title: Cauza T-162/20: Acțiune introdusă la 28 martie 2020 – UPL Europe și Indofil Industries (Netherlands)/EFSA

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/32

      Acțiune introdusă la 28 martie 2020 – UPL Europe și Indofil Industries (Netherlands)/EFSA
      (Cauza T-162/20)
      (2020/C 201/44)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: UPL Europe Ltd (Warrington Cheshire, Regatul Unit), Indofil Industries (Netherlands) BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: C. Mereu și S. Englebert, avocați)

         Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

                  —

                  anularea deciziei Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) din 28 ianuarie 2020, notificată reclamantelor la 29 ianuarie 2020, privind evaluarea cererilor de aplicare a regimului de confidențialitate formulate în ceea ce privește anumite părți ale Concluziilor EFSA în urma evaluării inter pares a riscului legat de utilizarea ca pesticid a substanței active mancozeb (denumită în continuare „decizia atacată”); și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea procedurală a articolului 12 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 844/2012 al Comisiei (1): decizia atacată a fost adoptată pe baza unor erori procedurale de fapt și de drept.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea pe fond a articolului 13 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 844/2012 al Comisiei: decizia atacată a fost adoptată pe baza unor erori materiale de fapt și de drept.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolelor 38, 39 și 40 din Regulamentul nr. 178/2002 (2): pârâta interpretează și aplică în mod eronat dispozițiile privind confidențialitatea prevăzute la articolele 38, 39 și 40 din Regulamentul nr. 178/2002.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 63 din Regulamentul nr. 1107/2009 (3): pârâta a încălcat articolul 63 din Regulamentul nr. 1107/2009 atunci când a decis să publice informațiile pe care reclamantele intenționau să le elimine, ceea ce ar putea aduce atingere intereselor comerciale ale acestora.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe necompetență: pârâta a acționat ultra vires, întrucât Agenția Europeană pentru Produse Chimice este singura autoritate responsabilă din punct de vedere legal de clasificarea sau reclasificarea substanțelor, astfel cum prevede Regulamentul nr. 1272/2008 (4), iar nu pârâta.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor fundamentale ale dreptului Uniunii, și anume principiile legalității, securității juridice, încrederii legitime, bunei administrări și proporționalității, precum și a obligației de examinare cu diligență și cu imparțialitate: decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea principiilor fundamentale ale dreptului Uniunii.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 844/2012 al Comisiei din 18 septembrie 2012 de stabilire a dispozițiilor necesare pentru punerea în aplicare a procedurii de reînnoire pentru substanțele active, prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare (JO 2012, L 252, p. 26).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (JO 2002, L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (JO 2009, L 309, p. 1).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor, de modificare și de abrogare a Directivelor 67/548/CEE și 1999/45/CE, precum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 (JO 2008, L 353, p. 1).


title: Cauza T-164/20: Acțiune introdusă la 19 martie 2020 – BG/Parlamentul

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/33

      Acțiune introdusă la 19 martie 2020 – BG/Parlamentul
      (Cauza T-164/20)
      (2020/C 201/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: BG (reprezentanți: A. Tymen, L. Levi și A. Champetier, avocați)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtului din 20 mai 2019 de respingere a cererii de asistență a reclamantului din iulie 2017;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei pârâtului din 10 decembrie 2019 de respingere a contestației reclamantului din 20 august 2019;

                  —

                  obligarea pârâtului la despăgubire pentru prejudiciul moral suferit de reclamant ca urmare a greșelii pârâtului, evaluat la suma de 50 000 de euro;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental de a fi ascultat [articolul 41 alineatul (2) litera (a) din cartă].

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental de a beneficia, în ceea ce privește problemele sale, de un tratament imparțial și echitabil [articolul 41 alineatul (1) din cartă], precum și pe încălcarea articolului 24 din statut și a obligației de diligență.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental de a primi o decizie motivată [articolul 41 alineatul (2) litera (c) din cartă și articolul 25 din statut].

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere și pe încălcarea articolelor 12a și 24 din statut
                  În ceea ce privește cererea de despăgubire, reclamantul invocă greșeala săvârșită de pârât, prejudiciul suferit și legătura dintre greșeală și prejudiciu.


title: Cauza T-166/20: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2020 – JD/BEI

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/34

      Acțiune introdusă la 3 aprilie 2020 – JD/BEI
      (Cauza T-166/20)
      (2020/C 201/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: JD (reprezentant: H. Hansen, avocat)

         Pârâtă: BEI

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei (i) prin care i se solicită reclamantului să semneze un act adițional la contractul său de muncă, prin care să renunțe la anumite drepturi în materie de securitate socială și (ii) prin care i se interzice reclamantului să își înceapă activitatea în cadrul BEI până la semnarea actului adițional menționat.

                  —

                  în consecință, obligarea pârâtei să își revoce scrisoarea prin care a propus actul adițional menționat și solicitarea aferentă ca reclamantul să semneze actul adițional în cauză, ca o condiție prealabilă pentru începerea activității;

                  —

                  obligarea pârâtei să îi permită reclamantului să își înceapă activitatea în cadrul BEI, cu acordarea remunerației și a beneficiilor retroactiv, începând de la data contractuală a începerii activității;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată și

                  —

                  protejarea tuturor drepturilor reclamantului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea cerințelor în materie de protecție a datelor.

                              —

                              Reclamantul susține că pârâta a încălcat articolul 15 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2018/1725 (1). Pârâta a folosit răspunsurile dintr-un chestionar medical pentru a restrânge acoperirea în caz de deces și de invaliditate, deși avizul privind protecția datelor din chestionar nu menționa că acesta ar putea fi folosit în acest scop.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe inexistența unui temei juridic pentru restrângerea acoperirii urmărită de BEI.

                              —

                              Reclamantul susține că pârâta a încălcat articolul 33d din Statutul personalului II și articolul 9.1.2 din Regulamentul privind personalul. Temeiul juridic invocat de BEI (articolul 6-1 din Regulamentul privind sistemul de pensii) nu poate fi interpretat în mod rezonabil în felul propus de BEI. Această interpretare nu ia în considerare definiția și scopul declarat al evaluării medicale prealabile, astfel cum este definită la articolul 2.1.1.A din Anexa X la Regulamentul privind personalul.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe inexistența unui temei juridic pentru cerința semnării unui act adițional.

                              —

                              Reclamantul susține că pârâta a încălcat articolul 13 din Statutul personalului II. Nu există nicio dispoziție în cuprinsul reglementărilor BEI care să impună unei persoane care a încheiat un contract de muncă cu BEI și a fost declarată aptă de muncă de către medicul de medicina muncii al BEI să semneze un act adițional la contractul său de muncă prin care să renunțe la anumite drepturi în materie de securitate socială (in specie la acoperirea în caz de deces și de invaliditate).

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe discriminare și, în special, pe încălcarea de articolului 21 alineatul (1) și a articolului 34 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                              —

                              Reclamantul susține că, prin decizia atacată, pârâta urmărește să lipsească reclamantul de unele drepturi esențiale în materie de securitate socială (in specie de acoperirea în caz de deces și de invaliditate), pe baza unor caracteristici genetice identificate și/sau a unui pretins handicap. Prin faptul că a cerut ca reclamantul să renunțe la drepturile în materie de securitate socială menționate, sub amenințarea rezilierii contractului de muncă al acestuia, BEI a încălcat drepturile fundamentale ale reclamantului. Comportamentul pârâtei este discriminatoriu, întrucât urmărește să restrângă drepturile fundamentale în materie de securitate socială ale reclamantului pentru un motiv arbitrar (existența, în viitor, a unui risc de invaliditate „foarte/extrem de redus”) și pentru o perioadă arbitrară (5 ani).

         (1)  Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO 2018, L 295, p. 39).


title: Cauza T-180/20: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2020 – JE/Consiliul și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/35

      Acțiune introdusă la 7 aprilie 2020 – JE/Consiliul și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre
      (Cauza T-180/20)
      (2020/C 201/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: JE (reprezentant: N. Forwood, QC)

         Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a Declarației Conferinței reprezentanților guvernelor statelor membre din 29 ianuarie 2020 privind consecințele retragerii Regatului Unit din Uniunea Europeană asupra avocaților generali ai Curții de Justiție a Uniunii Europene, astfel cum a fost publicată de Consiliu sub numărul de referință al documentelor Consiliului XT 21018/20;

                  —

                  obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul susține că actul adoptat de pârâți trebuie anulat în parte pentru motive de necompetență, de încălcare a unei norme fundamentale de procedură, de încălcare a tratatelor și a altor norme de drept referitoare la aplicarea acestora, precum și de abuz de putere.


title: Cauza T-184/20: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2020 – JE/Curtea de Justiţie a Uniunii Europene

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/36

      Acțiune introdusă la 9 aprilie 2020 – JE/Curtea de Justiţie a Uniunii Europene
      (Cauza T-184/20)
      (2020/C 201/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: JE (reprezentant: N. Forwood, QC)

         Pârâtă: Curtea de Justiţie a Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei președintelui Curții de Justiție a Uniunii Europene din 31 ianuarie 2020 privind declararea vacanței postului reclamantului de avocat general și inițierea procedurii de numire a unui succesor;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul susține că actul atacat trebuie anulat pentru motive de necompetență, de încălcare a unei norme fundamentale de procedură, precum și de încălcare a tratatelor și a altor norme de drept referitoare la aplicarea acestora.


title: Cauza T-191/20: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2020 – FCA Italy/EUIPO – Bettag (Pandem)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/36

      Acțiune introdusă la 9 aprilie 2020 – FCA Italy/EUIPO – Bettag (Pandem)
      (Cauza T-191/20)
      (2020/C 201/49)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: FCA Italy SpA (Torino, Italia) (reprezentanți: F. Jacobacci și E. Truffo, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Christoph Bettag (Aachen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene Pandem – cererea de înregistrare nr. 17 297 029

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 4 februarie 2020 în cauza R 1483/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  denaturare gravă a situației de fapt.


title: Cauza T-193/20: Acțiune introdusă la 10 aprilie 2020 – Eternit/EUIPO – Eternit Österreich (Panouri)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/37

      Acțiune introdusă la 10 aprilie 2020 – Eternit/EUIPO – Eternit Österreich (Panouri)
      (Cauza T-193/20)
      (2020/C 201/50)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Eternit (Kapelle-op-den-Bos, Belgia) (reprezentanţi: J. Muyldermans şi P. Maeyaert, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Eternit Österreich GmbH (Vöcklabruck, Austria)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul în litigiu: desenul Uniunii Europene nr. 2 538 140-0001

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 5 februarie 2020 în cauza R 1661/2018-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a intervenientei să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de reclamantă.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului.


title: Cauza T-194/20: Acțiune introdusă la 27 martie 2020 – JF/EUCAP Somalia

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/37

      Acțiune introdusă la 27 martie 2020 – JF/EUCAP Somalia
      (Cauza T-194/20)
      (2020/C 201/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: JF (reprezentant: A. Kunst, avocat)

         Pârâtă: EUCAP Somalia (Mogadishu, Somalia)

         Concluziile

      Prin intermediul unei cereri în anulare formulate în temeiul articolului 263 TFUE și al unei cereri în răspundere extracontractuală formulate în temeiul articolului 268 TFUE și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE, reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei șefului misiunii EUCAP Somalia din 18 ianuarie 2020 prin care s-a dispus desfacerea contractului de muncă al reclamantului;

                  —

                  anularea Deciziei șefului misiunii EUCAP Somalia din 31 ianuarie 2020 prin care s-a respins calea de atac internă formulată de reclamant;

                  —

                  în temeiul răspunderii extracontractuale, obligarea EUCAP Somalia la plata către reclamant a unei despăgubiri pentru prejudiciul material suferit, constând în pierderea salariilor, alocațiilor și drepturilor (pierderea veniturilor) în perioada de tranziție, în conformitate cu Acordul de retragere dintre Uniunea Europeană și Regatul Unit (Acordul privind retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană);

                  —

                  obligarea EUCAP Somalia la plata către reclamant a unei despăgubiri pentru prejudiciile materiale și morale suferite din cauza deciziilor nelegale, estimate provizoriu și ex aequo et bono la suma de 60 000 de euro;

                  —

                  obligarea EUCAP Somalia la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamant, majorate cu dobânzi de 8 %.

            Cu titlu subsidiar, prin intermediul unei cereri în temeiul clauzei compromisorii prevăzute la articolul 272 TFU (în cazul în care se consideră că deciziile atacate sunt indisociabile de contractul de muncă al reclamantului) și al unei cereri în răspundere contractuală formulate în temeiul articolului 340 primul paragraf TFUE, reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea Deciziilor șefului misiunii EUCAP Somalia din 18 ianuarie 2020 și din 31 ianuarie 2020 ca fiind nelegale;

                  —

                  în temeiul răspunderii contractuale, obligarea EUCAP Somalia la plata către reclamant a unei despăgubiri pentru prejudiciul material și moral suferit, menționat anterior;

                  —

                  obligarea EUCAP Somalia la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamant, majorate cu dobânzi de 8 %.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea cererii formulate în temeiul articolului 263 TFUE, reclamantul invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea de către EUCAP Somalia a dreptului de a fi ascultat, întrucât reclamantul nu a fost ascultat înainte de adoptarea deciziei din 18 ianuarie 2020 prin care s-a dispus desfacerea contractului de muncă al acestuia.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea de către EUCAP Somalia a interdicției discriminării directe pe motive de naționalitate, întrucât decizia de desfacere a contractului de muncă al reclamantului se bazează pe intrarea în vigoare a Acordului privind retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană, în pofida existenței unei perioade de tranziție, determinând nelegalitatea oricărui tratament diferențiat între personalul contractual britanic și cel nebritanic din cadrul EUCAP Somalia.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea de către EUCAP Somalia a principiului egalității de tratament, întrucât EUCAP Somalia a acordat reclamantului un tratament diferențiat față de personalul contractual internațional de naționalitate britanică încadrat în alte misiuni PSAC, a căror încadrare a fost menținută în perioada de tranziție, în conformitate cu Acordul privind retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea de către EUCAP Somalia a Acordului privind retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană, întrucât EUCAP Somalia a ignorat faptul că dispozițiile privind misiunile PSAC referitoare la personalul contractual internațional de naționalitate britanică continuă să se aplice și nu limitează menținerea încadrării unui astfel de personal în perioada de tranziție.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea de către EUCAP Somalia a principiului protecției încrederii legitime, întrucât personalului contractual internațional de naționalitate britanică i-au fost date garanții în ceea ce privește menținerea în post a acestuia în perioada de tranziție, în conformitate cu Acordul privind retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană.
                  În plus, în ipoteza în care Curtea ar declara cererea formulată în temeiul articolului 263 TFUE ca fiind inadmisibilă, întrucât deciziile ar fi considerate indisociabile de contractul de muncă al reclamantului, în susținerea cererii formulate în temeiul articolului 272 TFUE, prezentată în subsidiar, se solicită Tribunalului să ia în considerare aceleași cinci motive. Prin urmare, ar trebui să se considere că pretinsele încălcări intră sub incidența răspunderii contractuale.


title: Cauza T-195/20: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2020 – Sociedade da Água de Monchique/EUIPO – Ventura Vendrell (chic ÁGUA ALCALINA 9,5 PH)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/39

      Acțiune introdusă la 6 aprilie 2020 – Sociedade da Água de Monchique/EUIPO – Ventura Vendrell (chic ÁGUA ALCALINA 9,5 PH)
      (Cauza T-195/20)
      (2020/C 201/52)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Sociedade da Água de Monchique, SA (Caldas de Monchique, Portugalia) (reprezentant: M. Osório de Castro, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pere Ventura Vendrell (Sant Sadurni d’Anoia, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative „chic ÁGUA ALCALINA 9,5 PH” – cererea de înregistrare nr. 017 027 608

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 ianuarie 2020 în cauza R 2524/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și, prin urmare, acceptarea înregistrării mărcii solicitate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-198/20: Acțiune introdusă la 30 martie 2020 – Shindler și alții/Consiliul

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/40

      Acțiune introdusă la 30 martie 2020 – Shindler și alții/Consiliul
      (Cauza T-198/20)
      (2020/C 201/54)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Italia) și alți nouă reclamanți (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în întregime a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, precum și a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și a anexelor sale;
                  cu titlu subsidiar:

                  —

                  anularea în parte a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, precum și a Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, în măsura în care aceste acte fac distincție în mod automat și general, fără niciun test de proporționalitate, între cetățenii uniunii și resortisanții Regatului Unit începând de la 1 februarie 2020, și, astfel, anularea în special a celui de al șaselea paragraf din preambul și a articolelor 9, 10 și 127 din acordul privind retragerea;
                  în consecință:

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat în cuantum de 5 000 €.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă treisprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 106a din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice (Euratom). Reclamanții consideră în această privință, printre altele, că poporul britanic nu a votat pentru retragerea Regatului Unit din Euratom si că ar fi trebuit să fie respectat formalismul privind ieșirea Regatului Unit din această organizație.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe viciul de procedură privind natura acordului final. Reclamanții susțin, în această privință, că decizia de încheiere a acordului de retragere este nelegală, în măsura în care conferă Uniunii o „competență orizontală excepțională” pentru negocierea acordului de retragere și, astfel, aduce atingere repartizării competențelor între Uniune și statele membre, excluzând posibilitatea unui acord mixt și eliminând, prin urmare, orice ratificare de către statele membre a acordului final.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 127 din Acordul privind Spațiul Economic European (EEE), întrucât procedura prevăzută de acest articol pentru denunțarea acordului nu a fost respectată, ceea ce, potrivit reclamanților, ar afecta decizia atacată printr-un viciu de procedură și ar atrage nulitatea.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe inexistența unui test de proporționalitate privind suprimarea cetățeniei europene pentru anumite categorii de britanici. Reclamanții consideră că decizia atacată trebuie să fie anulată, pentru motivul că aceasta nu a ținut cont de imposibilitatea de a vota, cu ocazia referendumului din 23 iunie 2016 privind apartenența Regatului Unit la Uniunea Europeană, a mai multor categorii de cetățeni britanici: cei care și-au exercitat libertatea de circulație în Uniune și care lipseau de pe teritoriul britanic de mai mult de cincisprezece ani, resortisanții din țările și teritoriile de peste mări și ai insulelor Anglo-Normande și deținuții britanici.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor democrației, egalității de tratament, libertății de circulație, libertății de exprimare și bunei administrări. Reclamanții arată în special că decizia atacată este contrară ordinii juridice a Uniunii, care consacră principiul egalității de tratament pentru toți cetățenii, și ordinii juridice a Convenției pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 52 TUE și a articolelor 198, 199, 203 și 355 TFUE privind țările și teritoriile britanice de peste mări. Reclamanții consideră că, întrucât nu vizează temeiul juridic pertinent, și anume articolul 203 TFUE, decizia atacată, care se aplică țărilor și teritoriilor britanice de peste mări, este nelegală și trebuie să fie anulată.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe nerespectarea statutului Gibraltarului prin decizia din 30 ianuarie 2020, întrucât articolul 3 din acordul de retragere încalcă dreptul internațional și, în special, principiul privind dreptul popoarelor de a dispune de ele însele.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 TFUE, întrucât decizia atacată nu a respectat principiul partajării competențelor între Uniune și statele membre, ceea ce, în raport cu statutul rezervat Gibraltarului, trebuie să atragă anularea sa.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime. Reclamanții susțin printre altele, în această privință, că decizia atacată consfințește pierderea drepturilor lor de ședere permanentă, dobândite după cinci ani de reședință continuă într-un stat membru, fără să fi fost prevăzute consecințele concrete ale acestei pierderi și, mai ales, fără să fi fost exercitat vreun test de proporționalitate.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la respectarea vieții private și de familie, garantat de Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. Reclamanții arată că decizia atacată le afectează dreptul la viață privată și de familie, întrucât le retrage cetățenia europeană și, prin urmare, dreptul de liberă ședere pe teritoriul unui stat membru ai cărui resortisanți nu sunt, dar pe teritoriul căruia și-au construit viața de familie.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la vot și a eligibilității resortisanților britanici pentru alegerile municipale și europene. Potrivit reclamanților, articolul 127 din acordul de retragere ar încălca articolul 18 TFUE și articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Decizia atacată ar trebui, prin urmare, să fie anulată în măsura în care ratifică un acord care cuprinde o dispoziție care creează o discriminare între cetățenii britanici.

                  12.

                  Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe distincția automată și generală, operată în acordul de retragere, între cetățenii Uniunii și resortisanții Regatului Unit fără un test de proporționalitate având în vedere viața privată și familială a britanicilor începând de la 1 februarie 2020. În susținerea acestui motiv, reclamanții afirmă că suprimarea cetățeniei europene nu poate fi automată și generală, că ar fi trebuit să se impună o apreciere in concreto a consecințelor și că, în lipsa unei asemenea aprecieri, decizia atacată trebuie să fie anulată.

                  13.

                  Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe coroborarea articolelor 18, 20 și 22 TFUE cu articolul 12 din acordul de retragere. Reclamanții consideră că discriminarea introdusă prin articolul 127 al acordului de retragere încalcă interdicția oricărei discriminări exercitate pe motiv de cetățenie sau naționalitate, afirmată la articolul 18 TFUE.


title: Cauza T-199/20: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Aldi Stores/EUIPO – Dualit (Forma unui toaster)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/42

      Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Aldi Stores/EUIPO – Dualit (Forma unui toaster)
      (Cauza T-199/20)
      (2020/C 201/55)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Aldi Stores Ltd (Atherstone, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Barker, solicitor, și C. Blythe, barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dualit Ltd (Crawley, Regatul Unit)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca tridimensională (Forma unui toaster) a Uniunii Europene – marca Uniunii Europene nr. 48 728

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 februarie 2020 în cauza R 1034/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și admiterea cererii de declarare a nulității în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare către EUIPO, Divizia de anulare sau Camera de recurs;

                  —

                  în mod și mai subsidiar, anularea deciziei atacate și admiterea cererii de declarare a nulității în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (a), litera (e) punctul (ii) și/sau litera (e) punctul (iii) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea normelor fundamentale de procedură, în subsidiar încălcarea articolului 27 alineatul (2) din Regulamentul delegat al Comisiei (UE) 2018/625;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (e) punctul (iii) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-200/20: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2020 – Stone Brewing/EUIPO – Molson Coors Brewing Company (UK) (STONE BREWING)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/43

      Acțiune introdusă la 15 aprilie 2020 – Stone Brewing/EUIPO – Molson Coors Brewing Company (UK) (STONE BREWING)
      (Cauza T-200/20)
      (2020/C 201/56)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Stone Brewing Co. LLC (Escondido, California, Statele Unite) (reprezentanţi: M. Kloth, R. Briske şi D. Habel, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Molson Coors Brewing Company (UK) Ltd (Burton Upon Trent, Regatul Unit)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „STONE BREWING” – cererea de înregistrare nr. 15 423 668

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 31 ianuarie 2020 în cauza R 1524/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  statuarea cu privire la cheltuielile de judecată în propria favoare.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 71 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și a Consiliului și a articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și a Consiliului.


title: Cauza T-202/20: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2020 – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (ART CLASS)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/44

      Acțiune introdusă la 17 aprilie 2020 – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (ART CLASS)
      (Cauza T-202/20)
      (2020/C 201/57)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Target Brands Inc. (Minneapolis, Minnesota, Statele Unite) (reprezentant: A. Norris, Barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The a.r.t. company b&s, SA (Quel, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală ART CLASS – Cerere de înregistrare nr. 16 888 695

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 ianuarie 2020 în cauza R 1597/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea cererii de opoziție în privința tuturor celorlalte produse contestate;

                  —

                  în subsidiar, retrimiterea cauzei la EUIPO în vederea reexaminării;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni, precum și a cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Camerei de recurs și procedurii de opoziție.

         Motivul invocat

      încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-203/20: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2020 – Al-Imam/Consiliul

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/45

      Acțiune introdusă la 18 aprilie 2020 – Al-Imam/Consiliul
      (Cauza T-203/20)
      (2020/C 201/58)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Maher Al-Imam (Damasc, Siria) (reprezentant: M. Brillat, avocată)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Admiterea acțiunii reclamantului;

                  —

                  constatarea nelegalității Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a nelegalității Deciziei 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a nelegalității Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/211 al Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a nelegalității Deciziei de Punere în Aplicare (PESC) 2020/212 a Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant;

                  —

                  pe cale de consecință, anularea Regulamentului (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a Deciziei 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/211 al Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant, a Deciziei de Punere în Aplicare (PESC) 2020/212 a Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în ceea ce privește partea referitoare la reclamant;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata sumei de 10 000 de euro pe săptămână începând cu 18 februarie 2020 reclamantului pentru repararea prejudiciului material suferit din cauza adoptării măsurilor în litigiu;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata sumei de 15 000 de euro pe săptămână începând cu 18 februarie 2020 reclamantului pentru repararea prejudiciului moral suferit din cauza adoptării măsurilor în litigiu;

                  —

                  obligarea Consiliului la repararea oricărui prejudiciu viitor pe care reclamantul îl va suferi din cauza adoptării deciziilor în litigiu;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamantului în cadrul procedurii de adoptare a actelor în litigiu. Acest motiv cuprinde două aspecte:

                              —

                              Primul aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului, și anume a dreptului de a fi ascultat și a principiului contradictorialității.

                              —

                              Al doilea aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac jurisdicțională efectivă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere în cadrul adoptării actelor în litigiu. Acest motiv cuprinde două aspecte:

                              —

                              Primul aspect, întemeiat pe insuficiența elementelor de probă care să justifice înscrierea reclamantului în lista persoanelor vizate de măsuri restrictive.

                              —

                              Al doilea aspect, întemeiat pe denaturarea faptelor.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea în mod nelegal și disproporționat a drepturilor fundamentale ale reclamantului din cauza conținutului actelor în litigiu. Acest motiv cuprinde două aspecte:

                              —

                              Primul aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate.

                              —

                              Al doilea aspect, întemeiat pe încălcarea dreptului la viață privată și de familie.


title: Cauza T-204/20: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2020 – Zoom/EUIPO – Facetec (ZOOM)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/46

      Acțiune introdusă la 19 aprilie 2020 – Zoom/EUIPO – Facetec (ZOOM)
      (Cauza T-204/20)
      (2020/C 201/59)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Zoom KK (Tokyo, Japonia) (reprezentant: M. de Arpe Tejero, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Facetec Inc. (Las Vegas, Nevada, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „ZOOM” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 323 959

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 7 februarie 2020 în cauza R 507/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-205/20: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – Frommer/EUIPO – Minerva (I-cosmetics)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/47

      Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – Frommer/EUIPO – Minerva (I-cosmetics)
      (Cauza T-205/20)
      (2020/C 201/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Angela Frommer (Unterschleißheim, Germania) (reprezentant: F. Remmertz, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Minerva GmbH (München, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „I-cosmetics” – marca Uniunii Europene nr. 8 836 661

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 februarie 2020 în cauza R 675/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, în cazul în care aceasta intervine în prezenta procedură, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele efectuate de reclamantă în procedura din fața camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 18 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea normei 22 din Regulamentul (CE) 2868/95 al Comisiei.


title: Cauza T-207/20: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2020 – Residencial Palladium/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTELS & RESORTS)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/48

      Acțiune introdusă la 17 aprilie 2020 – Residencial Palladium/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTELS & RESORTS)
      (Cauza T-207/20)
      (2020/C 201/61)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Residencial Palladium, SL (Ibiza, Spania) (reprezentant: D. Solana Giménez, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca figurativă „PALLADIUM HOTELS & RESORTS” – Marca Uniunii Europene nr. 2 915 304

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 februarie 2020 în cauza R 231/2019-4

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea și lipsirea de efecte a deciziei atacate, obligând EUIPO să continue soluționarea cererii de declarare a nulității formulate de Residencial Palladium;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 60 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-215/20: Acțiune introdusă la 21 aprilie 2020 – Fidia farmaceutici/EUIPO – Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories (HYAL)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/48

      Acțiune introdusă la 21 aprilie 2020 – Fidia farmaceutici/EUIPO – Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories (HYAL)
      (Cauza T-215/20)
      (2020/C 201/62)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Fidia farmaceutici SpA (Abano Terme, Italia) (reprezentanţi: R. Kunz-Hallstein şi H. Kunz-Hallstein, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories SA (Atena, Grecia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală HYAL – marca Uniunii Europene nr. 2 430 221.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 24 ianuarie 2020 în cauza R 613/2019-5.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată; în subsidiar, dacă cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs intervine, obligarea în solidar a EUIPO și a intervenientei la plata cheltuielilor sale de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 165 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 32 litera (f) și a articolului 39 alineatul (5) din Regulamentul Delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-218/20: Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Alkattan/Consiliul

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/49

      Acțiune introdusă la 14 aprilie 2020 – Alkattan/Consiliul
      (Cauza T-218/20)
      (2020/C 201/63)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Waseem Alkattan (Damasc, Siria) (reprezentant: G. Karouni, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant, a:

                              —

                              Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2020/212 a Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei;

                              —

                              Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/211 al Consiliului din 17 februarie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata sumei de 500 000,00 (cinci sute de mii) de euro cu titlu de daune-interese pentru repararea tuturor prejudiciilor;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil, care își au temeiul în articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și în articolele 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, precum și în jurisprudența Curții. Reclamantul consideră că ar fi trebuit să fie ascultat înainte de adoptarea de către Consiliul Uniunii Europene a măsurilor restrictive împotriva sa și că, în consecință, dreptul său la apărare nu a fost respectat.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare (articolul 296 al doilea paragraf TFUE). Reclamantul reproșează Consiliului că s-a mulțumit să invoce considerații vagi și generale fără a menționa, în mod specific și concret, motivele pentru care consideră, în exercitarea puterii sale discreționare de apreciere, că reclamantul trebuie să facă obiectul măsurilor restrictive în cauză. Astfel, nu ar fi evocat niciun element concret și obiectiv care ar fi reproșat reclamantului și care ar putea justifica măsurile în cauză, motivarea reținută de Consiliu nu ar oferi reclamantului nicio indicație suficientă și ar fi astfel cel puțin vagă, generală și imprecisă.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere. Reclamantul reproșează Consiliului faptul că a reținut în motivarea sa, în susținerea măsurii restrictive, elemente care ar fi lipsite în mod vădit de bază factuală, în opinia reclamantului, faptele invocate fiind lipsite de orice temei serios.

                  4.

                  Al patrulea motiv, referitor la cererea în despăgubire pentru prejudiciile suferite, întemeiat pe imputarea anumitor fapte grave reclamantului, care l-ar expune personal, precum și familia sa, la pericole, aspect care ar ilustra gravitatea prejudiciului suferit și ar justifica cererea sa în despăgubire. În plus, reclamantul susține că activitățile sale economice sunt compromise în mod grav și durabil.


title: Cauza T-220/20: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – JL/Comisia

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/50

      Acțiune introdusă la 16 aprilie 2020 – JL/Comisia
      (Cauza T-220/20)
      (2020/C 201/64)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: JL (reprezentant: C. Mourato, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 11 iulie 2019 a Comisiei Europene (AIPN) prin care îi este adresată o avertizare reclamantului;

                  —

                  anularea Deciziei din 27 martie 2017 a Comisiei Europene (AIPN) de preluare a cazului [confidențial] (1)

                  —

                  acordarea în favoarea reclamantului a unei despăgubiri totale de 30 000 de euro, cu titlu de prejudiciu moral special, datorat de Comisia Europeană;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, prin aplicarea articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 266 TFUE, cu alte cuvinte măsuri necorespunzătoare de executare a hotărârii de anulare pronunțate de Tribunal, și pe o încălcare a principiului „non bis in idem”.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 266 TFUE, pe o încălcare a principiului bunei administrări din care face parte obligația de soluționare imparțială și echitabilă a cauzelor, pe o încălcare a principiului prezumției de nevinovăție și pe o încălcare a dreptului la apărare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 266 TFUE, pe o încălcare a regulilor de procedură aplicabile anchetelor administrative și procedurilor disciplinare și pe o încălcare a obligației de motivare.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o cerere de acordare a unei despăgubiri specială ca urmare a neregulilor menționate anterior.

         (1)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza T-221/20: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (art class)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/51

      Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (art class)
      (Cauza T-221/20)
      (2020/C 201/65)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Target Brands Inc. (Minneapolis, Minnesota, Statele Unite) (reprezentant: A. Norris, Barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The a.r.t. company b&s, SA (Quel, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative „art class” – cererea de înregistrare nr. 16 888 737

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 februarie 2020 în cauza R 1596/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea deciziei de opoziție referitor la restul produselor contestate;

                  —

                  în subsidiar, trimiterea cauzei EUIPO în vederea reexaminării;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul acestei acțiuni, a cheltuielilor cu procedura căii de atac în fața camerei de recurs și cu procedura opoziției.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-222/20: Acțiune introdusă la 21 aprilie 2020 – CH și CN/Parlamentul

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/52

      Acțiune introdusă la 21 aprilie 2020 – CH și CN/Parlamentul
      (Cauza T-222/20)
      (2020/C 201/66)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: CH și CN (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea cererii lor introductive ca fiind admisibilă;

                  —

                  anularea deciziilor atacate în măsura în care acestea nu exprimă o poziție în mod definitiv cu privire la realitatea faptelor de hărțuire morală denunțate;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata, către fiecare dintre aceștia, a unui cuantum de 5 000 de euro, ex aequo et bono, pentru repararea prejudiciului cauzat de depășirea termenului rezonabil, majorat cu dobânzi de întârziere până la plata integrală;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata, către fiecare dintre aceștia, a unui cuantum de 100 000 de euro, ex aequo et bono, pentru repararea prejudiciului cauzat de lipsa unei luări de poziție definitive cu privire la realitatea faptelor de hărțuire morală denunțate, majorat cu dobânzi de întârziere până la plata integrală;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii împotriva deciziilor Parlamentului din 13 septembrie 2019 prin care autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă a acestei instituții, ca răspuns la cererile lor de asistență, nu a luat poziție în mod definitiv cu privire la realitatea faptelor de hărțuire morală denunțate, reclamanții invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de asistență și a articolului 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) pentru motivul că autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă a Parlamentului a încălcat obligația de asistență de care este ținută prin faptul că nu a luat poziție în mod definitiv cu privire la existența faptelor de hărțuire morală denunțate.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a obligației de solicitudine și a principiului bunei administrări, precum și pe o încălcare a dreptului la demnitate și a articolelor 1 și 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pentru motivul că, prin faptul că nu a luat poziție în mod definitiv cu privire la existența faptelor de hărțuire morală denunțate, autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă a Parlamentului a încălcat principiul bunei administrări și obligația sa de solicitudine, încălcând astfel dreptul la demnitate umană al reclamanților.


title: Cauza T-226/20: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Steinel/EUIPO (MobileHeat)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/53

      Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Steinel/EUIPO (MobileHeat)
      (Cauza T-226/20)
      (2020/C 201/67)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Steinel GmbH (Herzebrock-Clarholz, Germania) (reprezentanţi: M. Breuer şi K. Freudenstein, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MobileHeat – cererea de înregistrare nr. 18 029 162

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 3 februarie 2020 în cauza R 2472/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-227/20: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Biovene Cosmetics/EUIPO – Eugène Perma France (BIOVÈNE BARCELONA)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/53

      Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Biovene Cosmetics/EUIPO – Eugène Perma France (BIOVÈNE BARCELONA)
      (Cauza T-227/20)
      (2020/C 201/68)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamanta: Biovene Cosmetics, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: E. Estella Garbayo, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Eugène Perma France (Saint-Denis, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă BIOVÈNE BARCELONA în culorile roz și alb – Cerere de înregistrare nr. 16 523 102

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 februarie 2020 în cauza R 1661/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei diviziei de opoziție;

                  —

                  reformarea acestor decizii și admiterea în totalitate a cererii de înregistrare a mărcii în litigiu;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Eugène Parma France la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri, în cadrul procedurilor de opoziție și de recurs în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/2001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-232/20: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2020 – Biovene Cosmetics/EUIPO – Eugène Perma France (BIOVÈNE)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/54

      Acțiune introdusă la 28 aprilie 2020 – Biovene Cosmetics/EUIPO – Eugène Perma France (BIOVÈNE)
      (Cauza T-232/20)
      (2020/C 201/69)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Biovene Cosmetics, SL (Barcelona, Spania) (reprezentant: E. Estella Garbayo, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Eugène Perma France (Saint-Denis, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală BIOVÈNE – Cerere de înregistrare nr. 16 052 029

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 februarie 2020 în cauza R 739/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  anularea deciziei diviziei de opoziție;

                  —

                  reformarea acestor decizii și admiterea în totalitate a cererii de înregistrare a mărcii în litigiu;

                  —

                  obligarea EUIPO și a Eugène Parma France la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri, în cadrul procedurilor de opoziție și de recurs în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/2001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-556/18: Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2020 – Sensient Colors Europe/Comisia

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/55

      Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2020 – Sensient Colors Europe/Comisia
      (Cauza T-556/18) (1)

      (2020/C 201/70)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 399, 5.11.2018.


title: Cauza T-628/18: Ordonanța Tribunalului din 15 aprilie 2020 – Twitter/EUIPO – 123billets et Hachette Filipacchi Presse (PERISCOPE)

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/55

      Ordonanța Tribunalului din 15 aprilie 2020 – Twitter/EUIPO – 123billets et Hachette Filipacchi Presse (PERISCOPE)
      (Cauza T-628/18) (1)

      (2020/C 201/71)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza T-320/19: Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2020 – BV/Comisia

text:
               15.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/55

      Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2020 – BV/Comisia
      (Cauza T-320/19) (1)

      (2020/C 201/72)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a şaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 246, 22.7.2019.


title: Cauza C-72/20 P: Recurs introdus la 12 februarie 2020 de Refan Bulgaria OOD împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 12 decembrie 2019 în cauza T-747/18, Refan Bulgaria/EUIPO (Forma unei flori)

text:
               27.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/3

      Recurs introdus la 12 februarie 2020 de Refan Bulgaria OOD împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a şaptea) din 12 decembrie 2019 în cauza T-747/18, Refan Bulgaria/EUIPO (Forma unei flori)
      (Cauza C-72/20 P)
      (2020/C 247/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Refan Bulgaria OOD (reprezentant: A. Ivanova, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 4 iunie 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-74/20 P: Recurs introdus la 12 februarie 2020 de Hästens Sängar AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 3 decembrie 2019 în cauza T-658/18, Hästens Sängar/EUIPO (Reprezentarea unui motiv în carouri)

text:
               27.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/3

      Recurs introdus la 12 februarie 2020 de Hästens Sängar AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 3 decembrie 2019 în cauza T-658/18, Hästens Sängar/EUIPO (Reprezentarea unui motiv în carouri)
      (Cauza C-74/20 P)
      (2020/C 247/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Hästens Sängar AB (reprezentanți: M. Johansson, avocat, R. Wessman, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 28 mai 2020, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a decis ca recursul să nu fie admis în principiu și a dispus ca Hästens Sängar AB să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-140/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 25 martie 2020 – G.D./Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources and Attorney General

text:
               27.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 25 martie 2020 – G.D./Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources and Attorney General
      (Cauza C-140/20)
      (2020/C 247/10)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: G.D.

         Pârâţi: Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources and Attorney General

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un regim general/universal de păstrare a datelor — inclusiv supus unor restricții stricte în materie de păstrare și de acces — este per se contrar dispozițiilor articolului 15 din Directiva 2002/58/CE (1), astfel cum sunt interpretate în lumina Cartei?

                  2)

                  În aprecierea faptului dacă să declare incompatibilitatea unei măsuri naționale instituite în temeiul Directivei 2006/24/CE (2), și adoptând dispoziții pentru un regim general de păstrare a datelor (supus controalelor stricte necesare în materie de păstrare și/sau de acces) și, în special, în evaluarea proporționalității unui astfel de regim, o instanță națională este îndreptățită să țină cont de faptul că datele pot fi păstrate în mod legal de prestatori de servicii în scopuri comerciale proprii, și că păstrarea poate fi necesară din motive de securitate națională, excluse din sfera dispozițiilor Directivei 2002/58/CE?

                  3)

                  La evaluarea, în contextul determinării compatibilității unei măsuri naționale de acces la datele păstrate cu dreptul Uniunii Europene și, în special, cu Carta, care sunt criteriile pe care instanța națională trebuie să le aplice atunci când examinează dacă un astfel de regim de acces asigură controlul prealabil și independent stabilit de Curtea de Justiție în jurisprudența sa? În acest context, o instanță națională poate, în cadrul unei astfel de evaluări, să țină cont de existența unui control jurisdicțional ex post sau independent?

                  4)

                  În orice caz, o instanță națională este obligată să constate incompatibilitatea unei măsuri naționale cu dispozițiile articolului 15 din Directiva 2002/58/CE, în cazul în care măsura națională prevede un regim general de păstrare a datelor în scopul combaterii infracțiunilor grave, și, în cazul în care instanța națională a concluzionat pe baza tuturor probelor disponibile că o astfel de păstrare este în același timp esențială și strict necesară pentru realizarea obiectivului de combatere a infracțiunilor grave?

                  5)

                  Dacă o instanță națională este obligată să concluzioneze că o măsură națională este incompatibilă cu dispozițiile articolului 15 din Directiva 2002/58/CE, astfel cum sunt interpretate în lumina Cartei, ea este îndreptățită să limiteze efectele în timp ale unei astfel de declarații, dacă este convinsă că neprocedând astfel ar determina „haos și atingeri aduse interesului public” (potrivit abordării urmate, de exemplu, în hotărârea R, National Council for Civil Liberties contra Secretary of State for Home Department and Secretary for Foreign Affairs [2018] EWHC 975, punctul 46)?

                  6)

                  Unei instanțe naționale căreia i se solicită să constate incompatibilitatea legislației naționale cu articolul 15 din Directiva 2002/58/CE și/sau să nu aplice această legislație și/sau să constate că aplicarea unei astfel de reglementări a încălcat drepturile unui particular, fie în contextul unor proceduri inițiate pentru a permite o dezbatere cu privire la admisibilitatea probelor în cadrul unei proceduri penale sau de altă natură, i se poate permite să refuze această cerere în ceea ce privește datele păstrate potrivit dispoziției naționale adoptate în temeiul obligației prevăzute la articolul 288 TFUE de a transpune în mod fidel în dreptul național prevederile unei directive, ori de a limita orice astfel de declarații la perioada ulterioară declarării nevalidității Directivei 2006/24/CE de către CJUE [în Hotărârea] din data de 8 aprilie 2014?

         (1)  Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO 2002, L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol.36, p.63).

         (2)  Directiva 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (JO 2006, L 105, p. 54, Ediție specială 13/vol.53, p. 51).


title: Cauza T-564/15 RENV: Hotărârea Tribunalului din 10 iunie 2020 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia [„Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE) – Sectorul transporturilor pentru perioada 2014-2020 – Cereri de propuneri – Decizie de stabilire a listei propunerilor selectate – Respingerea propunerii – Erori vădite de apreciere – Egalitate de tratament – Obligația de motivare”]

text:
               27.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/8

      Hotărârea Tribunalului din 10 iunie 2020 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia
      (Cauza T-564/15 RENV) (1)

      („Asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE) - Sectorul transporturilor pentru perioada 2014-2020 - Cereri de propuneri - Decizie de stabilire a listei propunerilor selectate - Respingerea propunerii - Erori vădite de apreciere - Egalitate de tratament - Obligația de motivare”)
      (2020/C 247/12)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: Y. de Vries și J. de Kok, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Kalėda și J. Samnadda, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare C(2015) 5274 final a Comisiei din 31 iulie 2015 de stabilire a listei propunerilor selectate pentru acordarea de asistență financiară din partea Uniunii Europene în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE) – Transporturi, ca urmare a cererilor de propuneri lansate la 11 septembrie 2014 în temeiul programului multianual de lucru.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV, aferente procedurii recursului în fața Curții, în temeiul cauzei C-635/16 P, precum și procedurii inițiale în fața Tribunalului, în temeiul cauzei T-564/15.

                  3)

                  Obligă Spliethoff’s Bevrachtingskantoor la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii trimiterii Tribunalului spre rejudecare, în temeiul cauzei T-564/15 RENV.

         (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza T-608/18: Hotărârea Tribunalului din 10 iunie 2020 – Sammut/Parlamentul („Funcție publică – Funcționari – Drepturile și obligațiile funcționarului – Publicarea unui text al cărui obiect este legat de activitatea Uniunii – Obligația de informare prealabilă – Articolul 17a din statut – Raport de evaluare – Răspundere”)

text:
               27.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/8

      Hotărârea Tribunalului din 10 iunie 2020 – Sammut/Parlamentul
      (Cauza T-608/18) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Drepturile și obligațiile funcționarului - Publicarea unui text al cărui obiect este legat de activitatea Uniunii - Obligația de informare prealabilă - Articolul 17a din statut - Raport de evaluare - Răspundere”)
      (2020/C 247/13)
      Limba de procedură: malteza

         Părțile

         Reclamant: Mark Anthony Sammut (Foetz, Luxemburg) (reprezentant: P. Borg Olivier, avocatt)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: M. Sammut și I. Lázaro Betancor, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect în esență, pe de o parte, anularea deciziei Parlamentului din 4 ianuarie 2018 prin care s-a respins cererea reclamantului de eliminare a unei aprecieri din raportul său de evaluare pentru anul 2016 și, pe de altă parte, repararea prejudiciului material și moral pretins suferit de acesta din cauza acestei decizii.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Mark Anthony Sammut la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Cerere adresată la 2 iunie 2020 de Fürstliches Obergericht Curții de Justiție a AELS în vederea obținerii unui aviz consultativ în cadrul procedurii penale împotriva M și X AG (Cauza E-7/20) 2020/C 332/09

text:
               8.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 332/9

      Cerere adresată la 2 iunie 2020 de Fürstliches Obergericht Curții de Justiție a AELS în vederea obținerii unui aviz consultativ în cadrul procedurii penale împotriva M și X AG
      (Cauza E-7/20)
      (2020/C 332/09)
      La data de 2 iunie 2020, Fürstliches Obergericht (Curtea de Apel Princiară) a adresat Curții de Justiție a AELS o cerere, înregistrată la grefa Curții la 10 iunie 2020, în vederea obținerii unui aviz consultativ în cadrul procedurii penale împotriva M și X AG. În cadrul cererii sunt adresate următoarele întrebări:

                  1.

                  Trebuie considerate infuziile pentru combaterea stării de epuizare, care conțin combinațiile de substanțe descrise în prezenta cauză, drept medicamente în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2001/83/CE?

                              (a)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare: În cauza de față, constituie fabricarea, furnizarea și administrarea infuziilor pentru combaterea stării de epuizare o introducere pe piață în sensul articolului 2 alineatul (1) din directivă?

                              (b)

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente: Constituie infuziile pentru combaterea stării de epuizare medicamente care, în sensul articolului 2 alineatul (1) din directivă, sunt preparate industrial sau fabricate printr-o metodă care implică un proces industrial?

                              (c)

                              Fac infuziile recomandate pentru combaterea stării de epuizare, în virtutea metodei lor de fabricație, obiectul excepției prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din directivă?

                  2.

                  Ce trebuie să se înțeleagă prin „distribuție angro” în sensul Directivei 2001/83/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE, și ce criterii trebuie îndeplinite pentru ca o distribuție să fie angro?

                  3.

                  În cazul în care directivele menționate anterior sunt, în principiu, aplicabile în cauza de față:
                  Faptul că tranzacționarea comercială a produselor medicinale de tipul celor menționate în cauza de față, care are loc din statul de reședință al unei persoane fizice sau juridice din SEE către un alt stat din SEE sau între un stat SEE și o țară terță, fără ca medicamentele în cauză să intre în contact cu teritoriul statului de reședință, face obiectul unei obligații legale de autorizare, a cărei încălcare poate fi sancționată drept contravenție cu o pedeapsă privativă de libertate de maximum 6 luni, este compatibil cu libertatea de stabilire prevăzută la articolul 31 și următoarele din Acordul privind SEE și, mai mult, trebuie considerat proporțional?

                  4.

                  Are vreun impact asupra răspunsului la întrebările de mai sus faptul că într-un alt stat membru al SEE (în acest caz: Germania, care este stat membru al UE) medicamentele în cauză nu sunt supuse obligației de autorizare?


title: Cauza C-325/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2020 – Conseil national des centres commerciaux/Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

text:
               12.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2020 – Conseil national des centres commerciaux/Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales
      (Cauza C-325/20)
      (2020/C 339/02)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Conseil national des centres commerciaux

         Pârâți: Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

         Întrebarea preliminară

      Punctul 6 al articolului 14 din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (1) trebuie interpretat în sensul că permite prezența, în cadrul unui organism colegial competent să emită un aviz referitor la eliberarea unei autorizații de exploatare comercială, a unor personalități calificate care reprezintă structura economică, al căror rol se limitează la prezentarea situației structurii economice în zona de atracție comercială pertinentă și a impactului proiectului asupra acestei structuri economice, fără a lua parte la votul privind cererea de autorizare?

         (1)  JO 2006, L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50.


title: Cauza C-337/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 iulie 2020 – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence

text:
               12.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/3

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 iulie 2020 – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence
      (Cauza C-337/20)
      (2020/C 339/04)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: DM, LR

         Intimată: Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 58 din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (1) trebuie interpretat în sensul că instituie, în ceea ce privește operațiunile de plată neautorizate sau executate incorect, un regim de răspundere a prestatorului de servicii de plată care exclude orice acțiune în răspundere civilă de drept comun întemeiată, în considerarea acelorași fapte, pe neîndeplinirea de către acest prestator a obligațiilor care îi sunt impuse de dreptul național, în special în ipoteza în care, în termenul de treisprezece luni de la data debitării, utilizatorul serviciilor de plată nu a informat prestatorul de servicii de plată că o operațiune de plată nu a fost autorizată sau a fost executată incorect?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, același articol se opune posibilității ca garantul utilizatorului serviciilor de plată să invoce, pentru aceleași fapte, răspunderea civilă de drept comun a prestatorului de servicii de plată, beneficiar al garanției, pentru a contesta cuantumul datoriei garantate?

         (1)  JO 2007, L 319, p. 1.


title: Cauza C-340/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 24 iulie 2020 – Bank Sepah/Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

text:
               12.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 24 iulie 2020 – Bank Sepah/Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited
      (Cauza C-340/20)
      (2020/C 339/05)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bank Sepah

         Pârâte: Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

         cu participarea: Procureur général près la Cour de cassation

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 1 literele (h) și (j) și articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 (1), articolul 1 literele (i) și (h) și articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 (2), precum și articolul 1 literele (k) și (j) și articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 (3) trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării asupra unor active înghețate, fără autorizarea prealabilă a autorității naționale competente, a unei măsuri lipsite de efect atributiv, precum o garanție judiciară sau un sechestru asigurător, prevăzute de Codul francez privind procedurile civile de executare?

                  2)

                  Împrejurarea că temeiul creanței care trebuie recuperată de la persoana sau entitatea ale cărei active sunt înghețate este străin de activitățile nucleare și balistice iraniene și este anterior Rezoluției 1737 (2006) din 23 decembrie 2006 a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite este pertinentă pentru a răspunde la prima întrebare?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2007, L 103, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO 2010, L 281, p. 1).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO 2012, L 88, p. 1).


title: Cauza C-341/20: Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               12.10.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/4

      Acțiune introdusă la 24 iulie 2020 – Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-341/20)
      (2020/C 339/06)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Moro, A. Armenia, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Comisia solicită astfel Curții să constate că Republica Italiană, acordând beneficiul scutirii de accize pe combustibili utilizați pentru ambarcațiuni private de agrement numai dacă astfel de ambarcațiuni fac obiectul unui contract de închiriere, independent de modul în care ambarcațiunea a fost utilizată efectiv, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96/CE (1).

                  —

                  În plus, Comisia solicită obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Articolul 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității prevede că statele membre sunt obligate să aplice o scutire pentru produse energetice care sunt livrate pentru utilizare drept combustibil pentru navigație pe apele Uniunii, inclusiv pescuit, însă alta decât pentru ambarcațiuni private de agrement. Din definiția ambarcațiunii private de agrement cuprinse în dispoziția menționată reiese că scutirea este rezervată bărcilor de agrement utilizate pentru prestarea de servicii plătite, în scop comercial. Acest lucru este valabil fie că utilizatorul este proprietarul ambarcațiunii, fie că este locatarul sau navlositorul.

                  2.

                  Noțiunea de utilizator a fost precizată în Hotărârea Curții de Justiție din 21 decembrie 2011, Haltergemeinschaft, C-250/10 (2), care stabilește că în cadrul unei închirieri sau a unei navlosiri, utilizatorul care trebuie luat în considerare pentru acordarea sau refuzarea scutirii în cauză este locatarul sau navlositorul, iar nu locatorul sau navlosantul. Din această hotărâre reiese și că, pentru a putea beneficia de scutire, nu este suficient ca navlosirea să fie considerată ca atare o activitate comercială pentru navlosant, în măsura în care ceea ce este important de verificat este utilizarea pe care navlositorul o dă ambarcațiunii. Așadar, pertinente sunt utilizatorul final și ultima utilizare a ambarcațiunii și această utilizare este cea care trebuie să servească „în mod direct prestării de servicii plătite” pentru a putea beneficia de dreptul de scutire, astfel cum a amintit Curtea de Justiție în Hotărârea din 13 iulie 2017, Vakarų Baltijos laivų statykla, C-151/16 (3).

                  3.

                  În scopul aplicării scutirii în cauză este așadar necesar să se analizeze de la caz la caz care este utilizarea efectivă a ambarcațiunii private de agrement.

                  4.

                  Cu toate acestea, din analiza dispozițiilor italiene care aplică scutirea în cauză și din răspunsurile la scrisoarea de punere în întârziere și la avizul motivat rezultă că refuzarea sau acordarea scutirii are loc în mod independent de utilizarea efectivă a ambarcațiunii.

                  5.

                  În prezenta acțiune, Comisia consideră că în Italia aplicarea scutirii în cauză este contrară dispoziției articolului 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/96/CE.

                  6.

                  În special, Comisia susține că autoritățile fiscale italiene nu efectuează o analiză de la caz la caz a modului în care ambarcațiunea este utilizată efectiv în scopul de a acorda sau de a refuza scutirea. Astfel, autoritățile italiene susțin că o astfel de analiză este realizată ținând seama de elementele legislației sectoriale care ar fi destinate doar să faciliteze această evaluare, și anume faptul că navigația este permisă prin intermediul unui contract de navlosire tipic sau prin intermediul unui contract de închiriere sau prin navlosirea ocazională. Cu toate acestea, autoritățile italiene susțin că în cazul navlosirii scutirea trebuie să fie totuși acordată operatorilor economici care prestează servicii de navigație maritimă, în timp ce cei care fac închiriere sau navlosire ocazională sunt excluși de la scutire. Reafirmând că acordarea sau respingerea scutirii trebuie să se realizeze în baza tipului de contract stipulat și așadar în mod abstract, autoritățile italiene confirmă că acestea nu verifică în concret dacă scutirea este acordată celor care au dreptul și este refuzată celor care nu au dreptul.

                  7.

                  În afara navlosirii, în cazul închirierii și al navlosirii ocazionale, este exclusă orice posibilitate de scutire, chiar dacă, în realitate, ambarcațiunea poate fi utilizată de utilizatorul final pentru a furniza în mod direct servicii plătite și nu prezintă importanță în această privință faptul că locatorul sau navlosantul ocazional are sau nu intenția de a desfășura el însuși o activitate de navigație. Navlosirea ocazională nu este în fapt considerată în dreptul italian ca o posibilă utilizare comercială a ambarcațiunii.

         (1)  Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO 2003, L 283, p. 51).

         (2)  EU:C:2011:862, punctul 22.

         (3)  EU:C:2017:537, punctele 29 și 30.