title: Cauza C-443/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Ordinario di Cosenza (Italia) la 13 noiembrie 2009 — C.C.I.A.A. di Cosenza/Grillo Star srl Fallimento

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Ordinario di Cosenza (Italia) la 13 noiembrie 2009 — C.C.I.A.A. di Cosenza/Grillo Star srl Fallimento
   (Cauza C-443/09)
   2010/C 51/28
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Ordinario di Cosenza

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: C.C.I.A.A. di Cosenza

      Pârâtă: Grillo Star srl Fallimento

      Întrebările preliminare

               1.

               Criteriile de stabilire a taxei anuale prevăzute la articolul 18 litera b) din Legea nr. 580 din 29 decembrie 1993, astfel cum sunt prevăzute la alineatele 3, 4, 5 și 6 din acest articol, sunt contrare Directivei 2008/7/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 privind impozitarea indirectă a majorării de capital (1), în măsura în care aceasta nu poate intra în domeniul de aplicare al derogării prevăzute la articolul 6 litera (e) din această directivă?

               2.

               În special:

                           —

                           taxa anuală pentru a cărei stabilire se face referire la „necesarul pentru îndeplinirea serviciilor pe care sistemul camerelor de comerț este obligat să le furnizeze pe întreg teritoriul național” are caracterul „unor onorarii sau speze”?

                           —

                           prevederea unui „fond de distribuire echitabilă” care are drept obiectiv omogenizarea pe întreg teritoriul național a îndeplinirii tuturor „funcțiilor administrative” atribuite prin lege camerelor de comerț exclude caracterul de onorarii sau speze al taxei anuale?

                           —

                           posibilitatea atribuită fiecăreia dintre camerele de comerț de a majora cu până la 20 % valoarea taxei anuale în scopul de a cofinanța inițiative destinate să sporească producția și să îmbunătățească condițiile economice ale circumscripției teritoriale aflate în competența acestora este compatibilă cu caracterul de onorarii sau speze al taxei anuale?

                           —

                           lipsa unei clarificări a modalităților de determinare a necesarului pentru ținerea și actualizarea înscrierilor și a mențiunilor în registrul comerțului de către camerele de comerț se opune verificării caracterului de onorarii sau speze al taxei?

                           —

                           stabilirea forfetară a taxei anuale, în lipsa unor prevederi privind verificarea la „intervale regulate” a caracterului adecvat a acesteia cu costul mediu al serviciului, este compatibilă cu caracterul de onorarii sau speze al taxei?

      (1)  JO L 46, p. 11.


title: Cauza C-614/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 31 decembrie 2014 – Atanas Ognyanov/Sofiyska gradska prokuratura

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sofiyski gradski sad (Bulgaria) la 31 decembrie 2014 – Atanas Ognyanov/Sofiyska gradska prokuratura
   (Cauza C-614/14)
   (2015/C 096/08)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Sofiyski gradski sad

      Părțile din procedura principală

      Persoana condamnată: Atanas Ognyanov

      Altă parte în procedură: Sofiyska gradska prokuratura

      Întrebările preliminare

               1)

               Reprezintă o încălcare a dreptului Uniunii (articolul 267 al doilea paragraf TFUE coroborat cu articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții, articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene sau alte dispoziții aplicabile) aspectul că, după adoptarea deciziei preliminare, instanța de trimitere continuă procedura și pronunță o decizie, fără a se autorecuza; motivul de recuzare ar fi faptul că în cererea de decizie preliminară, instanța de trimitere formulează o opinie provizorie asupra fondului cauzei (considerând că s-a stabilit o anumită situație de fapt și că se aplică o anumită normă juridică)?
               Întrebarea preliminară se adresează prezumându-se că, în cadrul stabilirii situației de fapt și a dreptului aplicabil în scopul trimiterii preliminare, s-au respectat toate dispozițiile de drept procedural cu privire la protecția dreptului părților implicate de a prezenta probe și de a pleda în fața instanței.

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este că o continuare a procedurii este legală, se încalcă dreptul Uniunii în cazul în care

                           A)

                           în decizia sa finală, instanța redă fără modificări toate constatările sale din cererea de decizie preliminară și, pe baza acestor soluții în fapt și în drept, respinge administrarea de probe noi și audierea părților implicate, iar în fapt, administrează probe noi și audiază părțile implicate numai cu privire la aspecte care nu s-au considerat stabilite în cererea de decizie preliminară?

                           B)

                           instanța administrează probe noi și audiază părțile implicate cu privire la toate aspectele relevante, inclusiv la cele cu privire la care a formulat deja o opinie în cererea de decizie preliminară, iar în decizia sa finală își exprimă opinia concluzivă formată, pe baza tuturor probelor administrate și după evaluarea tuturor argumentelor părților implicate, indiferent dacă probele au fost administrate înainte de trimiterea preliminară sau după pronunțarea deciziei de trimitere, iar argumentele au fost prezentate anterior sau ulterior acesteia?

               3)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare preliminară este că o continuare a procedurii este compatibilă cu dreptul Uniunii, este deopotrivă compatibil cu dreptul Uniunii aspectul că instanța decide să nu continue procedura principală, ci să se autorecuze pentru motive de parțialitate, întrucât o continuare a procedurii ar încălca dreptul național, care oferă un grad mai ridicat de protecție a intereselor părților implicate și a justiției, iar autorecuzarea se întemeiază pe faptul că

                           A)

                           anterior deciziei sale finale, în cadrul cererii de decizie preliminară, instanța a exprimat o opinie provizorie cu privire la procedură, ceea ce este admisibil în temeiul dreptului Uniunii, însă nu este admisibil în temeiul dreptului național;

                           B)

                           instanța s-ar pronunța cu titlu definitiv în cadrul a două acte juridice, iar nu al unuia singur (în situația în care se consideră că o cerere de decizie preliminară nu reprezintă o opinie provizorie, ci una definitivă), ceea ce este admisibil în temeiul dreptului Uniunii, însă nu este admisibil în temeiul dreptului național?


title: Cauza T-677/13: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2013 — Axa Versicherung/Comisia

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/22

      Acțiune introdusă la 19 decembrie 2013 — Axa Versicherung/Comisia
      (Cauza T-677/13)
      (2014/C 71/42)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Axa Versicherung AG (Köln, Germania) (reprezentanți: C. Bahr, S. Dethof și A. Malec, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea refuzului atacat;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea în parte a refuzului atacat;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată corespunzătoare procedurii.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamanta se îndreptă împotriva Deciziei Comisiei din 29 octombrie 2013 care privește a doua cerere formulată de reclamantă de acces la dosarul Comisiei din cazul COMP/39.125 — sticlă auto.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv al acțiunii: încălcarea obligației de examinare concretă și individuală a documentelor solicitate, conform articolelor 2 și 4 din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1).

                              —

                              În această privință, reclamanta susține că Comisia nu și-a îndeplinit obligația de a efectua o examinare concretă și individuală a documentelor solicitate, conform articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001. În schimb, aceasta a clasificat în mod eronat documentele în cauză pe baza unor criterii formale.

                  2.

                  Al doilea motiv al acțiunii: încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță, precum și a articolului 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001, prin refuzul de a acorda accesul la documente specifice din dosar.

                              —

                              În cadrul acestui motiv al acțiunii, reclamanta arată că în mod nelegal Comisia a făcut o interpretare prea largă a domeniului de aplicare a dispozițiilor conținând excepții, prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001. În opinia reclamantei, nici nu s-ar aduce atingere intereselor comerciale, potrivit articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, nici Comisia nu ar putea invoca protecția obiectivelor activităților de anchetă, conform articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001.

                              —

                              În plus, nu s-ar aduce gravă atingere procesului decizional [articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001].

                              —

                              De asemenea, Comisia ar nega pe nedrept că există un interes public superior care justifică divulgarea documentelor solicitate.

                  3.

                  Al treilea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001 pentru motivul refuzului total de a acorda accesul la documente specifice.

                              —

                              În această privință, reclamanta susține că Comisia nu a acordat nici măcar acces parțial la documentele în discuție, încălcând astfel articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001. Reclamanta afirmă că, contrar dispozițiilor Regulamentului nr. 1049/2001, Comisia nu a verificat dacă era posibilă punerea la dispoziție a unei părți din documente.

                  4.

                  Al patrulea motiv: încălcarea articolului 4 alineatul (2) prima și a treia liniuță, precum și a articolului 4 alineatul (3) al doilea paragraf, și a articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001, prin refuzul de a acorda accesul la versiunea completă a tablei de materii a dosarului Comisiei.

                              —

                              În cadrul acestui motiv al acțiunii, se arată că Comisia a făcut o interpretare prea largă a situațiilor conținând excepții, prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 1049/2001, chiar și în legătură cu cererea reclamantei de acces la versiunea necenzurată a tablei de materii. În opinia reclamantei, nici în această privință nu s-ar putea aduce atingere intereselor comerciale, conform articolului 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 și protecției obiectivelor activităților de anchetă, conform articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001.

                              —

                              În plus, se susține că nu s-ar aduce atingere nici protecției vieții private, potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001.

                  5.

                  Al cincilea motiv: încălcarea obligației de motivare

                              —

                              Reclamanta susține în acest context, că Comisia a formulat doar considerații generale pentru respingerea cererii de examinare a dosarului și că nu aplicat în privința documentelor individuale sau a categoriilor de documente stabilite în mod corect tratamentul prevăzut de lege.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-147/11: Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Robe/Consiliul

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/25

         Acțiune introdusă la 14 martie 2011 — Robe/Consiliul
   (Cauza T-147/11)
   2011/C 130/51
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gogo Joachim Robe (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: G. Collard, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluzii

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că, în ceea ce îl privește pe reclamant, domnul Brouha Nathanaël Ahouma, Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011, publicate la 15 ianuarie 2011 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, nu sunt întemeiate în fapt,

               —

               în consecință,

                           —

                           anularea Regulamentului (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 și a Deciziei 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011;

                           —

                           în subsidiar, să dispună ca numele domnului Brouha Nathanaël Ahouma să fie eliminat de pe listele anexate la regulamentul menționat și la respectiva decizie.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-137/11, Guiai Bi Poin/Consiliul.


title: Cauza C-537/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Koninie (Polonia) la 15 octombrie 2015 – Euro Bank SA/Markowi Łopacińskiemu Marek Łopaciński

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Koninie (Polonia) la 15 octombrie 2015 – Euro Bank SA/Markowi Łopacińskiemu Marek Łopaciński
   (Cauza C-537/15)
   (2016/C 191/05)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy w Koninie

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Euro Bank SA

      Pârât: Marek Łopaciński

      Întrebările preliminare

   Prin Ordonanța din 3 martie 2016, Tribunalul (Camera a zecea) a constatat lipsa necesității de a se pronunța în această cauză.


title: Cauza C-91/09: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 26 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Eis.de GmbH/BBY Vertriebsgesellschaft mbH [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Mărci — Internet — Publicitate pornind de la cuvinte-cheie ( „keyword advertising” ) — Afișaj, pornind de la un cuvânt-cheie identic cu o marcă, al unui anunț al unui concurent al titularului mărcii respective — Directiva 89/104/CEE — Articolul 5 alineatul (1) litera (a)]

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/18

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 26 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Eis.de GmbH/BBY Vertriebsgesellschaft mbH
   (Cauza C-91/09) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Mărci - Internet - Publicitate pornind de la cuvinte-cheie („keyword advertising”) - Afișaj, pornind de la un cuvânt-cheie identic cu o marcă, al unui anunț al unui concurent al titularului mărcii respective - Directiva 89/104/CEE - Articolul 5 alineatul (1) litera (a))
   2010/C 234/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Eis.de GmbH

      Pârâtă: BBY Vertriebsgesellschaft mbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesgerichtshof Karlsruhe — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Înscrierea unui semn similar unei mărci la un prestator de servicii care exploatează un motor de căutare Internet, în vederea afișării în mod automat pe ecran, în urma introducerii semnului menționat drept cuvânt-cheie, a unei publicități pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care a fost înregistrată marca în discuție („keyword advertising”) — Lipsa autorizării din partea titularului mărcii — Calificarea acestei folosiri a mărcii drept „utilizare” potrivit dispoziției menționate anterior

      Dispozitivul

   Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci este îndreptățit să interzică persoanei care publică reclama să facă publicitate, pornind de la un cuvânt-cheie identic cu marca respectivă, pe care această persoană care publică reclama l-a selectat fără consimțământul titularului respectiv în cadrul unui serviciu de afiliere pe internet, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca în discuție, atunci când publicitatea menționată nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului mediu de internet să afle dacă produsele sau serviciile vizate în anunț provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta ori, dimpotrivă, de la un terț.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza C-269/12 P: Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Guillermo Cañas împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 26 martie 2012 în cauza T-508/09, Cañas/Comisia

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/8

         Recurs introdus la 1 iunie 2012 de Guillermo Cañas împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 26 martie 2012 în cauza T-508/09, Cañas/Comisia
   (Cauza C-269/12 P)
   2012/C 235/15
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Guillermo Cañas (reprezentant: Y. Bonnard, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Agenția Mondială Antidoping, ATP Tour Inc.

      Concluziile recurentului

               —

               anularea Ordonanței pronunțate la 26 martie 2012 de Tribunal în cauza T-508/09;

               —

               dispunerea ca Tribunalul să examineze acțiunea în anulare prezentată la 22 decembrie 2009 de Guillermo Cañas;

               —

               respingerea tuturor concluziilor formulate de orice opozant,

               —

               obligarea oricărui opozant la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Guillermo Cañas.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantul formulează trei motive împotriva deciziei Tribunalului.
   În primul rând, reclamantul susține că Tribunalul a încălcat dreptul unei întreprinderi excluse temporar de pe o piață de a introduce o acțiune împotriva clasării unei plângeri pentru încălcarea dreptului concurenței prin condiționarea dreptului la acțiune al acesteia cu avantajul imediat pe care acțiunea în anulare i l-ar putea aduce. În opinia sa, anularea clasării unei plângeri nu ar putea niciodată aduce, prin ea însăși, un avantaj imediat reclamantului întrucât nu poate conduce decât la examinarea plângerii, fără nicio garanție privind rezultatul.
   În al doilea rând, reclamantul susține că Tribunalul a considerat în mod nejustificat că interesul lui de a acționa a dispărut, întrucât a rămas victima obstacolelor anticoncurențiale denunțate. El consideră că, în pofida faptului că și-a încheiat cariera sportivă, are în continuare interesul de a acționa, respectiv interesul de a obține anularea deciziei Comisiei de clasare a plângerii sale, precum și a constatării de către Comisie a nelegalității obstacolelor denunțate, etape prealabile indispensabile introducerii unei cereri de daune interese împotriva Agenției Mondiale Antidoping, a ATP Tour Inc. și a Fundației Consiliul Internațional de Arbitraj Sportiv.
   În al treilea rând, reclamantul susține că Tribunalul a considerat că anularea clasării plângerii reclamantului nu ar avea niciun efect asupra dreptului acestuia de a exercita o acțiune în daune interese împotriva întreprinderilor ale căror acțiuni le-a denunțat, întrucât procedura administrativă în fața Comisiei nu poate împiedica o acțiune la tribunalele civile competente. Cu toate acestea, acest argument s-ar întemeia pe o eroare de fapt întrucât decizia Curții de Arbitraj Sportiv din 23 mai 2007 a considerat că obstacolele denunțate nu erau contrare dreptului european al concurenței, motiv pentru care, fără o decizie favorabilă a Comisiei, reclamantul se află în imposibilitatea de a introduce o acțiune în reparații.


title: Cauza T-1/10: Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — PPG și SNF/ECHA ( Acțiune în anulare — REACH — Identificarea acrilamidei drept o substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebite — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/21

         Ordonanța Tribunalului din 21 septembrie 2011 — PPG și SNF/ECHA
   (Cauza T-1/10) (1)

   (Acțiune în anulare - REACH - Identificarea acrilamidei drept o substanță care prezintă motive de îngrijorare deosebite - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate)
   2011/C 340/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Bruxelles, Belgia) și SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Franța) (reprezentanți: inițial K. Van Maldegem, avocat, P. Sellar, solicitor și R. Cana, avocat, ulterior K. Van Maldegem și R. Cana)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanți: M. Heikkilä și W. Broere, agenți, asistați de J. Stuyck, avocat)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels, J. Langer, Y. de Vries și M. de Ree, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: inițial P. Oliver și G. Wilms, ulterior P. Oliver și E. Manhaeve, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei ECHA de identificare a acrilamidei (CE nr. 201-173-7) ca substanță care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3), adoptată în temeiul articolului 59 din regulamentul menționat

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) și SNF SAS la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA).

               3.

               SNF suportă cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

               4.

               Regatul Țărilor de Jos și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 63, 13.3.2010.


title: Rectificare la anunțul din Jurnalul Oficial în cauza T-695/16 P: Recurs introdus la 29 septembrie 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 20 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-104/15, U (*)/Comisia (JO C 441, 28.11.2016, astfel cum a fost republicat din motive de protecție a datelor cu caracter personal)

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/26

         Rectificare la anunțul din Jurnalul Oficial în cauza T-695/16 P: Recurs introdus la 29 septembrie 2016 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 20 iulie 2016 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-104/15, U (*)/Comisia
   (
         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 441 din 28 noiembrie 2016
      , astfel cum a fost republicat din motive de protecție a datelor cu caracter personal)
   (2017/C 095/35)
   La pagina 4, în cuprins, și la pagina 28, „U (*)” se înlocuiește cu „RN (*)”.


title: Cauza C-138/15 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 martie 2016 – Teva Pharma BV, Teva Pharmaceuticals Europe BV/Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) [Recurs — Produse medicamentoase orfane — Regulamentul (CE) nr. 141/2000 — Regulamentul (CE) nr. 847/2000 — Refuz de a autoriza introducerea pe piață a versiunii generice a produsului medicamentos orfan imatinib mesilat]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 3 martie 2016 – Teva Pharma BV, Teva Pharmaceuticals Europe BV/Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)
   (Cauza C-138/15 P) (1)

   ([Recurs - Produse medicamentoase orfane - Regulamentul (CE) nr. 141/2000 - Regulamentul (CE) nr. 847/2000 - Refuz de a autoriza introducerea pe piață a versiunii generice a produsului medicamentos orfan imatinib mesilat])
   (2016/C 156/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Teva Pharma BV, Teva Pharmaceuticals Europe BV (reprezentanți: K. Bacon, QC, E. Mackenzie, barristers, și G. Morgan, solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (reprezentanți: N. Rampal Olmedo, M. Tovar Gomis, S. Marino și T. Jabłoński, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: A. Sipos și M. Šimerdová, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Teva Pharma BV și Teva Pharmaceuticals Europe BV să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Agenția Europeană de Medicamente (EMA).

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C ##, ##, p. ##.


title: Cauza C-482/14: Acțiune introdusă la 30 octombrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/17

      Acțiune introdusă la 30 octombrie 2014 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-482/14)
      (2015/C 016/27)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls, J. Hottiaux și T. Maxian Rusche, agenți)

         Pârâtă: Republica Federală Germania

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții să decidă următoarele:

                  1.

                  Prin faptul că a permis ca fonduri publice plătite pentru exploatarea infrastructurii feroviare să fie transferate pentru prestări de servicii de transport, Republica Federală și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2012/34/UE (1) [articolul 6 alineatul (1) din Directiva 91/440/CEE].

                  2.

                  Prin faptul că nu a asigurat ca respectarea interdicției de transfer al fondurilor publice destinate exploatării structurii feroviare pentru prestări de servicii transport să poată fi controlată prin intermediul tipului de contabilitate, Republica Federală și-a încălcat obligațiile care îi revin în articolului 6 alineatul (4) din Directiva 2012/34/UE [articolul 6 alineatul (1) din Directiva 91/440/CEE].

                  3.

                  Prin faptul că nu a asigurat ca redevențele din infrastructură să poată fi utilizate exclusiv pentru finanțarea activității antreprenoriale de exploatare a infrastructurii, Republica Federală și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2012/34/UE [articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2001/14/CE].

                  4.

                  Prin faptul că nu a asigurat ca fondurile publice pentru furnizarea de servicii publice de transport de persoane să fie indicate în mod distinct în conturile corespunzătoare, Republica Federală și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 2012/34/UE [articolul 9 alineatul (4) din Directiva 91/440/CEE], precum și al articolului 6 alineatul (1) coroborat cu punctul (5) din anexa la Regulamentul (CE) nr.o1370/2007 (2).

                  5.

                  obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă următoarele argumente:
      Germania admite că grupul Deutsche Bahn poate, datorită convențiilor de repartizare a beneficiilor, să utilizeze venituri rezultate din exploatarea infrastructurii feroviare sub formă de redevențe de infrastructură și de finanțări publice în alte scopuri decât exploatarea infrastructurii. Aceste fonduri au putut fi utilizate în special pentru prestări de servicii de transport, ceea ce contravine articolului 6 alineatul (1) și articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2012/34/UE.
      În plus, contabilitatea exploatării infrastructurii nu permite să se controleze interdicția de transferare a fondurilor publice pentru prestările servicii de transport. Germania permite acest lucru, ceea ce contravine articolului 6 alineatul (4) din Directiva 2012/34/UE.
      În sfârșit, Germania nu asigură că fondurile publice acordate pentru furnizarea de servicii de transport public de persoane sunt indicate separat în conturile corespunzătoare. Acest lucru contravine articolului 6 alineatul (3) din Directiva 2012/34/UE, precum și articolului 6 alineatul (1) coroborat cu punctul (5) din anexa la Regulamentul (CE) nr.o1370/2007.

         (1)  Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european (JO L 343, p. 32).

         (2)  Regulamentul CE nr.o1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO L 315, p. 1).


title: Cauza F-22/13: Acțiune introdusă la 11 iulie 2013 — ZZ/Comisia Europeană

text:
               5.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 291/7

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2013 — ZZ/Comisia Europeană
   (Cauza F-22/13)
   2013/C 291/07
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Pecyna, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care se refuză recrutarea reclamantului în temeiul faptului că nu îndeplinește condițiile de admitere prevăzute în anunțul concursului EPSO/AD/207/11

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea Deciziei pronunțate la 26 septembrie 2012 de Comisia Europeană, Direcția Generală Resurse Umane și Securitate, Unitatea B.2, prin care se refuză recrutarea reclamantului de către Comisie (ESTAT) de pe lista de rezervă a concursului EPSO/AD/207/11 și se adaugă un comentariu în lista de rezervă a concursului respectiv prin care se informează serviciile Comisiei că reclamantul nu îndeplinește condițiile de admitere la acest concurs

               —

               dacă este cazul, anularea Deciziei pronunțate la 25 februarie 2013 de către directorul DG HR.D.2 a Comisiei Europene, prin care se respinge reclamația introdusă de ZZ (nr. R/696/12);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-55/13: Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Formula One Licensing/OAPI – Idea Marketing (F1H2O) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marca verbală F1H2O — Mărcile comunitare, internaționale Benelux și mărcile verbale și figurative F1 — Motive relative de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/9

         Hotărârea Tribunalului din 21 mai 2015 – Formula One Licensing/OAPI – Idea Marketing (F1H2O)
   (Cauza T-55/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marca verbală F1H2O - Mărcile comunitare, internaționale Benelux și mărcile verbale și figurative F1 - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 221/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Formula One Licensing BV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial B. Klingberg, ulterior K. Sandberg, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Idea Marketing SA (Lausanne, Elveția) (reprezentanți: B. Brisset și O. Vanner, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 20 noiembrie 2012 (cauza R 1247/2011-4) privind o procedură de opoziție între Formula One Licensing BV și Idea Marketing SA

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Formula One Licensing BV este obligată să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și de Idea Marketing SA.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza F-16/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 aprilie 2014 – Camacho-Fernandes/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Asigurări sociale — Articolul 73 din statut — Boală profesională — Expunere la azbest și la alte substanțe — Comisie medicală — Refuz de a recunoaște originea profesională a bolii care a cauzat decesul funcționarului — Legalitatea avizului comisiei medicale — Principiul colegialității — Mandat — Motivare — Principiul egalității de tratament)

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/38

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 aprilie 2014 – Camacho-Fernandes/Comisia
   (Cauza F-16/13) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Asigurări sociale - Articolul 73 din statut - Boală profesională - Expunere la azbest și la alte substanțe - Comisie medicală - Refuz de a recunoaște originea profesională a bolii care a cauzat decesul funcționarului - Legalitatea avizului comisiei medicale - Principiul colegialității - Mandat - Motivare - Principiul egalității de tratament))
   2014/C 159/52
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ivo Camacho-Fernandes (Funchal, Portugalia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și V. Joris, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Sistemului Comun de Asigurări de Sănătate în măsura în care confirmă conținutul proiectului de decizie de respingere a cererii de recunoaștere a originii profesionale a bolii care a cauzat decesul soției reclamantului, fostă funcționară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Camacho-Fernandes suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013, p. 40.


title: Cauza T-110/08: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2010 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate negre mate) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare reprezentând o sticlă sablată neagră mată — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (devenite articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009) — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)” ]

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/40

      Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2010 — Freixenet/OAPI (Forma unei sticle sablate negre mate)
      (Cauza T-110/08) (1)

      („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare reprezentând o sticlă sablată neagră mată - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (devenite articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009) - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)”)
      (2010/C 161/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Freixenet, SA (Sant Sadurní d’Anoia, Spania) (reprezentanți: F. de Visscher, E. Cornu și D. Moreau, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 noiembrie 2007 (cauza R 104/2001-1) referitoare la o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului reprezentând o sticlă sablată neagră mată

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Freixnet, SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 116, 9.5.2008.


title: Cauza F-34/11: Acțiune introdusă la 4 aprilie 2011 — ZZ/Europol

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/30

         Acțiune introdusă la 4 aprilie 2011 — ZZ/Europol
   (Cauza F-34/11)
   2011/C 204/54
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: D. Dane, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de încadrare a reclamantului în gradul AST5

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 19 decembrie 2010 prin care pârâtul a comunicat reclamantului că încadrarea sa profesională se menține la gradul AST5;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-268/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hamburgisches Oberverwaltungsgericht — Germania) — Atilla Gülbahce/Freie und Hansestadt Hamburg [Trimitere preliminară — Acordul de asociere CEE Turcia — Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere — Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță — Drepturile lucrătorilor turci încadrați pe piața legală a muncii — Retragerea cu efect retroactiv a unui permis de ședere]

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/16

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Hamburgisches Oberverwaltungsgericht — Germania) — Atilla Gülbahce/Freie und Hansestadt Hamburg
   (Cauza C-268/11) (1)

   (Trimitere preliminară - Acordul de asociere CEE Turcia - Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere - Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță - Drepturile lucrătorilor turci încadrați pe piața legală a muncii - Retragerea cu efect retroactiv a unui permis de ședere)
   2013/C 9/24
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hamburgisches Oberverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Atilla Gülbahce

      Pârât: Freie und Hansestadt Hamburg

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hamburgisches Oberverwaltungsgericht — Interpretarea articolului 10 alineatul (1) și a articolului 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia privind dezvoltarea asocierii — Acordarea unui permis de ședere pe durată determinată și a unui permis de muncă pe durată nedeterminată unui lucrător turc, soț al unei resortisante a unui stat membru — Revocare, cu efect retroactiv și din cauza despărțirii de soție neadusă la cunoștința autorităților competente, a deciziilor de prelungire a duratei permisului de ședere — Condiții pentru întemeierea dreptului de ședere pe articolul 10 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80, având în vedere permisul de muncă pe durată nedeterminată

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (1) prima liniuță din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii create prin Acordul de instituire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, semnat la 12 septembrie 1963 la Ankara de Republica Turcia, pe de o parte, precum și de statele membre ale CEE și de Comunitate, pe de altă parte, și încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963, trebuie interpretat în sensul că se opune ca autoritățile naționale competente să retragă permisul de ședere al unui lucrător turc cu efect retroactiv de la data la care nu mai există motivul pentru acordarea permisului de ședere prevăzut în dreptul național, în condițiile în care nu există vreun comportament fraudulos al lucrătorului, iar retragerea permisului intervine după împlinirea perioadei de un an de încadrare legală în muncă prevăzute la respectivul articol 6 alineatul (1) prima liniuță.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza T-28/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Mars/OAPI — Ludwig Schokolade (Forme d'une barre chocolatée) [ Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară tridimensională — Forma unei bare de ciocolată — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Dreptul de a fi ascultat — Articolele 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolele 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/34

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Mars/OAPI — Ludwig Schokolade (Forme d'une barre chocolatée)
   (Cauza T-28/08) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară tridimensională - Forma unei bare de ciocolată - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Dreptul de a fi ascultat - Articolele 73 și 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolele 75 și 76 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 205/61
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mars, Inc. (McLean, Virginia, Statele Unite) (reprezentanți: A.Bryson, barrister, și G. Mills, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. Bullock, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenient la Tribunal: Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG (Bergisch Gladbach, Germania) (reprezentanți: M. Knitter și R.Jacobs, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 23 octombrie 2007 (cauza R 1325/2006-2) privind o procedură de declarare a nulității între Ludwig Schokolade GmbH & Co. KG și Mars, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Mars, Inc. La plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008


title: Cauza C-546/07: Acțiune introdusă la 5 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/17

         Acțiune introdusă la 5 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-546/07)
   (2008/C 64/26)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Federală Germania și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE și a clauzei de standstill prevăzută în capitolul 2 „Libera circulație a persoanelor”, punctul 13 din Anexa XII la Lista menționată în articolul 24 din Actul de aderare din 16 aprilie 2003, prin faptul că:

                           a)

                           în practica autorităților administrative noțiunea „întreprindere a celeilalte părți” prevăzută la articolul 1 alineatul 1 din Convenția germano-polonă din 31 ianuarie 1990 privind detașarea lucrătorilor polonezi în vederea executării contractelor de antrepriză a fost interpretată drept „întreprindere germană” și

                           b)

                           în temeiul așa-numitei clauze de protecție a pieței muncii, a extins restricțiile regionale privind accesul lucrătorilor polonezi ulterior datei de 16 aprilie 2003, cu alte cuvinte ulterior datei semnării de către Polonia a Tratatului de aderare la Uniunea Europeană.

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               A.

               Detașarea în Germania a lucrătorilor polonezi în vederea executării contractelor de antrepriză este reglementată de Convenția din 31 ianuarie 1990 dintre guvernul Republicii Federale Germania și guvernul Republicii Polone privind detașarea lucrătorilor polonezi în vederea executării contractelor de antrepriză. În practica autorităților administrative germane, noțiunea „întreprindere a celeilalte părți” prevăzută la articolul 1 alineatul 1 din convenția menționată este interpretată drept „întreprindere germană”.

               B.

               Rezultă că numai întreprinderile germane ar putea încheia contracte de antrepriză în temeiul convenției. Întreprinderile din alte state membre care ar dori să își desfășoare activitatea în Germania ar avea numai alternativa constituirii unei filiale în Germania. Întreprinderile din alte state membre ar fi astfel împiedicate să își exercite libertatea de a presta servicii în temeiul articolului 49 CE, cu privire la activități pe care le-ar desfășura în Republica Federală Germania prin încheierea de contracte de antrepriză cu întreprinderi poloneze potrivit convenției germano-polone. Prin urmare, în privința întreprinderilor din alte state membre decât Germania, se pune problema unei discriminări directe întemeiată pe naționalitate, respectiv pe sediul întreprinderii.

               C.

               Potrivit articolului 46 CE coroborat cu articolul 55 CE, regimul discriminatoriu special poate fi justificat numai prin motive de ordine publică, siguranță publică și sănătate publică. Conform unei jurisprudențe constante recurgerea la motivul justificativ al ordinii publice prevăzut la articolul 46 CE presupune ca menținerea unei măsuri discriminatorii să fie necesară pentru a combate o amenințare reală și suficient de gravă care ar atinge un interes fundamental al societății.

               D.

               În speță, aceste condiții nu sunt îndeplinite. Pentru a urmări aplicarea legală a convenției nu ar fi necesară limitarea la întreprinderile cu sediul în Germania deoarece, în orice situație, toate solicitările pot fi depuse la autoritățile germane. În ceea ce privește posibilitatea atragerii răspunderii comitentului pentru plata contribuțiilor la asigurările sociale și sancționarea nerespectării legii, aceste întrebări nu au legătură în mod specific cu acordul rezultat din contractul de antrepriză, ci se încadrează în general în domeniul furnizării de servicii în Germania prin intermediul întreprinderilor din alte state membre. În acest context nu există nicio informație care să arate motivul pentru care extinderea acordurilor bilaterale pentru întreprinderi din alte state membre ar conduce la o aplicare incorectă sau la o eludare a dispozițiilor tranzitorii din tratatul de aderare. În nicio situație temerea cu privire la aplicarea nelegală a dispozițiilor tranzitorii nu ar constitui un pericol suficient de grav pentru ordinea publică sau siguranța publică, care ar putea justifica o restricție privind libertatea de a presta servicii.

               E.

               Din modul de redactare al clauzei de standstill prevăzută în capitolul 2, punctul 13 din anexa XII la articolul 24 din Actul de aderare din 16 aprilie 2003 rezultă că obligația de standstill ar fi absolută și orice agravare a accesului lucrătorilor polonezi pe piața germană a muncii ar fi interzisă în comparație cu situația existentă la 16 aprilie 2003. Cu toate acestea, potrivit acestei clauze de protecție a pieței muncii care este aplicată în mod continuu în activitatea administrativă a Agenției Federale pentru Ocuparea Forței de Muncă, contractele de antrepriză sunt permise în principiu atâta vreme cât trebuie să fie executate într-o circumscripție a unei agenții în care rata medie a șomajului pe ultimele 6 luni a depășit cu cel puțin 30 % rata șomajului din Republica Federală Germania. Lista circumscripțiilor agențiilor care intră sub incidența acestor norme este actualizată trimestrial. Rezultă că această clauză de protecție a pieței muncii încălcă clauza de standstill din Actul de aderare, întrucât, ulterior datei de 16 aprilie 2003, în cadrul listei circumscripțiilor în care accesul este blocat au fost incluse noi circumscripții.


title: Cauza T-213/13: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Square/OAPI — Caisse régionale de crédit agricole mutuel Pyrénées Gascogne (SQUARE)

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/36

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Square/OAPI — Caisse régionale de crédit agricole mutuel Pyrénées Gascogne (SQUARE)
   (Cauza T-213/13)
   2013/C 207/60
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Square, Inc. (San Francisco, Statele Unite) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Pyrénées Gascogne (Serres-Castet, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 31 ianuarie 2013 în procedura R 775/2012-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: înregistrarea internațională desemnând Uniunea Europeană a mărcii verbale SQUARE pentru produse și servicii din clasele 9, 35 și 38 — marca internațională desemnând Uniunea Europeană nr. 1 032 395.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Pyrénées Gascogne.

      Marca sau semnul invocat: marca națională verbală SQUARE-énergie pentru produse și servicii din clasele 31, 35, 36, 38, 41, 42 și 44.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-224/13: Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Melitta France/Comisia ( „Acțiune în anulare — Mediu — Directiva 94/62/CE — Ambalaje și deșeuri de ambalaje — Directiva 2013/2/UE — Role, tuburi și cilindri în jurul cărora este înfășurat un material flexibil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/52

         Ordonanța Tribunalului din 7 iulie 2014 – Melitta France/Comisia
   (Cauza T-224/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Mediu - Directiva 94/62/CE - Ambalaje și deșeuri de ambalaje - Directiva 2013/2/UE - Role, tuburi și cilindri în jurul cărora este înfășurat un material flexibil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate”))
   2014/C 315/88
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Melitta France (Chezy-sur-Marne, Franța) (reprezentant: H. Weil, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și J.-F. Brakeland, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 37, p. 10), în măsura în care Comisia adaugă pe lista exemplelor de produse care ilustrează aplicarea criteriilor care precizează noțiunea „ambalaj” rolele, tuburile și cilindrii în jurul cărora este înfășurat un material flexibil, cu excepția celor destinați a fi părți ale unor echipamente de producție și care nu se utilizează cu scopul de a prezenta un produs ca unitate de vânzare.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Melitta France la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza C-299/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Germania) la 17 iunie 2014  – Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen/Jovanna Garcia-Nieto și alții

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/38

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Germania) la 17 iunie 2014 – Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen/Jovanna Garcia-Nieto și alții
   (Cauza C-299/14)
   2014/C 315/61
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Vestische Arbeit Jobcenter Kreis Recklinghausen

      Pârâți: Jovanna Garcia-Nieto și alții

      Întrebările preliminare

               1)

               Cu excepția acordării prestațiilor exclusiv în statul membru în care persoana în cauză este rezidentă, care este prevăzută la articolul 70 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1), principiul egalității de tratament prevăzut la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 se aplică și prestațiilor speciale în numerar de tip necontributiv în sensul articolului 70 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, prevederile care transpun articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (2) în dreptul național pot restrânge principiul egalității de tratament prevăzut la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și, dacă este cazul, în ce măsură având în vedere că în temeiul acestora se refuză, fără excepţie, accesul la aceste prestații în primele trei luni de ședere, atunci când cetățenii Uniunii nu au dreptul la liberă circulație în Republica Federală Germania nici în calitate de lucrători salariați sau lucrători care desfășoară o activitate independentă și nici în temeiul Legii privind libera circulație/UE (Freizügigkeitsgesetz/EU)?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, alte principii ale egalității de tratament – în special articolul 45 alineatul (2) TFUE coroborat cu articolul 18 TFUE se opun unei dispoziții de drept național care refuză, fără excepție, să acorde cetățenilor Uniunii, în primele trei luni de ședere o prestație socială menită să le asigure subzistența și să le faciliteze accesul la piața muncii, atunci când acești cetățeni ai Uniunii nu sunt nici lucrători salariați sau lucrători care desfășoară o activitate independentă și nici nu au dreptul de liberă circulație, dar pot face dovada unei legături reale cu statul gazdă și în special cu piața muncii din statul gazdă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

      (2)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: C-146/14 PPU: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – în procedura privind Bashir Mohamed Ali Mahdi „Vize, azil, imigrare și alte politici legate de libera circulație a persoanelor — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 15 — Luarea în custodie publică — Prelungirea unei măsuri de luare în custodie publică — Obligațiile autorității administrative sau judiciare — Control jurisdicțional — Lipsa documentelor de identitate ale unui resortisant al unei țări terțe — Obstacole la executarea deciziei de îndepărtare — Refuzul ambasadei țării terțe în cauză de a elibera un document de identitate care să permită returnarea resortisantului acestei țări — Riscul sustragerii — Posibilitatea rezonabilă a îndepărtării — Lipsă de cooperare — Obligație eventuală a statului membru în cauză de a elibera un document provizoriu privind statutul persoanei”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/14

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – în procedura privind Bashir Mohamed Ali Mahdi
   (C-146/14 PPU) (1)

   („Vize, azil, imigrare și alte politici legate de libera circulație a persoanelor - Directiva 2008/115/CE - Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Articolul 15 - Luarea în custodie publică - Prelungirea unei măsuri de luare în custodie publică - Obligațiile autorității administrative sau judiciare - Control jurisdicțional - Lipsa documentelor de identitate ale unui resortisant al unei țări terțe - Obstacole la executarea deciziei de îndepărtare - Refuzul ambasadei țării terțe în cauză de a elibera un document de identitate care să permită returnarea resortisantului acestei țări - Riscul sustragerii - Posibilitatea rezonabilă a îndepărtării - Lipsă de cooperare - Obligație eventuală a statului membru în cauză de a elibera un document provizoriu privind statutul persoanei”)
   2014/C 253/18
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

   Bashir Mohamed Ali Mahdi

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Administrativen sad Sofia-grad – Interpretarea articolului 15 alineatul (1) literele (a) şi (b) şi a articolului 15 alineatele (3), (4) şi (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98), precum şi a articolelor 6 şi 47 din Carta drepturilor fundamentale a UE – Îndepărtarea unui resortisant al unei ţări terţe aflat în situaţie de şedere ilegală – Luare în custodie publică – Extinderea unei astfel de luări în custodie – Admisibilitatea eventuală a unei depăşiri a duratei maxime de luare în custodie întemeiate pe lipsa documentelor de identitate – Obstacole în calea executării deciziei de îndepărtare – Posibilitate rezonabilă de îndepărtare – Refuzul ambasadei ţării de origine a persoanei interesate de a elibera documentul necesar pentru călătoria de întoarcere – Obligaţie eventuală a statului membru în cauză de a elibera un document temporar cu privire la statutul persoanei

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 15 alineatele (3) și (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală coroborat cu articolele 6 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că orice decizie adoptată de o autoritate competentă, la sfârșitul perioadei maxime a măsurii inițiale de luare în custodie publică a unui resortisant al unei țări terțe, privind soarta acestei măsuri de luare în custodie publică trebuie să aibă forma unui act scris care cuprinde motivele de fapt și de drept care justifică această decizie.

               2)

               Articolul 15 alineatele (3) și (6) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că controlul pe care trebuie să îl efectueze autoritatea judiciară sesizată cu o cerere de prelungire a măsurii de luare în custodie publică a unui resortisant al unei țări terțe trebuie să permită acestei autorități să statueze pe fond, de la caz la caz, cu privire la prelungirea măsurii de luare în custodie publică a resortisantului în cauză, cu privire la posibilitatea de a înlocui luarea în custodie publică cu o măsură mai puțin coercitivă sau cu privire la eliberarea acestui resortisant, autoritatea respectivă fiind astfel competentă să se întemeieze pe faptele și pe probele prezentate de autoritatea administrativă care a sesizat-o, precum și pe faptele, probele și observațiile care îi sunt eventual prezentate în cadrul acestei proceduri.

               3)

               Articolul 15 alineatele (1) și (6) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia o perioadă inițială de luare în custodie publică de șase luni poate fi prelungită pentru simplul motiv că resortisantul în cauză al unei țări terțe nu dispune de documente de identitate. Numai instanța de trimitere are competența de a realiza o apreciere de la caz la caz a împrejurărilor de fapt ale cauzei în discuție pentru a stabili dacă o măsură mai puțin coercitivă poate fi aplicată efectiv acestui resortisant sau dacă există un risc de sustragere a acestuia din urmă.

               4)

               Articolul 15 alineatul (6) litera (a) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că un resortisant al unei țări terțe care, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, nu a obținut un document de identitate care ar fi permis îndepărtarea sa din statul membru interesat poate fi considerat că a dovedit o „lipsă de cooperare”, în sensul acestei dispoziții, numai dacă rezultă din examinarea comportamentului resortisantului în cauză în cursul perioadei de luare în custodie publică că acesta din urmă nu a cooperat la executarea operațiunii de îndepărtare și că este probabil ca operațiunea să dureze mai mult timp decât a fost prevăzut din cauza acestui comportament, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

               5)

               Directiva 2008/115 trebuie interpretată în sensul că un stat membru nu poate fi obligat să elibereze un permis de ședere autonom sau orice altă autorizație care conferă un drept de ședere unui resortisant al unei țări terțe care nu dispune de documente de identitate și care nu a obținut astfel de documente din țara sa de origine, după ce o instanță națională a eliberat acest resortisant pentru motivul că nu ar mai exista posibilitatea rezonabilă a îndepărtării în sensul articolului 15 alineatul (4) de această directivă. Totuși, acest stat membru trebuie, într-o astfel de situație, să elibereze resortisantului în cauză o confirmare scrisă a situației sale.

      (1)  JO C 159, 26.05.2014


title: Hotărârea Curții din 28 august 2014 în cauza E-25/13 – Gunnar V. Engilbertsson/Íslandsbanki hf. (Articolul 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție – Apel împotriva unei cereri de formulare a unui aviz consultativ – Indexarea împrumuturilor ipotecare – Directiva 87/102/CEE – Directiva 93/13/CEE – Principiile eficacității și echivalenței)

text:
               19.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/31

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 28 august 2014
   în cauza E-25/13
   Gunnar V. Engilbertsson/Íslandsbanki hf.
   (Articolul 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție – Apel împotriva unei cereri de formulare a unui aviz consultativ – Indexarea împrumuturilor ipotecare – Directiva 87/102/CEE – Directiva 93/13/CEE – Principiile eficacității și echivalenței)
   (2015/C 92/05)
   În cauza E-25/13, Gunnar V. Engilbertsson/Íslandsbanki hf. – CERERE înaintată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Judecătoria districtului Reykjavík (Héraðsdómur Reykjavíkur), referitoare la interpretarea Directivei 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat la 28 august 2014 hotărârea a cărei parte dispozitivă este următoarea:

               1.

               Directiva 93/13/CEE nu interzice, în general, introducerea în contractele dintre un furnizor și un consumator a clauzelor contractuale care prevăd indexarea împrumuturilor ipotecare. Instanța care judecă această cauză trebuie să evalueze dacă clauza respectivă este abuzivă. Evaluarea trebuie să țină seama de interpretarea dată de Curte conceptului de „clauză abuzivă”.

               2.

               Directiva 93/13/CEE nu restrânge libertatea unui stat al SEE de a stabili, prin legislație sau prin acte administrative, factorii care pot conduce la schimbarea unui index predeterminat, cum ar fi indexul islandez al prețurilor de consum, precum și metodele de măsurare a acestor schimbări, cu condiția ca acestea să fie descrise explicit în contract.

               3.

               Este responsabilitatea instanței naționale competente să stabilească dacă o anumită clauză contractuală a fost sau nu negociată individual în sensul articolului 3 din Directiva 93/13/CEE.

               4.

               Este responsabilitatea instanței naționale competente să stabilească dacă trebuie să se considere că o clauză contractuală referitoare la indexarea ratelor unui împrumut pentru finanțarea achizițiilor imobiliare a fost descrisă consumatorului în mod explicit și inteligibil. O astfel de evaluare trebuie să țină seama de formularea exactă a clauzelor contractuale respective și de toate circumstanțele relevante, inclusiv de circumstanțele indicate la literele (a) și (b) de la a treia întrebare adresată de instanța națională, precum și de legislația națională privind indexarea prețurilor.

               5.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE trebuie interpretat ca însemnând că, dacă o instanță națională consideră că o anumită clauză este abuzivă în sensul directivei, instanța respectivă trebuie să se asigure că o astfel de clauză nu este obligatorie pentru consumator și că contractul poate subzista și fără clauza abuzivă, în măsura în care, conform normelor dreptului intern, o astfel de subzistență este posibilă din punct de vedere juridic.


title: Cauza C-310/10: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Bacău — România) — Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești/Ștefan Agafiței și alții (Drepturi salariale ale magistraților — Discriminare operată în funcție de apartenența la o categorie socioprofesională sau de locul de muncă — Condiții de despăgubire pentru prejudiciul suferit — Directivele 2000/43/CE și 2000/78/CE — Inaplicabilitate — Inadmisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/17

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Bacău — România) — Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești/Ștefan Agafiței și alții
   (Cauza C-310/10) (1)

   (Drepturi salariale ale magistraților - Discriminare operată în funcție de apartenența la o categorie socioprofesională sau de locul de muncă - Condiții de despăgubire pentru prejudiciul suferit - Directivele 2000/43/CE și 2000/78/CE - Inaplicabilitate - Inadmisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare)
   2011/C 269/27
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești

      Pârâți: Ștefan Agafiței, Raluca Apetroaei, Marcel Bărbieru, Sorin Budeanu, Luminița Chiagă, Mihaela Crăciun, Sorin-Vasile Curpăn, Mihaela Dabija, Mia-Cristina Damian, Sorina Danalache, Oana-Alina Dogaru, Geanina Dorneanu, Adina-Cătălina Galavan, Gabriel Grancea, Mădălina Radu (Hobjilă), Nicolae Cătălin Iacobuț, Roxana Lăcătușu, Sergiu Lupașcu, Smaranda Maftei, Silvia Mărmureanu, Maria Oborocianu, Simona Panfil, Oana-Georgeta Pânzaru, Laurențiu Păduraru, Elena Pîrjol-Năstase, Ioana Pocovnicu, Alina Pușcașu, Cezar Ștefănescu, Roxana Ștefănescu, Ciprian Țimiraș, Cristina Vintilă

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Curtea de Apel Bacău — – Interpretarea articolului 15 din Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO L 180, p. 22, Ediție specială 20/vol. 1, p. 19) — Interpretarea articolului 17 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială 05/vol. 6, p. 7) — Reglementare națională care prevede o diferență de tratament în materia drepturilor salariale ale magistraților, justificată de domeniul specializat de activitate al procurorilor din cadrul D.N.A. (Direcția Națională Anticorupție) și din cadrul D.I.I.C.O.T. (Direcția de Investigare a Infracțiunilor de Criminalitate Organizată și Terorism) — Discriminare eventuală, în absența unor criterii obiective legate de o exigență specifică de calificare mai înaltă — Dispoziții naționale de transpunere declarate neconstituționale în măsura în care permit instanțelor naționale să anuleze acte normative considerate discriminatorii și să acorde, pe cale judiciară, drepturi salariale care nu sunt prevăzute de lege

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Bacău (România) este inadmisibilă.

      (1)  JO C 234, 28.8.2010


title: Cauza T-420/13: Hotărârea Tribunalului din 14 septembrie 2015 – Brouillard/Curtea de Justiție („Contracte de achiziții publice de servicii — Procedura de cerere de ofertă — Încheierea de contracte-cadru — Traducere de texte juridice în franceză — Invitație de a prezenta o ofertă — Excluderea unui subcontractant propus — Capacitate profesională — Cerința unei pregătiri juridice complete — Recunoașterea diplomelor — Proporționalitate — Transparență”)

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/33

         Hotărârea Tribunalului din 14 septembrie 2015 – Brouillard/Curtea de Justiție
   (Cauza T-420/13) (1)

   ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedura de cerere de ofertă - Încheierea de contracte-cadru - Traducere de texte juridice în franceză - Invitație de a prezenta o ofertă - Excluderea unui subcontractant propus - Capacitate profesională - Cerința unei pregătiri juridice complete - Recunoașterea diplomelor - Proporționalitate - Transparență”))
   (2015/C 363/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Alain Laurent Brouillard (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial J.-M. Gouazé, ulterior J. Pertek și D. Dagyaran, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentant: A. Placco, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorilor din 5 iunie 2013 pe care Curtea de Justiție a Uniunii Europene le-a adresat IDEST Communication SA, prin care a invitat această societate, pe o parte, să depună oferte în cadrul procedurii negociate de atribuire a contractului privind încheierea de contracte-cadru pentru traducerea unor texte juridice din anumite limbi oficiale ale Uniunii Europene în limba franceză (JO 2013/S 47-075037), și, pe de altă parte, să confirme că reclamantul nu va fi angajat în prestarea de servicii la care se referă contractul

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Alain Laurent Brouillard la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-140/10: Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Söns/OAPI — Settimio (GREAT CHINA WALL)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/57

         Ordonanța Tribunalului din 7 octombrie 2010 — Söns/OAPI — Settimio (GREAT CHINA WALL)
   (Cauza T-140/10) (1)

   ()
   2010/C 328/90
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza C-385/13 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 noiembrie 2014 – Republica Italiană/Comisia Europeană [Recurs — Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDER) — Programul operațional regional (POR) 2000-2006 pentru regiunea Campania — Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 — Articolul 32 alineatul (3) primul paragraf litera (f) — Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Italiene cu privire la gestionarea deșeurilor în regiunea Campania — Decizie de a nu efectua plățile intermediare aferente măsurii din POR referitoare la gestionarea și la eliminarea deșeurilor]

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 6 noiembrie 2014 – Republica Italiană/Comisia Europeană
   (Cauza C-385/13 P) (1)

   ([Recurs - Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDER) - Programul operațional regional (POR) 2000-2006 pentru regiunea Campania - Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 - Articolul 32 alineatul (3) primul paragraf litera (f) - Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Italiene cu privire la gestionarea deșeurilor în regiunea Campania - Decizie de a nu efectua plățile intermediare aferente măsurii din POR referitoare la gestionarea și la eliminarea deșeurilor])
   (2015/C 007/11)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia și A. Steiblytė, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-178/12: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2012 — Khwanda/Consiliul

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/27

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2012 — Khwanda/Consiliul
   (Cauza T-178/12)
   2012/C 174/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mahran Khwanda (Damasc, Siria) (reprezentanți: S. Jeffrey și S. Ashley, Solicitors, D. Wyatt, QC și R. Blakeley, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea punctului 22 din anexa la Decizia de punere în aplicare 2012/37/PESC a Consiliului din 23 ianuarie 2012 de punere în aplicare a Deciziei 2011/782/PESC privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria în măsura în care se aplică reclamantului;

               —

               anularea punctului 22 din anexa la Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 55/2012 al Consiliului din 23 ianuarie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 33 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 19, p. 6) în măsura în care se aplică reclamantului;

               —

               constatarea faptului că articolul 18 alineatul (1) și articolul 19 alineatul (1) din Decizia 2011/782/PESC (1) nu se aplică reclamantului;

               —

               constatarea faptului că articolul 14 alineatul (1) și articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul 36/2012 (2) nu se aplică reclamantului;

               —

               constatarea faptului că anularea punctului 22 din anexa la Decizia 2012/37/PESC și a punctului 22 din anexa la Regulamentul 55/2012 au efect imediat; și

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv potrivit căruia:

                           —

                           criteriile esențiale de desemnare potrivit măsurilor contestate nu sunt îndeplinite în cazul reclamantului deoarece nu există un temei de fapt sau de drept pentru desemnarea sa; Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere în această privință; și, în plus, Consiliul l-a desemnat pe reclamant pe baza unor elemente de probă insuficiente;

                           —

                           reclamantul a furnizat dovezi concrete și substanțiale cu privire la cererea sa și la faptul că a luat măsuri active pentru a împiedica forțe proguvernamentale să aibă acces la flota de autobuze a Kadmous Transport. La rândul său, Consiliul nu a prezentat elemente de probă suficiente pentru contestarea acestor afirmații.

               2.

               Al doilea motiv potrivit căruia:

                           —

                           desemnarea reclamantului încalcă drepturile și libertățile fundamentale ale reclamantului, inclusiv dreptul său la viață și familie, precum și dreptul la respectarea bunurilor sale și/sau încalcă principiul proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv potrivit căruia:

                           —

                           în orice caz, Consiliul a încălcat normele fundamentale de procedură având în vedere că: a) nu l-a informat pe reclamant în mod individual cu privire la desemnarea sa; b) nu a furnizat o motivare suficientă și adecvată, și c) nu a respectat dreptul acestuia la apărare și dreptul său la o protecție jurisdicțională efectivă.

      (1)  JO L 319, p. 56.

      (2)  JO L 16, p. 1.


title: Cauza C-65/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 18 februarie 2008 — Europol Frost-Food GmbH/Hauptzollamt Krefeld

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Düsseldorf (Germania) la 18 februarie 2008 — Europol Frost-Food GmbH/Hauptzollamt Krefeld
   (Cauza C-65/08)
   (2008/C 107/27)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Düsseldorf
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Europol Frost-Food GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Krefeld
   Întrebarea preliminară
   Este validă nota complementară 5 litera (b) de la capitolul 20 din Nomenclatura Combinată, în versiunea rezultată din Regulamentul (CE) nr. 2388/2000 (1) și Regulamentul (CE) nr. 2031/2001 (2)?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2388/2000 al Comisiei din 13 octombrie 2000 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 264, p. 1, rectificare în JO L 276, p. 92).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2031/2001 al Comisiei din 6 august 2001 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 279, p. 1).


title: Cauza T-280/16: Acțiune introdusă la 26 mai 2016 - GeoClimaDesign/EUIPO - GEO Gesellschaft für ENERGIE und Oekologie (GEO)

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/48

         Acțiune introdusă la 26 mai 2016 - GeoClimaDesign/EUIPO - GEO Gesellschaft für ENERGIE und Oekologie (GEO)
   (Cauza T-280/16)
   (2016/C 260/59)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: GeoClimaDesign AG (Fürstenwalde/Spree, Germania) (reprezentant: B. Lanz, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: GEO Gesellschaft für ENERGIE und Oekologie GmbH (Langenhorn, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii „GEO” – Marca Uniunii nr. 8331076

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 29 martie 2016 în cauza R 1679/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nulității mărcii în litigiu sau, în subsidiar, declararea nulității mărcii în litigiu în privința pregătirii organizatorice de proiecte de construcție în sectorul energiilor regenerabile, în special stații eoliene și parcuri eoliene, cuprinse în clasa 35; a serviciilor unui promotor imobiliar pentru realizarea de proiecte în sectorul energiilor regenerabile, în special instalații eoliene și parcuri eoliene; a reparării și întreținerii instalațiilor eoliene, cuprinse în clasa 37; a planificării tehnice de proiecte în domeniul furnizării de energie; a planificării tehnice de proiecte în domeniul energiilor regenerabile, în special stații eoliene și parcuri eoliene; a serviciilor de inginerie în domeniul energiilor regenerabile, în special stații eoliene; a redactării avizelor tehnice și academice pentru clasa 42;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) și cu articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-360/09: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2009 — E.ON Ruhrgas și E.ON/Comisia

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/50

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2009 — E.ON Ruhrgas și E.ON/Comisia
   (Cauza T-360/09)
   2009/C 282/97
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: E.ON Ruhrgas AG (Essen, Germania), E.ON AG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: G. Wiedemann și T. Klose, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, reducerea în mod adecvat a amenzii aplicate reclamantelor prin decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele contestă Decizia C(2009) 5355 final a Comisiei din 8 iulie 2009 în cazul COMP/39.401 — E.ON/GDF. Prin decizia atacată, reclamantelor și altor întreprinderi li s-a aplicat o amendă pentru încălcarea articolului 81 alineatul (1) CE întrucât au participat la un acord și la practici concertate în sectorul gazelor naturale.
   În susținerea acțiunii reclamantele invocă șase motive.
   În primul rând, reclamantele contestă aplicabilitatea articolului 81 alineatul (1) CE întrucât acordurile vizate de Comisie nu încalcă interdicția privind înțelegerile. Cu privire la aceste aspect, reclamantele susțin în special că este vorba despre restricții accesorii admisibile în cadrul constituirii întreprinderii comune MEGAL.
   În al doilea rând, în subsidiar, reclamantele arată că perioada încălcării a fost apreciată în mod greșit de Comisie. În această privință, reclamantele susțin că acordurile vizate ar fi încetat la scurt timp după debutul liberalizării și, în orice caz, prin acordul formal de anulare din 13 august 2004.
   În al treilea rând, reclamantele invocă o discriminare în raport cu destinatarii deciziilor paralele ale Comisiei din 26 octombrie 2004 în cazurile GDF/ENI și GDF/Enel. Cu privire la aceste cazuri, reclamantele susțin că, referindu-se doar la liberalizare, Comisia a renunțat să aplice amenzi, mod în care ar fi trebuit să procedeze și în cazul de față întrucât toate elementele esențiale ale acelor cazuri sunt comparabile, chiar identice.
   În al patrulea rând, reclamantele susțin că pretinsele acorduri din 1975 sunt deja prescrise întrucât au încetat cu mai mult de cinci ani înainte de inițierea investigației de către Comisie.
   În al cincilea rând, reclamantele invocă modul greșit de calcul al amenzii.
   În sfârșit, reclamantele susțin că, întrucât E.ON AG nu poate fi declarată răspunzătoare nici în mod direct, nici în mod indirect pentru încălcările pretins săvârșite de E.ON Ruhrgas AG, Comisia a încălcat principiile privind răspunderea pentru încălcări ale dreptului concurenței.


title: Cauza T-323/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Fresyga/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică — Decizia 2006/613/CE — Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană — Act atacabil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Fresyga/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-323/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Decizia 2006/613/CE - Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană - Act atacabil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 223/69)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Fresyga, SA (Almería, Spania) (reprezentant: M.J. Rovira Daudí, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Recchia, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2006/613/CE a Comisiei Decizia Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneeană (JO L 259, p. 1, Ediție specială 15/vol. 17, p. 21), în măsura în care în aceasta este desemnat situl „Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”, pe care se situează un teren al reclamantei, drept sit de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul ca inadmisibil.

               2)

               Obligă Fresyga, SA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-342/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 96/82/CE — Articolul 11 alineatul (1) litera (c) — Lipsa elaborării unor planuri de urgență externe — Transpunere incompletă]

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 12 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-342/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 96/82/CE - Articolul 11 alineatul (1) litera (c) - Lipsa elaborării unor planuri de urgență externe - Transpunere incompletă)
   2009/C 113/26
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Rozet și A. Sipos, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentant: T. Materne, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Lipsa elaborării unor planuri de urgență externe pentru măsurile care trebuie luate în exteriorul unităților care intră sub incidența articolului 9 din Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (JO L 10, p. 13, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 8.)

      Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că nu a elaborat un plan de urgență extern pentru toate unitățile prevăzute la articolul 9 din Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase, astfel cum a fost modificată de Directiva 2003/105/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2003, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza T-229/13 P: Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2013 — Marcuccio/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă — Lipsa de identitate dintre cererea introductivă prezentată prin fax și originalul depus ulterior — Depunerea originalului după expirarea termenului — Tardivitatea acțiunii — Recurs vădit nefondat” )

text:
               18.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 15/17

         Ordonanța Tribunalului din 14 noiembrie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-229/13 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă - Lipsa de identitate dintre cererea introductivă prezentată prin fax și originalul depus ulterior - Depunerea originalului după expirarea termenului - Tardivitatea acțiunii - Recurs vădit nefondat)
   2014/C 15/25
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 21 februarie 2013, Marcuccio/Comisia (F-113/11, nepublicată încă în Repertoriu), și vizând anularea acestei ordonanțe.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Luigi Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Avizul 1/13: Avizul Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2014 – Comisia Europeană (Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE — Convenția asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii — Aderare a unor state terțe — Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 — Competența externă exclusivă a Uniunii Europene — Riscul de a se aduce atingere aplicării uniforme și coerente a normelor Uniunii și bunei funcționări a sistemului pe care îl instituie)

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/4

         Avizul Curții (Marea Cameră) din 14 octombrie 2014 – Comisia Europeană
   (Avizul 1/13) (1)

   ((Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE - Convenția asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii - Aderare a unor state terțe - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Competența externă exclusivă a Uniunii Europene - Riscul de a se aduce atingere aplicării uniforme și coerente a normelor Uniunii și bunei funcționări a sistemului pe care îl instituie))
   (2014/C 462/05)
   Limba de procedură: toate limbile oficiale

      Solicitant

   Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și A.-M. Rouchaud-Joët, agenți)

      Dispozitivul

   Acceptarea aderării unui stat terț la Convenția asupra aspectelor civile ale răpirii internaționale de copii, încheiată la Haga la 25 octombrie 1980, ține de competența exclusivă a Uniunii Europene.

      (1)  JO 226, 3.8.2013.