title: Cauza C-108/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Ordinario di Venezia — Italia) — Ivana Scattolon/Ministero dell'Università e della Ricerca (Politica socială — Directiva 77/187/CEE — Menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului unei întreprinderi — Noțiunile de întreprindere și de transfer — Cedent și cesionar de drept public — Aplicarea, de la data transferului, a convenției colective în vigoare la cesionar — Tratament salarial — Luarea în considerare a vechimii dobândite la cedent)

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/10

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale Ordinario di Venezia — Italia) — Ivana Scattolon/Ministero dell'Università e della Ricerca
   (Cauza C-108/10) (1)

   (Politica socială - Directiva 77/187/CEE - Menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului unei întreprinderi - Noțiunile de întreprindere și de transfer - Cedent și cesionar de drept public - Aplicarea, de la data transferului, a convenției colective în vigoare la cesionar - Tratament salarial - Luarea în considerare a vechimii dobândite la cedent)
   2011/C 311/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Ordinario di Venezia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ivana Scattolon

      Pârât: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale Ordinario di Venezia — Domeniul de aplicare al Directivei 77/187/CEE a Consiliului din 14 februarie 1977 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 61, p.26) și al Directivei 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p.16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20) — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Directiva 77/187/CEE — Transfer al personalului administrativ de curățenie de la o administrație locală la o administrație de stat — Menținere a drepturilor, inclusiv a vechimii în serviciu dobândite în cadrul entității locale

      Dispozitivul

               1.

               Preluarea, de către o autoritate publică a unui stat membru, a personalului angajat de o altă autoritate publică și însărcinat cu furnizarea către școli a unor servicii auxiliare care constau în special în sarcini de întreținere și de asistență administrativă constituie un transfer de întreprindere care intră sub incidența Directivei 77/187/CEE a Consiliului din 14 februarie 1977 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de unități, în cazul în care personalul menționat este constituit dintr-un ansamblu structurat de angajați care sunt protejați în calitate de lucrători în temeiul dreptului intern al acestui stat membru.

               2.

               Atunci când un transfer în sensul Directivei 77/187 conduce la aplicarea imediată, față de lucrătorii transferați, a convenției colective în vigoare la cesionar, iar condițiile de remunerare prevăzute de această convenție sunt legate în special de vechime, articolul 3 din această directivă se opune ca, în raport cu situația lor imediat anterioară transferului, lucrătorii transferați să suporte o scădere salarială substanțială ca urmare a faptului că vechimea lor dobândită la cedent, echivalentă cu cea dobândită de lucrători în serviciul cesionarului, nu este luată în considerare la momentul stabilirii poziției lor salariale de pornire la acesta din urmă. Revine instanței de trimitere să examineze dacă, cu ocazia transferului în discuție în acțiunea principală, a avut loc o astfel de scădere salarială.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauza T-683/13: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 — Brammer/OAPI — Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER)

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/14

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2013 — Brammer/OAPI — Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER)
   (Cauza T-683/13)
   2014/C 61/24
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Brammer GmbH (Viena, Austria) (reprezentant: R. Kornfeld, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Office Ernest T. Freylinger SA (Strassen, Luxemburg)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:
   în măsura în care Camera întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) a confirmat decizia din 4 iulie 2012 a diviziei de opoziție, admițând opoziția și pentru servicii din clasa 38, precum și din clasa 42,

               —

               constatarea faptului că Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) a acționat în mod eronat;

               —

               anularea Deciziei din 8 octombrie 2013 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) în cauza R 1653/2012-1;

               —

               obligarea oficiului pârât la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EUROMARKER” pentru servicii din clasele 38, 42 și 45 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 852 849

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Office Ernest T. Freylinger S.A.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „EURIMARK” pentru servicii din clasele 35, 41, 42 și 45 — marca comunitară nr. 5 850 111

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauzele T-84/10 R și T-223/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 iunie 2010 — Regione Puglia/Comisia ( „Măsuri provizorii — Decizie de reducere a unei contribuții financiare comunitare — Notă de debit — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/38

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 iunie 2010 — Regione Puglia/Comisia
   (Cauzele T-84/10 R și T-223/10 R)
   (Măsuri provizorii - Decizie de reducere a unei contribuții financiare comunitare - Notă de debit - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței)
   2010/C 234/68
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Regione Puglia (reprezentanți: F. Brunelli și A. Aloia, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: C. Cattabriga și A. Steiblytė, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării, pe de o parte, a Deciziei Comisiei C(2009) 10350 din 22 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDR), acordate inițial în favoarea programului operațional POR Puglia, din cadrul obiectivului 1 (2000-2006) în Italia și, pe de altă parte, a ordinului de plată care ar fi cuprins în nota de debit din 26 februarie 2010, emisă ca urmare a acestei decizii

      Dispozitivul

               1.

               Cauzele T-84/10 R și T-223/10 R sunt reunite în vederea pronunțării prezentei ordonanțe.

               2.

               Respinge cererile de măsuri provizorii.

               3.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-665/15: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/10

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-665/15)
   (2016/C 059/10)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Guerra e Andrade și J. Hottiaux, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neconectarea la rețeaua de permise de conducere a Uniunii Europene, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (5) litera (d) din Directiva 2006/126/CE (1)

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Din Directiva 2006/126 și din jurisprudență reiese că statului membru emitent al unui permis de conducere îi revine obligația să verifice dacă sunt îndeplinite cerințele minime pentru emiterea unui permis de conducere.
   Or, dacă statul portughez nu este conectat la rețeaua de permise de conducere a Uniunii Europene (RESPER), el nu poate verifica dacă sunt îndeplinite cerințele minime pentru emiterea unui permis de conducere. El nu poate verifica, printre altele, dacă candidatul este deja titular al unui permis de conducere într-un alt stat membru.
   Pe de altă parte, din moment ce nu este conectat la RESPER, statul portughez împiedică alte state membre să verifice, împreună cu el, dacă sunt îndeplinite cerințele minime pentru emiterea unui permis de conducere.
   În plus, celelalte state membre nu pot efectua niciun control, împreună cu Portugalia, privind situațiile în care cerințele minime impuse pentru emiterea unui permis de conducere erau vădit neîndeplinite.
   Astfel, întrucât nu este conectată la RESPER, Portugalia repune în discuție obiectivul esențial al obligației de conectare la rețea și al Directivei 2006/126 înseși, care este sporirea siguranței rutiere prin facilitarea liberei circulații a persoanelor.
   Articolul 7 alineatul (5) litera (d) din directivă stabilește în mod clar că statele membre trebuie să utilizeze rețeaua de permise de conducere a Uniunii Europene, în speci3al pentru a facilita controalele și pentru a împiedica deținerea de către o persoană a mai multor permise de conducere.
   Articolul 16 alineatul (2) din directivă stabilește că statele membre trebuiau să pună în aplicare articolul 7 alineatul (5) litera (d) din directivă până la 19 ianuarie 2013.

      (1)  Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată) (JO L 403, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216).


title: Cauza C-80/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Regatul Unit) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd, în lichidare, Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills [Trimitere preliminară — Politica socială — Concedieri colective — Directiva 98/59/CE — Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) — Noțiunea „unitate” — Metode de calcul al numărului de lucrători concediați]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/8

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Regatul Unit) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd, în lichidare, Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills
   (Cauza C-80/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica socială - Concedieri colective - Directiva 98/59/CE - Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) - Noțiunea „unitate” - Metode de calcul al numărului de lucrători concediați])
   (2015/C 213/12)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

      Pârâți: WW Realisation 1 Ltd, în lichidare, Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

      Dispozitivul

   Noțiunea „unitate” utilizată la articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) punctul (ii) din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective trebuie interpretată în același mod ca noțiunea utilizată la litera (a) punctul (i) a aceluiași paragraf.
   Articolul 1 alineatul (1) primul paragraf litera (a) punctul (ii) din Directiva 98/59 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede o obligație de informare și de consultare a lucrătorilor în cazul concedierii, într-o perioadă de 90 de zile, a cel puțin 20 de lucrători dintr-o anumită unitate a unei întreprinderi, iar nu în cazul în care numărul cumulat al concedierilor în toate unitățile sau în anumite unități ale unei întreprinderi în aceeași perioadă atinge sau depășește pragul de 20 de lucrători.

      (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza T-11/07 RENV: Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2014 – Frucona Košice/Comisia ( „Ajutoare de stat — Băuturi alcoolice și spirtoase — Anulare a unei datorii fiscale în cadrul unei proceduri colective de insolvență — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea lui — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Decizie care abrogă și înlocuiește decizia atacată — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/24

         Ordonanța Tribunalului din 21 martie 2014 – Frucona Košice/Comisia
   (Cauza T-11/07 RENV) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Băuturi alcoolice și spirtoase - Anulare a unei datorii fiscale în cadrul unei proceduri colective de insolvență - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea lui - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Decizie care abrogă și înlocuiește decizia atacată - Nepronunțare asupra fondului”))
   2014/C 159/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Frucona Košice a.s. (Košice, Slovacia) (reprezentanți: K. Lasok, QC, J. Holmes și B. Hartnett, barristers, și O. Geiss, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati și K. Walkerová, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: St. Nicolaus – trade a.s. (Bratislava, Slovacia) (reprezentant: N. Smaho, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2007/254/CE a Comisiei din 7 iunie 2006 privind ajutorul de stat C 25/2005 (ex NN 21/2005) pus în aplicare de Republica Slovacă în favoarea Frucona Košice a.s. (JO 2007, L 112, p. 14)

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Frucona Košice a.s.

               3)

               St. Nicolaus – trade a.s. suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


title: Cauza C-346/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 21 iunie 2016 – Procedură penală împotriva lui C

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 21 iunie 2016 – Procedură penală împotriva lui C
   (Cauza C-346/16)
   (2016/C 335/46)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Kehl

      Partea din procedura principală

   C

      Cealaltă parte: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 20 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (1) (denumit în continuare „Codul Frontierelor Schengen”) sau alte reglementări ale Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care conferă organelor de poliție ale statului membru respectiv competența să controleze conținutul unui bun, independent de comportamentul persoanei care poartă bunul asupra sa sau de existența unor împrejurări particulare, într-o zonă de până la 30 de kilometri de la frontiera internă a acestui stat membru cu statele semnatare ale Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (Convenția de aplicare a Acordului Schengen), în scopul prevenirii sau împiedicării intrării ilegale a persoanelor pe teritoriul acestui stat membru, precum și al prevenirii săvârșirii anumitor infracțiuni privind securitatea frontierei de stat sau controalele la frontieră, sau care sunt săvârșite în legătură cu trecerea frontierei, fără să fi fost reintroduse temporar controalele la respectiva frontieră internă, în conformitate cu articolul 23 și următoarele din Codul Frontierelor Schengen?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 67 alineatul (2) TFUE, precum și articolele 20 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 (Codul Frontierelor Schengen) sau alte reglementări ale Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări sau practici naționale care permite unei instanțe penale din acest stat membru să utilizeze o probă împotriva inculpatului, în pofida faptului că aceasta a fost obținută printr-o măsură de stat care încalcă dispozițiile dreptului Uniunii?

      (1)  JO L 105, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 5.


title: Cauza T-415/06 P: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — De Smedt/Comisia Comunităților Europene ( Recurs — Funcție publică — Agenți contractuali — Fost agent auxiliar — Cerere de revizuire a încadrării stabilite în cursul recrutării — Recurs vădit nefondat )

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/11

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — De Smedt/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-415/06 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Agenți contractuali - Fost agent auxiliar - Cerere de revizuire a încadrării stabilite în cursul recrutării - Recurs vădit nefondat’)
   (2007/C 223/15)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Elisabeth De Smedt (Wezembeek-Oppem, Belgia) (reprezentanți: L. Vogel și R. Kechiche, avocats)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și I. Sulce, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a doua) din 19 octombrie 2006, De Smedt/Comisia (F-59/05, nepublicată încă în Recueil), prin care recurenta urmărește anularea acestei hotărâri.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă recurenta, doamna Elisabeth De Smedt, să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, pe lângă propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Consiliul suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza T-384/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Spania/Comisia

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/64

      Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Spania/Comisia
      (Cauza T-384/10)
      ()
      (2010/C 288/115)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: J. Rodríguez Cárcamo)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea deciziei nr. C(2010) 4147 a Comisiei din 30 iunie 2010 prin care se reduce sprijinul financiar din Fondul de coeziune în favoarea următoarelor (grupuri de) proiecte: „Aprovizionarea cu apă a populației ce locuiește în bazinul hidrografic al râului Guadiana, regiunea Andévalo” (2000.ES.16.C.PE.133), „Asanarea și epurarea bazinului hidrografic Guadalquivir: Guadaira, Aljarafe zonele naturale protejate ale Guadalquivir” (2000.16.C.PE.066) și „Aprovizionarea cu apă a sistemelor intercomunale din provinciile Granada și Málaga” (2002.ES.16.C.PE.061) și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În cadrul Fondurilor de coeziune, Comisia a acordat sprijin financiar în favoarea mai multor proiecte, referitoare la: „Aprovizionarea cu apă a populației ce locuiește în bazinul hidrografic al râului Guadiana, regiunea Andévalo” (2000.ES.16.C.PE.133) [decizia C(2001) 4113 din 18 decembrie 2001], „Asanarea și epurarea bazinului hidrografic Guadalquivir: Guadaira, Aljarafe zonele naturale protejate ale Guadalquivir” (2000.16.C.PE.066) [decizia C(2000) 4316 din 29 decembrie 2000] și „Aprovizionarea cu apă a sistemelor intercomunale din provinciile Granada și Málaga” (2002.ES.16.C.PE.061) [decizia C(2002) 4689 din 24 decembrie 2002].
      Diversele proiecte trebuiau puse în aplicare prin intermediul mai multor contracte de antrepriză.
      Decizia atacată reduce sprijinului financiar acordat inițial din Fondul de coeziune, prin corecții financiare corespunzătoare.
      În susținerea pretențiilor sale, reclamantul invocă următoarele motive:

                  1.

                  Încălcarea articolului H.2 din Regulamentul nr. 1994/1164 (1), în măsura în care:

                              —

                              se aplică o corecție financiară pentru încălcarea directivelor UE în materie de achiziții publice prin contracte care nu intră însă sub incidența directivelor respective și

                              —

                              se aplică o corecție financiară pentru încălcarea unei reglementări UE care însă nu a fost săvârșită, întrucât nu a avut loc fracționarea nelegitimă a obiectului contractelor.

                  2.

                  În subsidiar, având în vedere cele de mai sus, încălcarea regulamentului menționat, în măsura în care nu au fost încălcate dispozițiile Directivei 93/37/CEE în materie de achiziții publice de lucrări, referitoare la experiența sau la prețul mediu.

                  3.

                  De asemenea cu titlu subsidiar, reclamantul invocă încălcări ale principiului proporționalității.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1164/94 al Consiliului din 16 mai 1994 de creare a Fondului de coeziune.


title: Cauza T-472/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 februarie 2010 — Enercom/OAPI [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ENERCOM — Marcă comunitară verbală anterioară TRANSFORMERS ENERGON — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 februarie 2010 — Enercom/OAPI
   (Cauza T-472/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ENERCOM - Marcă comunitară verbală anterioară TRANSFORMERS ENERGON - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 80/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentanți: R. Böhm și V. Henke, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Hasbro, Inc. (Pawtucket, Rhode Island, Statele Unite) (reprezentant: M. Edenborough, barrister)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 octombrie 2007 (cauza R 959/2006-4) privind o procedură de opoziție între Hasbro, Inc. și Enercon GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Enercon GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza C-445/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven la 16 noiembrie 2009 — 1. IMC Securities BV, 2. Stichting Autoriteit Financiële Markten

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de College van Beroep voor het bedrijfsleven la 16 noiembrie 2009 — 1. IMC Securities BV, 2. Stichting Autoriteit Financiële Markten
   (Cauza C-445/09)
   2010/C 24/53
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het bedrijfsleven

      Părțile din acțiunea principală

               Reclamante

               :

                           1.

                           IMC Securities BV

                           2.

                           Stichting Autoriteit Financiële Markten

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 alineatul (2) litera (a) a doua liniuță din Directiva privind abuzul de piață (1) trebuie interpretat în sensul că provocarea unor modificări ale cursului într-un interval de timp precum cel în cauză în speță printr-un ansamblu de operațiuni în legătură cu un instrument financiar, și anume tranzacții și ordine […], semnifică „menținerea” unui astfel de instrument la un nivel al cursului anormal sau artificial?

      (1)  Directiva 2003/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003, privind utilizările abuzive ale informațiilor confidențiale și manipulările pieței (abuzul de piață) (JO L 96, p. 16, Ediție specială, 06/vol. 5, p. 210).


title: Cauza C-314/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 30 iunie 2010 — Hubert Pagnoul/État belge — SPF Finances

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 30 iunie 2010 — Hubert Pagnoul/État belge — SPF Finances
   (Cauza C-314/10)
   ()
   2010/C 246/42
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Liège

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hubert Pagnoul

      Pârât: État belge — SPF Finances

      Întrebarea preliminară

   Articolul 6 din Titlul I „Dispoziții comune” din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992 și în vigoare de la 1 decembrie 2009 (care reia [în mare parte] dispozițiile articolului 6 din Titlul I din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat la rândul său în vigoare la 1 noiembrie 1993), precum și articolul 234 (ex-articolul 177) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) din 25 martie 1957, pe de o parte, și/sau articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, pe de altă parte, se opun ca o lege națională, precum cea din 12 iulie 2009, care modifică articolul 26 din legea specială din 6 ianuarie 1989 privind Cour d'arbitrage (1), să impună o sesizare prealabilă a Cour constitutionnelle instanței naționale care constată că un cetățean contribuabil este privat de protecția jurisdicțională efectivă garantată prin articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, integrat în dreptul comunitar, printr-o altă lege națională, respectiv prin articolul 49 din loi-programme din 9 iulie 2004, fără ca această instanță să poată asigura imediat aplicabilitatea directă a dreptului comunitar în litigiul cu care este sesizată și fără să mai poată exercita un control de conformitate în cazul în care Cour constitutionnelle a recunoscut compatibilitatea legii naționale cu drepturile fundamentale garantate prin titlul II din Constituție?

      (1)  Moniteur Belge din 31 iulie 2009, p. 51617.


title: Cauza T-363/03: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 septembrie 2008 — Regione Siciliana/Comisia ( Acțiune în anulare — FEDR — Desființarea unui sprijin financiar — Recuperarea sumelor plătite deja — Entitate regională sau locală — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/23

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 25 septembrie 2008 — Regione Siciliana/Comisia
   (Cauza T-363/03) (1)

   („Acțiune în anulare - FEDR - Desființarea unui sprijin financiar - Recuperarea sumelor plătite deja - Entitate regională sau locală - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 327/43)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Regione Siciliana (Italia) (reprezentant: A. Cingolo, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. de March și L. Flynn, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)
   Obiectul
   În primul rând, cerere de anulare a Deciziei C (2003) 2890 final a Comisiei din 13 august 2003 de desființare a sprijinului acordat prin Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) reclamantei prin Decizia C(90) 2363 025 a Comisiei din 14 decembrie 1990 pentru un proiect de infrastructură în regiunea Sicilia, precum și recuperarea sumelor plătite deja de Comisie în temeiul acestei contribuții, în al doilea rând, cerere de anulare a notei de debit nr. 3240504102 a Comisiei din 26 septembrie 2003 și, în al treilea și în ultimul rând, anularea tuturor actelor conexe sau prealabile.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Regione Siciliana la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 304, 13.12.2003.


title: Cauza C-494/07: Ordonanța președintelui Curții din 22 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/30

         Ordonanța președintelui Curții din 22 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-494/07) (1)

   (2009/C 69/59)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza C-491/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Celle (Germania) la 15 octombrie 2010 — Joseba Andoni Aguirre Zarraga/Simone Pelz

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Celle (Germania) la 15 octombrie 2010 — Joseba Andoni Aguirre Zarraga/Simone Pelz
   (Cauza C-491/10)
   ()
   2010/C 346/57
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Celle

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Joseba Andoni Aguirre Zarraga

      Pârâtă: Simone Pelz

      Întrebările preliminare

               1.

               În cadrul unei interpretări a articolului 42 din Regulamentul Bruxelles IIa (1) care să fie conformă cu Carta drepturilor fundamentale, deține, în mod excepțional, instanța statului de executare o competență de control proprie atunci când hotărârea statului membru de origine care trebuie executată este afectată de o încălcare gravă a drepturilor fundamentale?

               2.

               Instanța statului membru de executare are obligația să execute hotărârea instanței statului membru de origine chiar și atunci când, din înscrisurile aflate la dosar rezultă că certificat eliberat în temeiul articolului 42 din Regulamentul Bruxelles IIa de instanța statului membru de origine conține o mențiune vădit incorectă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, p. 1, Ediție specială, vol. 6/19, p. 183)


title: Cauza T-709/15: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/32

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul
   (Cauza T-709/15)
   (2016/C 059/35)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Almashreq Investment Fund (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei acțiunii reclamantei;

               —

               în consecință, obligarea Uniunii Europene la repararea întregului prejudiciu suferit de reclamantă cu o sumă pe care Tribunalul o va stabili în echitate;

               —

               desemnarea unui expert în vederea stabilirii cuantumului total al prejudiciului suferit de reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv, întemeiat pe un prejudiciu moral pe care l-ar fi suferit, și anume atingerea adusă reputației sale. Între acest prejudiciu și măsurile luate de Consiliul Uniunii Europene ar exista o legătură de cauzalitate directă, iar răspunderea i-ar incumba acestuia din urmă.


title: Cauza T-512/17: Acțiune introdusă la 7 august 2017 – OCU și alții/SRB

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/17

         Acțiune introdusă la 7 august 2017 – OCU și alții/SRB
   (Cauza T-512/17)
   (2017/C 338/18)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamanți: Organización de Consumidores y Usuarios (OCU) (Madrid, Spania) și alți 37 de reclamanți

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nelegalității și inaplicabilității articolelor 18 și 29 din Regulamentul (UE) nr. 806/2014;

               —

               obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei SRB/EES/2017/08 a Comitetului unic de rezoluție din 7 iunie 2017 privind adoptarea planului de rezoluţie a Banco Popular Español, S.A.
   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía şi Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/SRB, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno şi SFL/SRB, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia şi SRB, T-483/17, García Suárez şi alţii/Comisia şi SRB, T-484/17, Fidesban şi alţii/SRB, T-497/17, Sánchez del Valle şi Calatrava Real State 2015/Comisia şi SRB, şi T-498/17, Álvarez de Linera Granda/Comisia şi SRB.


title: Cauza C-37/09: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/17

         Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-37/09)
   (2009/C 82/31)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J.-B. Laignelot, S. Pardo Quintillán și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, pe de o parte, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a garanta că deșeurile depozitate în carierele „dos Limas”, „dos Linos” și „dos Barreiras” situate pe teritoriul localității Lourosa sunt recuperate sau sunt eliminate fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a utiliza procese sau metode care ar putea fi dăunătoare pentru mediu și, în special, fără a periclita mediul, mai exact fără riscuri pentru apă, aer sau sol și fără a asigura manipularea deșeurilor printr-o societate privată sau publică de colectare, și, pe de altă parte, prin neluarea măsurilor necesare pentru limitarea introducerii în apele subterane a substanțelor prevăzute în anexa II la Directiva 80/68/CEE, în vederea evitării poluării apelor cu substanțele respective, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 4 și 8 din Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurile și în temeiul articolelor 3 și 5 din Directiva 80/68/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1979 privind protecția apelor subterane împotriva poluării cauzate de anumite substanțe periculoase;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Încă din anii 1980, s-au demarat operațiuni de depozitare a deșeurilor de proveniențe diferite în cariere dezafectate, fără efectuarea vreunui control de către autorități. Depozitarea deșeurilor în astfel de cariere a continuat până în luna februarie 2004. Accesul la aceste amplasamente nu a fost interzis până în luna iunie 2004.
   Analiza apei prelevate din diferite puncte din cadrul fostelor cariere a indicat niveluri preocupante de contaminare chimică. Stratul freatic este în prezent poluat.
   Timp de mai mulți ani, administrația portugheză nu a adoptat măsurile necesare pentru a împiedica deținători neidentificați să descarce și abandoneze deșeuri în carierele dezafectate. Nu au fost controlate nici descărcarea și abandonarea de deșeuri în cariere și nici eliminarea deșeurilor.
   Pe de altă parte, administrația portugheză nu a luat măsurile necesare pentru a împiedica introducerea în apele subterane a unor substanțe toxice și periculoase și nu a supus unor controale prealabile depozitarea deșeurilor care puteau duce la infiltrarea indirectă a unor substanțe periculoase în apele subterane. De asemenea, nu a fost controlată descărcarea de deșeuri la suprafață.


title: Cauza C-69/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Sibiu – România) – Dragoș Constantin Târșia/Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a autovehiculelor („Trimitere preliminară — Principiile echivalenței și efectivității — Autoritate de lucru judecat — Restituirea plății nedatorate — Restituirea taxelor percepute de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii — Hotărâre judecătorească definitivă care obligă la plata unei taxe incompatibile cu dreptul Uniunii — Cerere de revizuire a unei astfel de hotărâri judecătorești — Legislație națională care permite revizuirea, având în vedere hotărârile ulterioare ale Curții pronunțate cu titlu preliminar, doar a hotărârilor judecătorești definitive în materie administrativă”)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Sibiu – România) – Dragoș Constantin Târșia/Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a autovehiculelor
   (Cauza C-69/14) (1)

   ((„Trimitere preliminară - Principiile echivalenței și efectivității - Autoritate de lucru judecat - Restituirea plății nedatorate - Restituirea taxelor percepute de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii - Hotărâre judecătorească definitivă care obligă la plata unei taxe incompatibile cu dreptul Uniunii - Cerere de revizuire a unei astfel de hotărâri judecătorești - Legislație națională care permite revizuirea, având în vedere hotărârile ulterioare ale Curții pronunțate cu titlu preliminar, doar a hotărârilor judecătorești definitive în materie administrativă”))
   (2015/C 389/06)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Dragoș Constantin Târșia

      Pârât: Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere și înmatriculare a autovehiculelor

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii, în special principiile echivalenței și efectivității, trebuie interpretat în sensul că nu se opune, în împrejurări precum cele din litigiul principal, ca o instanță națională să nu aibă posibilitatea de a revizui o hotărâre judecătorească definitivă pronunțată în cadrul unei acțiuni de natură civilă, în cazul în care această hotărâre se dovedește a fi incompatibilă cu o interpretare a dreptului Uniunii reținută de Curtea de Justiție a Uniunii Europene ulterior datei la care hotărârea menționată a rămas definitivă, chiar dacă o astfel de posibilitate există în ceea ce privește hotărârile judecătorești definitive incompatibile cu dreptul Uniunii pronunțate în cadrul unor acțiuni de natură administrativă.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-284/07: Acțiune introdusă la 12 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/24

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-284/07)
   (2007/C 183/43)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Caeiros și D. Kukovec, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea, în principal, a faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/51/CE a Comisiei din 7 septembrie 2005 de modificare a anexei XX la Directiva 2004/17/CE și a anexei VIII la Directiva 2004/18/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului privind contractele de achiziții publice (1), Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 primul paragraf din Directiva 2005/51/CE citată mai sus;

               —

               constatarea, în subsidiar, a faptului că, în orice caz, prin necomunicarea acestor măsuri Comisiei, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul aceleiași dispoziții;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la 31 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 257, p. 127.


title: Cauza C-421/08 P: Ordonanța Curții din 23 septembrie 2009 — Calebus, SA/Comisia Comunităților Europene, Regatul Spaniei (Recurs — Protecția habitatelor naturale — Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană — Decizia Comisiei — Acțiune în anulare introdusă de persoane fizice sau juridice — Admisibilitate — Recurs vădit nefondat)

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/9

         Ordonanța Curții din 23 septembrie 2009 — Calebus, SA/Comisia Comunităților Europene, Regatul Spaniei
   (Cauza C-421/08 P) (1)

   (Recurs - Protecția habitatelor naturale - Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană - Decizia Comisiei - Acțiune în anulare introdusă de persoane fizice sau juridice - Admisibilitate - Recurs vădit nefondat)
   2010/C 11/15
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Calebus, SA (reprezentant: R. Bocanegra Sierra, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Recchia și A. Alcover San Pedro, agenți), Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno, agent)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 14 iulie 2008, Calebus/Comisia (T-366/06), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă o cerere de anulare parțială a Deciziei 2006/613/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană (JO L 259, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 21), în măsura în care decizia desemnează ca sit de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană aria denumită „Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”, în cadrul căreia este situat un teren aparținând reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Calebus SA la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-484/17: Acțiune introdusă la 3 august 2017 – Fidesban și alții/SRB

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/14

         Acțiune introdusă la 3 august 2017 – Fidesban și alții/SRB
   (Cauza T-484/17)
   (2017/C 330/18)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Fidesban, SA (Madrid, Spania) și alte 69 de reclamante (reprezentant: R. Pelayo Jiménez, avocat)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Decizia Comitetului unic de rezoluție din 7 iunie 2017 (SRB/EES/2017/08);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-478/17, Mutualidad General de la Abogacía și alții/Comitetul unic de rezoluție.


title: Cauza C-274/10: Acțiune introdusă la 1 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/26

         Acțiune introdusă la 1 iunie 2010 — Comisia Europeană/Republica Ungară
   (Cauza C-274/10)
   ()
   2010/C 221/42
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și Simon B. D., meghatalmazott.)

      Pârâtă: Republica Ungară

      Concluziile reclamantei

               1.

               Constatarea faptului că

                           —

                           prin obligarea persoanelor impozabile ale căror declarații fiscale indică un „excedent”, în sensul articolului 183 din Directiva 2006/112 într-o anumită perioadă fiscală, să reporteze respectivul excedent integral sau parțial în următoarea perioadă fiscală, în cazul în care au plătit totalitatea sumelor ce revin furnizorilor pentru bunurile cumpărate,

                           —

                           urmare a acestei obligații, anumite persoane impozabile ale căror declarații indică în mod sistematic „excedente” sunt constrânse să efectueze în repetate rânduri reportarea excedentelor în următoarea perioadă fiscală,

                     Republica Ungară nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1).

               2.

               Obligarea Republicii Ungare la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune are ca obiect o dispoziție fiscală din legislația maghiară potrivit căreia, la finele perioadei fiscale, persoanele impozabile nu pot solicita rambursarea excedentului de taxă pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”), decât în măsura în care respectivul excedent depășește valoarea TVA datorat pentru bunurile achiziționate și neplătite efectiv. Astfel, reiese din dispoziția în cauză că nu este posibil să se ceară restituirea valorii corespunzând părții din excedent aferentă TVA datorat pentru bunurile achiziționate dar neplătite încă și că persoanele impozabile trebuie să efectueze reportarea valorii menționate în următoarea perioadă fiscală. În cazul în care excedentul de TVA constatat la finele perioadei fiscale este inferior sau egal cu valoarea TVA-ului datorat pentru bunurile achiziționate și neplătite încă, persoana impozabilă trebuie să reporteze în întregime partea din excedent care corespunde TVA-ului asupra produselor neplătite. Procedura este identică la finele perioadei fiscale următoare: legislația nu prevede nicio limitare în timp a acestui proces, fiind posibil ca persoana impozabilă să trebuiască să reporteze la nesfârșit excedentul de TVA.
   Comisia nu contestă faptul că articolul 183 din Directiva 2006/112 (denumită în continuare „directiva”) lasă statelor membre dreptul de a alege în rambursarea excedentului de TVA și reportarea sa în următoarea perioadă fiscală. Statele membre nu pot să își exercite acest drept decât cu respectarea principiilor ce guvernează întreg sistemul TVA și, în special, a principiului neutralității fiscale. Întrucât articolul 183 din directivă, care autorizează statele membre să reporteze o singură dată excedentul de TVA în următoarea perioadă fiscală, constituie o dispoziție ce se opune deplinului efect al principiului neutralității fiscale, acesta trebuie interpretat în mod restrictiv și nu poate constitui temeiul adoptării unor norme de drept intern contrare respectivului principiu sau obiectivului urmărit prin mecanismul deducerilor.
   În temeiul principiului neutralității fiscale, mecanismul deducerilor are ca scop scutirea integrală a întreprinzătorilor de sarcina TVA-ului datorat sau achitat în cadrul activității sale economice. Acest principiu exclude posibilitatea ca statele membre să condiționeze rambursarea excedentului de TVA de îndeplinirea unor cerințe ce reprezintă o sarcină pentru persoana impozabilă, în sensul că au influență asupra situației sale financiare și asupra trezoreriei sale, precum și asupra deciziilor sale comerciale. Or, nerambursarea excedentului de TVA prevăzută de legislația maghiară în cauză ar atrage aceste efecte negative asupra persoanei impozitabile pentru două categorii de motive.
   Pe de o parte, dat fiind că excedentul de TVA deductibil în raport cu valoarea TVA datorat trebuie considerat o creanță a persoanei impozabile, întârzierea în plata acestei creanțe reduce posibilitățile sale de a face profit și lichiditățile de care dispune, sporind riscul comercial căruia trebuie să îi facă față. Persoana impozabilă datorează TVA pentru bunurile vândute sau prestările de servicii efectuate, chiar dacă acestea nu i-au fost plătite, în condițiile în care nu poate recupera TVA-ul achitat pentru achizițiile de bunuri sau prestările de servicii care îi sunt destinate decât în cazul în care le-a plătit efectiv.
   Pe de altă parte, nerestituirea excedentului de TVA constituie nu numai o sarcină în seama persoanei impozabile care solicită rambursarea, ci și o sarcină care grevează persoana care se află la celălalt capăt în lanțul operațiunilor impuse de taxă, mai exact vânzătorul bunurilor. Astfel, prin reducerea lichidităților de care dispune cel care achiziționează bunurile, nerestituirea sporește simultan riscul ca vânzătorul să nu poată obține, sau să obțină cu întârziere, contraprestația datorată pentru bunurile vândute sau pentru prestările de servicii efectuate, în vreme ce, indiferent de această împrejurare, acesta este dator să achite TVA pentru vânzarea bunurilor sau prestarea serviciilor respective.
   Comisia consideră că în condițiile în care legislația impune o anumită sarcină în seama unei persoane impozabile, respectiva sarcină nu poate fi compensată prin impunerea unei sarcini suplimentare. Echilibrul legislativ nu poate fi asigurat decât în măsura în care sarcina ce grevează asupra persoanei impozabile este contrabalansată prin garantarea posibilității ca aceeași persoană — privită ca solicitant, deci subiect pasiv — să recupereze TVA-ul achitat în calitate de subiect activ.
   În sfârșit, întrucât articolul 183 din directivă permite exclusiv reportarea TVA-ului o singură dată „în perioada următoare”, dispoziția legală maghiară în cauză încalcă articolul amintit, în măsura în care nu permite persoanei impozabile să recupereze excedentul cel târziu la finele următoarei perioade fiscale. În plus, legislația maghiară care, prin diminuarea lichidităților cumpărătorului, are, în definitiv, ea însăși ca efect reducerea gradului de probabilitate a efectuării rambursării, nu garantează nici faptul că persoana impozabilă va fi în măsură să își recupereze efectiv vreodată excedentul. Astfel, în cazul în care persoana impozabilă își încetează activitatea fără a-și plăti achizițiile, pentru cauză de insolvabilitate, nu se prevede nicio soluție pentru rambursarea TVA datorat pentru operațiunile neplătite, respectivele sume rămânând în final în bugetul statului.
   Pentru motivele menționate, Comisia consideră că legiuitorul maghiar a depășit limitele puterilor de care dispune și a încălcat prevederile articolului 183 din directivă prin adoptarea unei dispoziții privind condițiile de rambursare a excedentului de TVA care este contrară principiului neutralității fiscale și permite reportarea repetată și succesivă a excedentului.

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-134/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 martie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/22/CE — Articolul 31 — Criterii pentru acordarea statutului de titular al obligației de difuzare — Obiective de interes general care permit acordarea acestui statut — Impactul numărului de utilizatori finali ai rețelelor de comunicații asupra acordării acestui statut — Principiul proporționalității)

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/7

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 martie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-134/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/22/CE - Articolul 31 - Criterii pentru acordarea statutului de titular al obligației de difuzare - Obiective de interes general care permit acordarea acestui statut - Impactul numărului de utilizatori finali ai rețelelor de comunicații asupra acordării acestui statut - Principiul proporționalității)
   2011/C 130/12
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Nijenhuis și C. Vrignon, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: M. Jacobs și T. Materne, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transpunere incorectă a articolului 31 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială 13/vol. 35. p. 213) — Criterii pentru acordarea regimului de difuzare prin radio și și televiziune denumit „must carry” — Obiective de interes general care permit acordarea acestui regim — Impactul numărului de utilizatori finali ai acestui regim asupra acordării sale — Principiul proporționalității

      Dispozitivul

               1.

               Prin netranspunerea corectă a articolului 31 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal), Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor acestei directive și al articolului 56 TFUE.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza T-105/10: Ordonanța Tribunalului din 29 noiembrie 2010 — BASF/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/57

         Ordonanța Tribunalului din 29 noiembrie 2010 — BASF/Comisia
   (Cauza T-105/10) (1)

   ()
   2011/C 30/104
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-435/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 13 septembrie 2010 — J.C. van Ardennen/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 13 septembrie 2010 — J.C. van Ardennen/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Cauza C-435/10)
   ()
   2010/C 317/32
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: J.C. van Ardennen

      Pârât: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (UWV)

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva privind insolvența (1), în special articolele 4, 5 și 10 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune, cu titlu general, unei reglementări naționale care condiționează posibilitatea ca lucrătorii al căror angajator se află în situație de insolvență să își exercite (deplin) dreptul de a obține preluarea creanțelor salariale neachitate de obligația de a se înregistra ca persoane aflate în căutarea unui loc de muncă cel târziu în prima zi lucrătoare ulterioară celei în care are loc sau ar fi trebuit să aibă loc, în mod rezonabil, încetarea raportului de muncă?

         În cazul unui răspuns negativ:

               2.

               Directiva privind insolvența, în special articolele 4, 5 și 10 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune obligația de a se înregistra și lucrătorilor, care, în cursul perioadei de preaviz, desfășoară activități antreprenoriale sau profesionale?

               3.

               Directiva privind insolvența, în special articolele 4, 5 și 10 din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale potrivit căreia neîndeplinirea (la termen) a obligației de înregistrare poate să aibă drept urmare neachitarea unei părți a prestațiilor de insolvență, în condițiile în care cuantumul și durata de aplicare a măsurii depind de asemenea de data executării respectivei obligații?

      (1)  Directiva 80/987/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197).


title: Cauza C-37/11: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Cehă

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/16

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-37/11)
   2011/C 80/31
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, H. Tserepa-Lacombe, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin prevederea la alineatul 1 punctul 2 litera q din Decretul nr. 77/2003 Coll. a faptului că „unt tartinabil” (pomazánkové máslo) înseamnă un produs lactat obținut din smântână, îmbogățit cu lapte praf sau zară, conținând, în greutatea produsului, nu mai puțin de 31 % grăsime lactată și 42 % material uscat, și prin autorizarea comercializării acestui produs sub denumirea „unt tartinabil”, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 115 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 (1) în coroborare cu punctul I punctul 2 literele (a) și (b) din anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și cu partea A punctele 1 și 4 din apendicele la anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007;

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 115 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 în coroborare cu punctul I punctul 2 literele (a) și (b) din anexa XV și cu partea A punctul 1 din apendicele la anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, prevede că denumirea comercială „unt” este rezervată produselor cu un conținut de grăsime lactată de minimum 80 % și cu un conținut maxim de apă de 16 %. În Republica Cehă, prin alineatul 1 punctul 2 litera q din Decretul nr. 77/2003 Coll. al Ministerului Agriculturii din 6 martie 2003, se introduce pe piață un produs sub denumirea comercială „unt tartinabil”. Respectivul produs este o emulsie solidă și maleabilă, de tipul apă-în-ulei, obținută în primul rând din smântână și care conține, în greutatea produsului, nu mai puțin de 31 % de grăsime lactată și 42 % material uscat. Având în vedere conținutul său de grăsime lactată mai mic decât cel prevăzut, produsul „unt tartinabil” nu îndeplinește condițiile de utilizare a denumirii comerciale „unt” și, în consecință, sunt încălcate dispozițiile dreptului UE menționate mai sus.
   Punctul I punctul 2 din anexa XV, în coroborare cu partea A punctele 1 și 4 din apendicele la anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 impune ca, pentru produsele lactate cu un conținut de grăsime lactată mai mic de 39 %, să se folosească denumirea comercială „Produse lactate tartinabile X %”. „Untul tartinabil” nu este comercializat sub respectiva denumire și, în consecință, sunt încălcate dispozițiile dreptului UE menționate mai sus.
   Pe cale de excepție, se pot comercializa produse sub denumirea comercială „unt” chiar dacă nu îndeplinesc parametrii de mai sus, dacă sunt îndeplinite cerințele prevăzute la punctul I punctul 2 litera (a) din anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007. Astfel de produse sunt enumerate exhaustiv în lista de produse din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 445/2007 al Comisiei (2). „Untul tartinabil” nu a fost înscris pe lista respectivă, întrucât nu îndeplinește condițiile prevăzute la punctul I clauza 2 litera (a) din anexa XV la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007. În consecință, în privința „untului tartinabil” nu se pot invoca excepțiile respective.

      (1)  JO L 299, 16.11.2007, p. 1

      (2)  JO L 106, 24.4.2007, p. 24.


title: Cauza T-214/09: Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/OAPI — El Corte Inglés (COR) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de extindere teritorială a protecției unei înregistrări internaționale — Marca verbală COR — Marca comunitară verbală anterioară CADENACOR — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Similitudinea semnelor — Similitudinea produselor” ]

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/17

         Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/OAPI — El Corte Inglés (COR)
   (Cauza T-214/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de extindere teritorială a protecției unei înregistrări internaționale - Marca verbală COR - Marca comunitară verbală anterioară CADENACOR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Similitudinea semnelor - Similitudinea produselor)
   2011/C 355/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: COR Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG (Rheda-Wiedenbrück, Germania) (reprezentanți: Y.-G. von Amsberg și A.-S. Loesenbeck, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și G. Schneider, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J.L. Rivas Zurdo, M.E. López Camba și E. Seijo Veiguela, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 4 martie 2009 (cauza R 376/2008-2) privind o procedură de opoziție între El Corte Inglés, SA și Cor Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă COR Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 180, 1.8.2009.


title: Cauza T-722/15: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2015 – Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/38

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2015 – Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns/Comisia
   (Cauza T-722/15)
   (2016/C 059/45)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e. V. (Mertingen, Germania) (reprezentanți: C. Bittner și N. Thies, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta

                           —

                           se constată la articolul 1 că Germania a acordat întreprinderilor din sectorul lactatelor din landul Bavaria ajutoare de stat, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE, pentru testele de calitate a laptelui efectuate de landul Bavaria, care sunt incompatibile cu piaţa internă începând cu data de 1 ianuarie 2007;

                           —

                           sunt obligate întreprinderile din sectorul lactatelor din landul Bavaria să restituie ajutoarele majorate cu dobânzi;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezenta acţiune, reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei C 2015/2432 a Comisiei din 18 septembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.35484 (2013/C) [ex SA.35484 (2012/NN)] acordat de Germania pentru testele de calitate a laptelui în cadrul Legii privind laptele şi materiile grase.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (2) TFUE coroborat cu articolul 6 alineatul (1) şi cu articolul 20 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (UE) 659/1999 (1) .
               Reclamanta susţine că decizia atacată se întemeiază pe elemente de fapt şi de drept care nu au făcut obiectul unei decizii de deschidere a procedurii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât prelevarea a fost calificată drept resursă de stat
               În opinia reclamantei, prelevarea nu poate fi calificată drept resursă de stat întrucât ele nu s-a aflat în mod continuu sub controlul statului şi la dispoziţia autorităţilor naţionale. Autorităţile naţionale nu au făcut decât să transmită de la lăptăriile bavareze către lăptăriile însărcinate cu efectuarea testelor de calitate a laptelui.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât finanţarea testelor privind calitatea laptelui a fost considerată ajutor acordat lăptăriilor bavareze
               În această privinţă, se arată că în mod normal costul testelor privind calitatea laptelui nu este suportat de lăptăriile bavareze. Testele au fost efectuate în interes public. Mai mult, pretinsele avantaje acordate lăptăriilor au fost compensate prin alte taxe sub formă de prelevări obligatorii.

               4.

               Al patrulea motiv (subsidiar), întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) TFUE
               Reclamanta susţine că în perioada 2000-2006, pârâta a apreciat finanţarea care face obiectul litigiului ca fiind compatibilă cu piaţa internă. De atunci, finanţarea nu a suferit nicio modificare. Aceste împrejurări ar veni în susţinerea faptului că puterea de apreciere a pârâtei s-a redus în sensul că de la data de 1 ianuarie 2007 trebuia să aprecieze finanţarea ca fiind compatibilă cu piaţa internă.

               5.

               Al cincilea motiv (subsidiar), întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatele (1) şi (3) TFUE întrucât finanţarea testelor de calitate a laptelui este calificată drept ajutor nou şi face aşadar obiectul obligaţiei de notificare

               6.

               Al şaselea motiv (subsidiar), întemeiat pe încălcarea principiului protecţiei încrederii legitime
               În final, reclamanta susţine că pentru perioada 2000-2006 Comisia a constatat că finanţarea testelor de calitate a laptelui era compatibilă cu piaţa internă. În acest sens, încă din februarie 2012 aceasta a descris finanţarea testelor de calitate a laptelui drept un ajutor existent. Prin aceasta, a dat naştere unei încrederi legitime în faptul că nu se va dispune recuperarea niciunui pretins ajutor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediţie specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza T-151/17: Acțiune introdusă la 8 martie 2017 – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Reprezentarea unui taur înaripat)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/35

         Acțiune introdusă la 8 martie 2017 – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Reprezentarea unui taur înaripat)
   (Cauza T-151/17)
   (2017/C 129/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Marriott Worldwide Corp. (Bethesda, Maryland, Statele Unite) (reprezentant: A. Reid, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Johann Graf (Gumpoldskirchen, Austria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu vizată: marca Uniunii Europene figurativă (Reprezentarea unui taur înaripat) – Marca Uniunii Europene nr. 10 511 723

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 17 ianuarie 2017 în cauza R 165/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 53 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-700/13: Acțiune introdusă la 30 decembrie 2013 — Bankia/Comisia

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/45

         Acțiune introdusă la 30 decembrie 2013 — Bankia/Comisia
   (Cauza T-700/13)
   2014/C 52/87
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Bankia, SA (Valencia, Spania) (reprezentanți: J.L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo și A. Biondi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal („SEAF”) drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii destinatari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului UE;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea unor contracte private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași ca în cauza T-515/13, Spania/Comisia (JO C 336, p. 29).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv

                           —

                           Reclamanta consideră că decizia atacată încalcă articolul 107 TFUE întrucât a calificat pretinsul SEAF și măsurile individuale care l-ar constitui drept ajutor de stat. Reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare prin faptul că a apreciat împreună și a imputat Regatului Spaniei un ansamblu de măsuri publice și private independente și autonome. Reclamanta contestă de asemenea faptul că măsurile respective ar putea conferi un avantaj economic selectiv pretinșilor săi beneficiari, precum și faptul că ar putea denatura concurența între acești beneficiari și alte entități, precum și pretinsul efect al acestora asupra comerțului dintre statele membre.

               2.

               Al doilea motiv

                           —

                           În al doilea rând, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare manifestă de drept și a încălcat articolele 107 TFUE și 108 TFUE prin faptul că a calificat aplicarea sistemului spaniol de impozitare pe tonaj în anumite cazuri ca fiind un ajutor nou în loc să îl califice drept ajutor existent. Întrucât Comisia a aprobat în 2002 sistemul de impozitare pe tonaj notificat de Spania, în cazul în care Comisia intenționa să conteste aplicarea acestuia, ar fi trebuit, în orice caz, să o facă urmând procedura aplicabilă ajutoarelor existente. Reclamantele consideră că argumentele prezentate în cadrul deciziei pentru a susține existența unui ajutor nou sunt vădit neîntemeiate.

               3.

               Al treilea motiv

                           —

                           Prin intermediul celui de al treilea motiv de anulare, reclamanta invocă, în subsidiar, încălcarea articolelor 107 TFUE și 296 TFUE, susținând că Comisia săvârșește o eroare și, în orice caz, nu prezintă în mod corespunzător motivele pentru care entitățile precum reclamanta (investitori în cadrul GIE-urilor care au realizat operațiuni care intră în domeniul de aplicare al deciziei) sunt considerate beneficiari ultimi și unici ai măsurilor în litigiu.

               4.

               Al patrulea motiv

                           —

                           În al patrulea rând, reclamanta susține, tot în subsidiar, că ordinul de recuperare cuprins în articolul 4 din decizia atacată încalcă principiul general al securității juridice prin faptul că instituie în mod nejustificat o limită temporală în ceea ce privește aplicarea respectivului principiu.

               5.

               Al cincilea motiv

                           —

                           Prin intermediul celui de al cincilea motiv de anulare, reclamanta prezintă motivele pentru care decizia atacată ar fi încălcat și principiul atribuirii de competențe, articolele 107 TFUE și 108 TFUE, articolul 14 din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului și articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a UE, ca urmare a faptului că decizia atacată s-ar pronunța asupra validității unor clauze contractuale cuprinse în contracte private încheiate în temeiul dreptului spaniol între investitori și alte entități private.


title: Cauza T-259/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Nikolaou/Comisia Comunităților Europene ( Răspundere extracontractuală — Investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire la un membru al Curții de Conturi — Divulgare de informații — Protecția datelor cu caracter personal — Acces la dosarul investigației și la raportul întocmit de OLAF — Încălcare suficient de gravă a regulilor de drept care conferă drepturi persoanelor private — Legătură de cauzalitate — Prejudiciu )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Nikolaou/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-259/03) (1)

   („Răspundere extracontractuală - Investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire la un membru al Curții de Conturi - Divulgare de informații - Protecția datelor cu caracter personal - Acces la dosarul investigației și la raportul întocmit de OLAF - Încălcare suficient de gravă a regulilor de drept care conferă drepturi persoanelor private - Legătură de cauzalitate - Prejudiciu’)
   (2007/C 247/33)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Kalliopi Nikolaou (Atena, Grecia) (reprezentanți: V. Christianos și V. Vlassi, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și C. Ladenburger, agenți)
   Obiectul
   Cerere de despăgubire, în temeiul articolului 288 al doilea paragraf CE, pentru prejudiciul suportat de reclamantă în urma publicării unor informații referitoare la o investigație efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) cu privire la persoana acesteia, precum și în urma refuzului manifestat de OLAF de a-i acorda accesul la dosarul investigației și de a-i furniza o copie a raportului final întocmit de acesta.
   Dispozitivul

               1)

               Obligă Comisia la plata unei despăgubiri de 3 000 euro în favoarea doamnei Kalliopi Nikolaou.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Doamna Nikolaou suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, aceasta din urmă suportând un sfert din propriile cheltuieli de judecată și un sfert din cheltuielile de judecată efectuate de doamna Nikolaou.

      (1)  JO C 264, 1.11.2003.


title: Cauza T-141/17: Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Amisi Kumba/Consiliul

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/31

         Acțiune introdusă la 6 martie 2017 – Amisi Kumba/Consiliul
   (Cauza T-141/17)
   (2017/C 129/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gabriel Amisi Kumba (Kasa-Vubu, Republica Democratică Congo) (reprezentant: O. Okito, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să pronunțe:

               —

               anularea Regulamentului (UE) 2016/2230 de punere în aplicare a Deciziei (PESC) 2016/2231 a Consiliului din 12 decembrie 2016 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo și de modificare a Deciziei 2010/788/PESC, în măsura în care îl privește pe domnul Gabriel Amisi Kumba;

               —

               obligarea Consiliului să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele ale reclamantului și ale tuturor intervenienților.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-139/17, Kibelisa/Consiliul.


title: Cauza F-32/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 octombrie 2007 — De la Cruz și alții/Agenția Europeană pentru Securitate și Sănătate la Locul de Muncă (Funcție publică — Agenți contractuali — Reforma statutului funcționarilor — Foști agenți locali — Stabilirea încadrării și a remunerației la momentul recrutării — Echivalența posturilor — Consultarea comitetului pentru personal)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/68

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 4 octombrie 2007 — De la Cruz și alții/Agenția Europeană pentru Securitate și Sănătate la Locul de Muncă
   (Cauza F-32/06) (1)

   (Funcție publică - Agenți contractuali - Reforma statutului funcționarilor - Foști agenți locali - Stabilirea încadrării și a remunerației la momentul recrutării - Echivalența posturilor - Consultarea comitetului pentru personal)
   (2007/C 269/122)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: María del Carmen de la Cruz (Galdakao, Spania) și alții (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocats)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Securitate și Sănătate la Locul de Muncă (reprezentanți: E. Ortega, C. Georges și J. G. Blanch, agenți, asistați de S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocats)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea deciziilor AIPN prin care se refuză reîncadrarea în grupa de funcții III a reclamanților, agenți contractuali încadrați în grupa de funcții II și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează deciziile Agenției Europene pentru Securitate și Sănătate la Locul de Muncă (EU-OSHA) de încadrare a reclamanților în grupa de funcții II în temeiul contractelor lor de agenți contractuali, semnate la 28 și 29 aprilie 2005.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă EU-OSHA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 131, 3.6.2006, p. 51.


               8.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/32

         Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Regatului Norvegiei
   (Cauza E-3/14)
   (2014/C 138/09)
   La data de 10 ianuarie 2014, la Curtea de Justiție a AELS a fost introdusă o acțiune împotriva Regatului Norvegiei de către Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Markus Schneider, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               Să declare că, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat Autorității AELS de Supraveghere, fără întârziere, în termenul prevăzut, toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 65a din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 privind tarifele de aeroport), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord, Norvegia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat anterior și al articolului 7 din acord.

               2.

               Să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Regatul Norvegiei.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Cererea se referă la nerespectarea de către Norvegia, până la data de 30 martie 2013, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la 30 ianuarie 2013, referitor la faptul că statul norvegian nu a transpus în ordinea sa juridică națională Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 privind tarifele de aeroport („actul”), după cum se menționează la punctul 65a din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la acord.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere declară că Norvegia nu și-a respectat obligațiile în conformitate cu articolul 13 din act și cu articolul 7 din Acordul SEE, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat, în termenul prevăzut, Autoritatea AELS de Supraveghere cu privire la toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului.


title: Cauza C-582/10: Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 22 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/22

         Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 22 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-582/10) (1)

   2012/C 49/39
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-361/14: Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2017 – HB și alții/Comisia [„Drept instituțional — Inițiativă cetățenească europeană — Protecția animalelor fără stăpân — Efecte psihologice asupra adulților și copiilor — Refuz de înregistrare — Lipsă vădită a unor competențe ale Comisiei — Articolul 4 alineatul (2) litera (b) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/21

         Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2017 – HB și alții/Comisia
   (Cauza T-361/14) (1)

   ([„Drept instituțional - Inițiativă cetățenească europeană - Protecția animalelor fără stăpân - Efecte psihologice asupra adulților și copiilor - Refuz de înregistrare - Lipsă vădită a unor competențe ale Comisiei - Articolul 4 alineatul (2) litera (b) și alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011”])
   (2017/C 161/29)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: HB (Linz, Austria) și ceilalți șase reclamanți, ale căror nume figurează în anexa hotărârii (reprezentanți: inițial C. Kolar, ulterior F. Moyse, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Krämer și J. Vondung, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2014) 2119 final a Comisiei din 26 martie 2014 prin care a fost respinsă cererea de înregistrare a propunerii de inițiativă cetățenească europeană intitulată „Ethics for Animals and Kids”

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe HB și pe ceilalți reclamanți, ale căror nume figurează în anexă, la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  - JO C 409, 17.11.2014.


title: Cauza T-63/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Air France/Comisia

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/9

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Air France/Comisia
   (Cauza T-63/11)
   2011/C 95/14
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société Air France (Roissy Charles de Gaulle, Franța) (reprezentanți: A. Wachsmann și S. Thibault-Liger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în totalitate, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei Comisiei Europene nr. C(2010) 7694 final din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a articolului 53 din Acordul SEE și articolul 8 din Acordul între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian, cazul COMP/39.258 — Transport aerian de mărfuri, în ceea ce privește Société Air France, precum și a considerentelor pe care se întemeiază dispozitivul;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea articolului 5 litera (b) din Decizia nr. C(2010) 7694 final din 9 noiembrie 2010 prin care se aplică o amendă Société Air France și a considerentelor pe care se întemeiază acesta sau reducerea respectivei amenzi la o valoare adecvată, pe baza articolului 261 TFUE;

               —

               în toate cazurile, condamnarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-62/11, Air France — KLM/Comisia.


title: Cauza C-258/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Dâmbovița (România) la data de 25 mai 2010 — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Dâmbovița (România) la data de 25 mai 2010 — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
   (Cauza C-258/10)
   ()
   2010/C 221/33
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Dâmbovița

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Nicușor Grigore

      Pârâtă: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

      Întrebările preliminare

               1.

               Perioada în care un pădurar cu un program de 8 ore pe zi, conform contractului individual de muncă are obligația de a asigura paza unui canton silvic, răspunzând disciplinar, patrimonial, contravențional sau penal, după caz, pentru pagubele constatate în cantonul aflat în gestiunea sa, indiferent de momentul în care se săvârșesc pagubele, reprezintă „timp de muncă” în sensul dispozițiilor articolului 2 punctul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului [din 4 noiembrie 2003] (1) privind anumite aspecte ale organizării timpului de muncă?

               2.

               Răspunsul la întrebarea 1) ar fi diferit în situația în care pădurarul locuiește în locuința de serviciu aflată în incinta cantonului silvic din gestiunea sa?

               3.

               Sunt încălcate dispozițiile articolului 6 din Directiva 2003/88/CE, articol intitulat „Timpul de lucru maxim săptămânal” în situația în care deși prin contractul de muncă se prevede un timp de muncă de maxim 8 ore pe zi, 40 de ore pe săptămână, în realitate, în temeiul obligației legale, pădurarul asigură, în mod permanent, paza cantonului silvic aflat în gestiunea sa?

               4.

               În situația unui răspuns afirmativ la întrebarea 1) angajatorul este obligat la plata drepturilor salariale sau care pot fi asimilate acestora, pe perioada în care pădurarul are obligația de a asigura paza pădurii?

               5.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1) ar fi negativ, care este regimul juridic pentru timpul în care un pădurar este responsabil cu paza pădurii aflată în gestiunea sa?

      (1)  JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).