anularea deciziei Autorității AELS de Supraveghere din 9 septembrie 2014, președintele Curții a emis un ordin la data de 28 august 2015, al cărui dispozitiv prevede:

               1.

               Cauza E-22/14 este scoasă de pe rolul Curții de Justiție.

               2.

               Părțile reclamante și Autoritatea AELS de Supraveghere suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3.

               Intervenientul suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-248/11: Acțiune introdusă la 12 mai 2011 — International Engine Intellectual Property Company/OAPI (PURE POWER)

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/28

         Acțiune introdusă la 12 mai 2011 — International Engine Intellectual Property Company/OAPI (PURE POWER)
   (Cauza T-248/11)
   2011/C 211/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: International Engine Intellectual Property Company, LLC (Warrenville, Statele Unite) (reprezentanți: C. Thomas și B. Reiter, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 15 februarie 2011, pronunțată în cauza R 2310/2010-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               stabilirea unei date pentru o ședință de audiere a pledoariilor în situația în care Tribunalul nu poate ajunge la o concluzie fără organizarea unei asemenea ședințe.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „PURE POWER” pentru produse din clasa 12.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, precum și a „principiilor generale de drept al mărcilor”, în măsura în care camera de recurs a constatat că marca a cărei înregistrare s-a solicitat are un caracter descriptiv pentru bunurile pentru care s-a solicitat înregistrarea și este lipsită de orice caracter distinctiv.


title: Cauza T-185/14: Acțiune introdusă la 14 martie 2014 – Freitas/Parlamentul European și Consiliul

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/34

         Acțiune introdusă la 14 martie 2014 – Freitas/Parlamentul European și Consiliul
   (Cauza T-185/14)
   2014/C 184/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: José Freitas (Porto, Portugalia) (reprezentant J.-P. Hordies, avocat)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea cererii introductive ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2013/55/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 de modificare a Directivei 2005/36/CE privind recunoașterea calificărilor profesionale și a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne („Regulamentul IMI”), publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 28 decembrie 2013 (L 354/132);

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 49 TFUE, în măsura în care profesia de notar ar face parte din domeniul de aplicare al articolului 49 TFUE privind libertatea de stabilire și nu ar intra în sfera exercitării autorității publice în sensul articolului 51 TFUE. Prin urmare, profesia de notar nu poate fi exclusă din domeniul de aplicare al Directivei 2005/36/CE (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității, notarii numiți printr-un act oficial al autorităților publice fiind excluși în mod general și absolut din domeniul de aplicare al Directivei 2005/36/CE.

      (1)  Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3).


title: Cauza T-462/15: Acțiune introdusă la 11 august 2015 – Asia Leader International (Cambodgia)/Comisia

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/49

         Acțiune introdusă la 11 august 2015 – Asia Leader International (Cambodgia)/Comisia
   (Cauza T-462/15)
   (2015/C 320/67)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Asia Leader International (Cambodgia) Co. Ltd (Tai Seng SEZ, Cambodgia) (reprezentanţi: R. MacLean, Solicitor, şi A. Bochon, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea articolului 1 alineatele (1) și (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/776 al Comisiei din 18 mai 2015 de extindere a taxei antidumping definitive instituite prin Regulamentul (UE) nr. 502/2013 al Consiliului asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Cambodgia, Pakistan și Filipine, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Cambodgia, Pakistan sau Filipine, în măsura în care o privește pe reclamantă (JO L 122, p. 4);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, precum și la suportarea propriilor cheltuieli de judecată;

               —

               obligarea oricăror părți interveniente în procedură să suporte cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă în legătură cu această intervenție, precum și propriile cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr.o1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (versiune codificată), ca urmare a erorii vădite de apreciere, de drept și de fapt, săvârșită de Comisie în ceea ce privește existența eludării și natura datelor disponibile.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia nu dispune de nicio dovadă care să susțină constatarea potrivit căreia cadrele de biciclete în cauză provin din China.

                           —

                           Reclamanta susține că, dimpotrivă, toate dovezile prezentate de aceasta arată că aceste cadre de biciclete provin din Vietnam.

                           —

                           În sfârșit, potrivit reclamantei, Comisia nu este competentă, nici în temeiul Regulamentului (CE) nr.o1225/2009 al Consiliului și nici în temeiul jurisprudenței Curții, să constate pur și simplu, în mod automat, că reclamanta era implicată în transbordarea produselor în cauză din China.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr.o1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (versiune codificată), ca urmare a erorii vădite de apreciere, de drept și de fapt, săvârșită de Comisie în ceea ce privește existența unor operațiuni de asamblare efectuate de reclamantă, precum și a încălcării obligației de diligență.

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia trebuia să utilizeze informațiile și datele reale furnizate de reclamantă pentru a-și întemeia aprecierea privind situația acesteia. Prin urmare, potrivit reclamantei, utilizarea unor elemente de referință provenind de la terți nu este permisă atunci când sunt furnizate explicații rezonabile și justificabile pentru date reale.

                           —

                           Reclamanta mai susține că Comisia a adus atingere, de asemenea, obligației de evaluare corectă a costurilor de producție ale reclamantei atunci când a reclasat piesele utilizate pentru efectuarea primei vânzări a reclamantei, pe piața Uniunii Europene, ca provenind din China, deși proveneau din Vietnam. Procedând astfel, Comisia ar fi încălcat și obligația de diligență care îi revenea.

                           —

                           De asemenea, reclamanta consideră că Comisia a efectuat un calcul eronat al costurilor de energie și de locațiune atunci când a utilizat, în mod incorect, diferiți factori în alocarea acestor costuri. Aceeași eroare de calcul s-ar fi produs atunci când Comisia a calculat că întreprinderea funcționa în proporție de 13 % din capacitatea sa de producție în cursul perioadei de referință.

                           —

                           În sfârșit, potrivit reclamantei, Comisia a refuzat să ia în considerare orice costuri de amortizare pentru activele imobilizate, deși reclamanta a prezentat dovezi în sensul că acționarul societății era rambursat de aceasta.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a omis să țină seama în mod corespunzător de informațiile și de datele furnizate de reclamantă ca răspuns la comunicarea concluziilor definitive, cu încălcarea articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (versiune codificată).

                           —

                           Reclamanta susține că înlăturarea completă de către Comisie a informațiilor suplimentare furnizate de aceasta demonstrează că aceste informații nu au fost luate în considerare în mod corespunzător.

                           —

                           Potrivit reclamantei, informațiile și dovezile suplimentare furnizate de reclamantă pentru a contesta constatarea Comisiei privind transbordarea proveneau din mai multe surse independente diferite.

                           —

                           În sfârșit, reclamanta invocă faptul că, în lipsa unor dovezi sau indicații privind originea chineză a cadrelor, Comisia ar fi trebuit să concluzioneze că forța probantă a datelor indica originea vietnameză a acestora.


title: Cauza C-480/13: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Hamburg – Germania) – Sysmex Europe GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Trimitere preliminară — Clasificare tarifară — Tariful vamal comun — Nomenclatura combinată — Pozițiile 3204, 3212 și 3822 — Substanță care produce, printr-o reacție chimică și prin expunerea la o iradiere cu lumină laser, un efect de fluorescență destinat analizei globulelor albe)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/24

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 17 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Hamburg – Germania) – Sysmex Europe GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen
   (Cauza C-480/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Clasificare tarifară - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Pozițiile 3204, 3212 și 3822 - Substanță care produce, printr-o reacție chimică și prin expunerea la o iradiere cu lumină laser, un efect de fluorescență destinat analizei globulelor albe))
   2014/C 315/35
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sysmex Europe GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Dispozitivul

   Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1810/2004 din 7 septembrie 2004, trebuie interpretată în sensul că o marfă compusă din solvenți și dintr-o substanță pe bază de polimetină care, deși poate avea un anumit efect colorant, slab și nepersistent, pe materiale textile, nu este utilizată practic pentru proprietățile sale colorante și este destinată exclusiv analizei globulelor albe ale sângelui, prin intermediul unor legături ionice cu anumite elemente ale globulelor respective care, în urma iradierii cu lumină laser având o anumită lungime de undă, devin pentru un timp limitat fluorescente, aparține poziției 3822 din Nomenclatura combinată menționată privind reactivii de laborator.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013.


title: Cauza T-407/10: Acțiune introdusă la 14 septembrie 2010 — Republica Ungară/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/33

         Acțiune introdusă la 14 septembrie 2010 — Republica Ungară/Comisia
   (Cauza T-407/10)
   ()
   2010/C 317/61
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Republica Ungară (reprezentanți: Fehér M., Szíjjártó K., agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatele (3) și (4) și a Anexei 2 la Decizia C(2010) 4593 din 8 iulie 2010 privind proiectul major intitulat „Modernizarea căii ferate Budapest-Kelenföld Székesfehérvár-Boba, tronsonul I, faza întâi” în cadrul programului operațional „Transporturi” care prevede sprijin financiar structural acordat prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională și al Fondului de coeziune, în măsura în care aceste dispoziții stabilesc valoarea maximă căreia trebuie să i se aplice rata de cofinanțare astfel încât să se excludă din cheltuielile eligibile anumite cheltuieli reprezentând taxa pe valoarea adăugată;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta atacă în parte Decizia C(2010) 4593 a Comisiei din 8 iulie 2010 privind proiectul major intitulat „Modernizarea căii ferate Budapest-Kelenföld Székesfehérvár-Boba, tronsonul I, faza întâi” în cadrul programului operațional „Transporturi” care prevede sprijin financiar structural acordat, în contextul obiectivului de convergență, prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională și al Fondului de coeziune. În această decizie, Comisia a autorizat plata unei contribuții financiare din Fondului european de dezvoltare regională și din Fondul de coeziune pentru proiectul în discuție. În plus, Comisia a considerat că suma reprezentând taxa pe valoarea adăugată, care este cheltuială eligibilă, nu poate fi inclusă în valoarea maximă căreia trebuie să i se aplice rata de cofinanțare prioritară a programului operațional în cazul proiectului major în discuție.
   În acțiunea formulată, reclamanta susține că prin adoptarea deciziei atacate Comisia a încălcat normele dreptului Uniunii aplicabile în materie și în special articolul 56 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 (1) și articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1084/2006 (2).
   Reclamanta consideră că articolul 3 litera (e) din Regulamentul nr. 1084/2006 prevede în mod clar că taxa pe valoarea adăugată recuperabilă nu este eligibilă pentru o intervenție în cadrul Fondului de Coeziune. În opinia reclamantei, din această prevedere se deduce în mod evident că, în schimb, taxa pe valoarea adăugată nerecuperabilă este o cheltuială eligibilă. În consecință, ținând seama că, potrivit reglementării Uniunii sau reglementării naționale privind TVA-ul, beneficiarul proiectului major vizat de decizia atacată (Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt.) nu are calitatea de persoană obligată la plata TVA-ului, astfel încât nu poate solicita recuperarea taxei pe valoarea adăugată pe care a plătit-o, în decizia atacată, Comisia nu ar fi trebuit să excludă de la subvenționare cheltuielile reprezentând această taxă.
   În plus, reclamanta reproșează Comisiei că prin decizia atacată a privat statele membre de competența care le revine în temeiul articolului 56 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1083/2006, atunci când a considerat drept neeligibile cheltuieli pe care Regulamentul nr. 1084/2006 nu le include printre cheltuielile neeligibile.
   Reclamanta susține de asemenea că criteriul Comisiei potrivit căruia TVA-ul suportat de beneficiar este „recuperabil” prin TVA-ul asupra redevenței încasate de entitatea care gestionează infrastructura construită de beneficiar presupune o interpretare extensivă a noțiunii „taxă pe valoarea adăugată recuperabilă” în sensul articolului 3 litera (e) din Regulamentul nr. 1084/2006, care nu se încadrează în ipoteza prevăzută de această dispoziție și care, mai mult, este contrară legislației în materia taxei pe valoarea adăugată din dreptul Uniunii. În opinia reclamantei, beneficiarul care construiește infrastructura și entitățile care gestionează infrastructura construită sunt independente între ele, nefiind legate una de cealaltă decât indirect, în temeiul dispozițiilor legale relevante și, în consecință, nu prin operațiuni comerciale. Astfel, reclamanta susține că beneficiarul este obligat să suporte în mod real și definitiv taxa pe valoarea adăugată din amonte.
   În sfârșit, reclamanta consideră că nici Regulamentul nr. 1083/2006 și nici Regulamentul nr. 1084/2006 nu permit o interpretare potrivit căreia Comisia își poate întemeia decizia cu privire la cheltuielile eligibile, inclusiv TVA-ul recuperabil, pe faptul că statul membru ar fi putut alege o altă soluție legală pentru punerea în aplicare a proiectului și gestionarea infrastructurii. În această privință, reclamanta mai arată că organizarea gestiunii infrastructurii naționale, precum și a serviciilor publice aferente acestora, este în esență de competența statelor membre. În plus, reclamanta consideră că, în măsura în care condițiile prevăzute de reglementarea Uniunii sunt îndeplinite, Comisia trebuie să accepte în cadrul aprecierii eligibilității cheltuielilor, alegerea statului membru, cu consecințele sale, în ceea ce privește obligarea sau nu a beneficiarului la plata TVA-ului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, p. 25, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1084/2006 al Consiliului de creare a Fondului de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1164/94 (JO L 210, p. 79, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 118).


title: Cauza C-48/12: Ordonanța președintelui Curții din 8 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/18

         Ordonanța președintelui Curții din 8 ianuarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-48/12) (1)

   2013/C 108/44
   Limba de procedură: polona
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012.


title: Cauza T-262/08: Acțiune introdusă la 8 iulie 2008 — Canon Communications/OAPI — Messe Düsseldorf (MEDTEC)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/55

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2008 — Canon Communications/OAPI — Messe Düsseldorf (MEDTEC)
   (Cauza T-262/08)
   (2008/C 223/97)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Canon Communications LLC (Los Angeles, Statele Unite) (reprezentant: M. Mak, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Messe Düsseldorf GmbH (Düsseldorf, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 30 aprilie 2008 din cauza R 218/2005-1; și

               —

               obligarea pârâtului/a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Canon Communications LLC

      Marca comunitară vizată: marca verbală „MEDTEC” pentru produse și servicii din clasele 16, 35 și 41

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea germană nr. 39 975 563 a mărcii verbale „Metec” pentru produse și servicii din clasele 16, 35 și 41; înregistrarea internațională nr. 752 637 a mărcii verbale „Metec” pentru produse și servicii din clasele 16, 35 și 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția cu privire la toate produsele și serviciile contestate

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: decizia camerei de recurs ar trebui anulată pentru motivul că este foarte posibil ca mărcile naționale invocate în sprijinul opoziției să fie nule; în subsidiar, încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât nu există similitudine între serviciile vizate și prin urmare nu există risc de confuzie între mărcile în conflict sau, în subsidiar, serviciile vizate nu sunt suficient de similare pentru a se reține că există un risc de confuzie. În subsidiar, să se arate că atunci când nu a luat în considerare faptul că publicul vizat este foarte specializat și că, prin urmare, nu va face confuzie între mărcile în conflict, camera de recurs a săvârșit o eroare. În sfârșit, ca motiv invocat în subsidiar, să se arate că atunci când nu a luat în considerare faptul că cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a tolerat utilizarea de către reclamantă a mărcii comunitare vizate mai mult de cinci ani, camera de recurs a săvârșit o eroare.


title: Cauza C-327/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Okresní soud v Chebu — Republica Cehă) — Hypoteční banka, a.s./Udo Mike Lindner (Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială — Contract de credit imobiliar încheiat de un consumator care are cetățenia unui stat membru cu o bancă stabilită în alt stat membru — Legislație a unui stat membru care, în cazul în care domiciliul consumatorului nu este cunoscut, permite formularea unei acțiuni împotriva sa la o instanță din acest stat)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Okresní soud v Chebu — Republica Cehă) — Hypoteční banka, a.s./Udo Mike Lindner
      (Cauza C-327/10) (1)

      (Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Contract de credit imobiliar încheiat de un consumator care are cetățenia unui stat membru cu o bancă stabilită în alt stat membru - Legislație a unui stat membru care, în cazul în care domiciliul consumatorului nu este cunoscut, permite formularea unei acțiuni împotriva sa la o instanță din acest stat)
      (2012/C 25/19)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Okresní soud v Chebu

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Hypoteční banka, a.s.

         Pârât: Udo Mike Lindner

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Okresní soud v Chebu — Interpretarea articolului 81 TFUE, a articolului 16 alineatul (2), a articolului 17 punctul 3 și a articolului 24 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74), precum și a articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Competența privind un contract de credit imobiliar încheiat de un consumator care are cetățenia unui stat membru cu o bancă stabilită în alt stat membru — Legislația unui stat membru care, în cazul în care domiciliul consumatorului nu este cunoscut, permite formularea unei acțiuni împotriva sa la o instanță din acest stat

         Dispozitivul

                  1.

                  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că aplicarea normelor prevăzute de acesta presupune ca situația în discuție în litigiul cu care este sesizată o instanță dintr-un stat membru să fie de natură să ridice probleme cu privire la stabilirea competenței internaționale a acestei instanțe. O astfel de situație există într-un caz precum cel în discuție în acțiunea principală, în care o instanță dintr-un stat membru este sesizată cu o acțiune introdusă împotriva unui resortisant al unui alt stat membru a cărui adresă nu este cunoscută de această instanță.

                  2.

                  Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că

                              —

                              într-o situație precum cea în discuție în acțiunea principală, în care un consumator, care este parte la un contract de împrumut imobiliar pe termen lung și care are obligația de a informa cocontractantul cu privire la orice schimbare de adresă, renunță la domiciliul său înainte de a se introduce împotriva sa o acțiune privind încălcarea obligațiilor contractuale, instanțele statului membru pe teritoriul căruia se află ultimul domiciliu cunoscut al consumatorului sunt competente, în temeiul articolului 16 alineatul (2) din regulamentul respectiv, să soluționeze această acțiune în cazul în care nu reușesc să stabilească, potrivit articolului 59 din același regulament, domiciliul actual al pârâtului și nici nu dispun de indicii doveditoare care să le permită să concluzioneze că acesta domiciliază efectiv în afara teritoriului Uniunii Europene;

                              —

                              acest regulament nu se opune aplicării unei dispoziții de drept procedural intern al unui stat membru care, ca urmare a preocupării de a evita o situație de denegare de dreptate, permite declanșarea de acțiuni în justiție împotriva unei persoane cu domiciliul necunoscut, în cazul în care instanța sesizată cu litigiul s-a asigurat, înainte de a se pronunța, că toate demersurile impuse de principiile diligenței și bunei credințe au fost întreprinse pentru a-l găsi pe pârât.

         (1)  JO C 246, 11.9.2010


title: Cauza F-23/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 martie 2016 – Kerstens/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Obligații — Acte contrare demnității funcției publice — Difuzarea de afirmații injurioase referitoare la un alt funcționar — Articolul 12 din statut — Procedură disciplinară — Anchetă sub forma unei examinări a faptelor — Mustrare — Articolul 9 alineatul 1 litera (b) din anexa IX la statut — Dispoziții generale de aplicare — Neregularitate procedurală — Consecințele neregularității]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/55

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 martie 2016 – Kerstens/Comisia
   (Cauza F-23/15) (1)

   ([Funcție publică - Funcționari - Obligații - Acte contrare demnității funcției publice - Difuzarea de afirmații injurioase referitoare la un alt funcționar - Articolul 12 din statut - Procedură disciplinară - Anchetă sub forma unei examinări a faptelor - Mustrare - Articolul 9 alineatul 1 litera (b) din anexa IX la statut - Dispoziții generale de aplicare - Neregularitate procedurală - Consecințele neregularității])
   (2016/C 156/77)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. S. Bohr și C. Ehrbar, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care reclamantului i-a fost aplicată o sancțiune disciplinară constând în mustrare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Petrus Kerstens suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 127, 20.4.2015, p. 42.


title: Cauza T-309/17: Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Optile/Comisia

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/30

         Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Optile/Comisia
   (Cauza T-309/17)
   (2017/C 249/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Organisation professionnelle des transports d’Ile de France (Optile) (Paris, Franța) (reprezentanți: F. Thiriez și M. Dangibeaud, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, anularea în parte a articolului 1 din Decizia SA.26763 a Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind presupusele ajutoare acordate întreprinderilor de transport în comun de regiunea Île-de-France, însă doar în măsura în care se consideră că schema de ajutoare instituit de regiunea Île-de-France începând din anul 1979 până în anul 2008 constituie o nouă schemă de ajutoare „pusă ilegal în executare”;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a articolului 1 din Decizia SA.26763 a Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind presupusele ajutoare acordate întreprinderilor de transport în comun de regiunea Île-de-France, în măsura în care prin acesta se reține că schema de ajutoare a fost „pusă ilegal în executare” între mai 1994 și 25 decembrie 2008.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Decizia Comisiei din 2 februarie 2007 privind schemele de ajutoare SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) pusă în executare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuze în regiunea Île-de-France [C (2017) 439 final] (denumită în continuare „decizia atacată”) a reținut că dispozitivul examinat constituia o nouă schemă de ajutoare. În această privință, reclamanta invocă următoarele motive:

                           —

                           încălcarea articolului 1 litera (b) punctul (i) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 2015/1589”), în măsura în care temeiul legal al sistemului examinat este anterior Tratatului de la Roma;

                           —

                           insuficienta motivare având în vedere articolul 1 litera (b) punctul (v) din regulamentul nr. 2015/1589;

                           —

                           eroarea de fapt și de drept privind data reținută de liberalizare a pieței.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată califică dispozitivul noii scheme de ajutor pentru perioada 1994-1998. În acest cadru, reclamanta invocă:

                           —

                           încălcarea drepturilor procedurale ale părților și a principiilor securității juridice și încrederii legitime în măsura în care Comisia a extins aria său de investigare dincolo de cadrul stabilit prin decizia de inițiere;

                           —

                           încălcarea articolului 17 din regulamentul nr. 2015/1589, în măsura în care Comisia a considerat că o cerere de abrogare care emana de la un particular întrerupea prescripția.


title: Cauza T-517/10: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — Pharmazeutische Fabrik Evers/OAPI — Ozone Laboratories Pharma (HYPOCHOL) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HYPOCHOL — Marca națională figurativă anterioară HITRECHOL — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/18

         Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2012 — Pharmazeutische Fabrik Evers/OAPI — Ozone Laboratories Pharma (HYPOCHOL)
   (Cauza T-517/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HYPOCHOL - Marca națională figurativă anterioară HITRECHOL - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 258/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG (Pinneberg, Germania) (reprezentanți: R. Kaase și R. Möller, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Ozone Laboratories Pharma SA (București, România)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 septembrie 2010 (cauza R 1332/2009-4) privind o procedură de opoziție între Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG și Ozone Laboratories Pharma SA

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011


               25.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 334/31

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-11/14)
   (2014/C 334/12)
   La data de 17 iulie 2014, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Markus Schneider și Janne Tysnes Kaasin, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să declare că prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat autorității, fără întârziere, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 2 din anexa XII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din act și al articolului 7 din Acordul privind SEE.

               2.

               Să dispună ca Islanda să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Prezenta cerere se referă la nerespectarea de către Islanda, până cel târziu la data de 18 februarie 2014, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 18 decembrie 2013 referitor la faptul că statul islandez nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale („actul”), conform dispoziției de la punctul 2 din anexa XII la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere declară că Islanda nu și-a respectat obligațiile în conformitate cu articolul 12 din act și cu articolul 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat, în termenul prevăzut, Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului.