title: Cauza T-741/18: Acțiune introdusă la 18 decembrie 2018 – ZZ/ECB

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/46

      Acțiune introdusă la 18 decembrie 2018 – ZZ/ECB
      (Cauza T-741/18)
      (2019/C 103/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentanți: M. Demetriou, QC, D. Piccinin, barrister, E. Poulton, L. Carlisle și R. Molesworth, solicitors)

         Pârâtă: Banca central Europeană (BCE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 10 octombrie 2018 privind propunerea de achiziționare a unei participații calificate la Banca A (ECB-SSM-2018-LV-2);

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe nedovedirea lipsei de transparență a reclamantului în cadrul raporturilor sale cu autoritățile competente.

                              —

                              Reclamantul susține că probele pe care le invocă BCE în decizia atacată nu demonstrează că acesta nu a fost transparent în asemenea măsură încât să fie pusă la îndoială integritatea sa și nu constituie un temei adecvat care să permită BCE să rețină acest lucru.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept comisă atunci când s-a considerat că tranzacțiile pe care reclamantul le-a efectuat cu bună-credință cu un terț pun la îndoială integritatea reclamantului.

                              —

                              Reclamantul susține că BCE a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că raporturile reclamantului cu un terț pun la îndoială integritatea sa în condițiile în care BCE recunoaște, pe de o parte, că reclamantul nu a avut cunoștință de vreun comportament nelegal din partea terțului la acea dată și, pe de altă parte, că reclamantul a fost o victimă nevinovată a acestor comportamente nelegale.


title: Cauza T-763/18: Acțiune introdusă la 30 decembrie 2018 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi/Comisia Europeană

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/47

      Acțiune introdusă la 30 decembrie 2018 – Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi/Comisia Europeană
      (Cauza T-763/18)
      (2019/C 103/62)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Lazarus Kft.) (Békés, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  cu titlu principal, constatarea nulității deciziei Comisiei adoptate la 20 iulie 2011 în cazul SA. 29432 – CP 290/2009 – Ungaria – „Ajutor pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap presupus ilegal din cauza caracterului discriminatoriu al reglementării” (denumită în continuare „decizia atacată cu titlu principal”);

                  —

                  cu titlu subsidiar, constatarea nulității deciziei Comisiei adoptate la 25 ianuarie 2017 în cazul SA. 45498 (FC/2016) – „Reclamația OPS Újpest-lift Kft. privind ajutoarele de stat acordate între anii 2006 și 2012 întreprinderilor care au încadrat în muncă lucrători cu handicap” (denumită în continuare „decizia atacată cu titlu subsidiar”);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii sale, reclamanta a invocat câte un motiv pentru fiecare concluzie.

                  1.

                  Motivul privind concluzia principală: eroare de drept și apreciere eronată a probelor disponibile
                  Autoritățile maghiare au acordat ajutoare de stat, cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, unui număr de 21 de întreprinderi beneficiare, care erau concurente ale reclamantei. Aceste ajutoare nu erau destinate numai costurilor suplimentare ocazionate de încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap, ci au finanțat și cheltuielile generale ale întreprinderilor beneficiare și, astfel, au denaturat concurența. Prin decizia atacată cu titlu principal, Comisia a arătat că valoarea cumulată a ajutoarelor acordate întreprinderilor beneficiare nu depășește valoarea totală a ajutoarelor care pot fi acordate în temeiul articolelor 41 și 42 din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare (1), prin urmare, în principiu, ajutoarele în litigiu sunt compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) TFUE. Prin decizia atacată cu titlu principal nu se examinează efectele prejudiciabile pentru reclamantă ale măsurilor naționale prin care se acordă ajutoarele și, în acest fel, se încalcă drepturile procedurale de care beneficiază reclamanta în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE.

                  2.

                  Motivul privind concluzia subsidiară: eroare de drept și denaturare vădită a probelor disponibile
                  Comisia a săvârșit o eroare de drept și a denaturat în mod vădit probele disponibile atunci când a arătat, în decizia atacată cu titlu subsidiar, că Reclamația OPS Újpest-lift Kft. nu conține niciun element nou de drept sau de fapt de natură să modifice aprecierea Comisiei în cazul SA. 29432 – CP 290/2009. Prin decizia atacată cu titlu subsidiar nu se examinează efectele prejudiciabile pentru reclamantă ale măsurilor naționale prin care se acordă ajutoarele și, în acest fel, se încalcă drepturile procedurale de care beneficiază reclamanta în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 TFUE] și [108 TFUE] (JO 2008, L 214, p. 3).


title: Cauza T-13/19: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2019 – Republica Cehă/Comisia

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/48

      Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2019 – Republica Cehă/Comisia
      (Cauza T-13/19)
      (2019/C 103/63)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamantă: Republica Cehă (reprezentant: M. Smolek, J. Vláčil și O. Serdula, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  Declararea faptului că Comisia Europeană și-a încălcat obligațiile prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât, în urma punerii la dispoziție condiționate, de către Republica Cehă, a unor resurse proprii tradiționale în cuantum de 40 482 255 CZK, a omis să declanșeze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Cehe în această privință sau să ramburseze suma în litigiu, și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv.
      Republica Cehă consideră că obligația Comisiei Europene de a lua măsura de mai sus rezultă din principiul cooperării loiale consacrat la articolul 4 alineatul (3) din Tratatul Uniunii Europene coroborat cu dreptul la protecție jurisdicțională efectivă în sensul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
      Ținând seama de faptul că, potrivit jurisprudenței Curții de Justiție (1), doar Curtea de Justiție are autoritatea de a tranșa, în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, un litigiu între un stat membru și Comisia Europeană în domeniul resurselor proprii tradiționale, Comisia Europeană trebuie, în privința executării plății condiționate în discuție, să declanșeze această procedură fără o întârziere nejustificată sau să ramburseze acea plată dacă apreciază că nu există niciun temei pentru declanșarea unei astfel de proceduri.
      Republica Cehă a plătit suma în discuție în contul Comisiei Europene în anul 2015. Cu toate acestea, Comisia Europeană nu a declanșat procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în acest caz și nu a rambursat suma în discuție plătită sub condiție, chiar dacă Republica Cehă a notificat-o oficial în acest sens. Republica Cehă susține, așadar, că sunt îndeplinite condițiile pentru a se constata că Comisia s-a abținut să acționeze.

         (1)  A se compara Hotărârea din 25 octombrie 2017, Slovacia/Comisia (C-593/15 P și C-594/15 P, EU:C:2017:800), și Hotărârea din 25 octombrie 2017, România/Comisia (C-599/15 P, EU:C:207:801).


title: Cauza T-25/19: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2019 – AD/ECHA

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/49

      Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2019 – AD/ECHA
      (Cauza T-25/19)
      (2019/C 103/64)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: AD (reprezentant: L. Levi și N. Flandin, avocați)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea deciziei pârâtei din 28 martie 2018 privind nereînnoirea contractului de muncă al reclamantului la ECHA;

                  —

                  anularea anunțului pentru ocuparea unui post vacant publicat la 9 martie 2018 de către ECHA, privind un post de agent contractual GF II, în măsura în care anunțul respectiv propunea un post cu sarcini identice celor pe care reclamantul le efectua în temeiul contractului său de agent temporar;

                  —

                  dacă este cazul, anularea de asemenea a deciziei pârâtei din 1 octombrie 2018, notificată reclamantului la 2 octombrie 2018, de respingere a reclamației sale împotriva deciziei de nereînnoire;

                  —

                  obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material și moral suferit de reclamantă,

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Work Instructions (instrucțiuni privind desfășurarea activității) stabilite de ECHA cu privire la procesul de reînnoire sau de nereînnoire a contractelor, precum și pe încălcarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și în special a dreptului de a fi ascultat.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe neîndeplinirea obligației de solicitudine.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că motivele invocate de ECHA în susținerea nereînnoirii contractului de muncă sunt vădit eronate și demonstrează un abuz de putere.


title: Cauza C-221/18 P: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 – Électricité de France (EDF)/Comisia Europeană, Republica Franceză (Recurs – Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții – Ajutoare de stat – Prima decizie a Comisiei Europene – Măsură de ajutor de stat incompatibilă cu piața internă – Anulare de către Tribunalul Uniunii Europene – Confirmare de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene – A doua decizie a Comisiei – Măsură de ajutor de stat incompatibilă cu piața internă – Respingerea acțiunii în anulare – Articolul 266 TFUE – Încălcarea autorității de lucru judecat a primei hotărâri a Tribunalului – Denaturarea unor elemente de probă – Încălcarea de către Tribunal a obligațiilor Comisiei de a efectua o investigație diligentă și imparțială – Nemotivare – Calificarea măsurii – Ajutor nou sau ajutor existent)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/6

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 13 decembrie 2018 – Électricité de France (EDF)/Comisia Europeană, Republica Franceză
      (Cauza C-221/18 P) (1)

      ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Ajutoare de stat - Prima decizie a Comisiei Europene - Măsură de ajutor de stat incompatibilă cu piața internă - Anulare de către Tribunalul Uniunii Europene - Confirmare de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene - A doua decizie a Comisiei - Măsură de ajutor de stat incompatibilă cu piața internă - Respingerea acțiunii în anulare - Articolul 266 TFUE - Încălcarea autorității de lucru judecat a primei hotărâri a Tribunalului - Denaturarea unor elemente de probă - Încălcarea de către Tribunal a obligațiilor Comisiei de a efectua o investigație diligentă și imparțială - Nemotivare - Calificarea măsurii - Ajutor nou sau ajutor existent))
      (2019/C 103/06)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Électricité de France (EDF) (reprezentant: M. Debroux, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, B. Stromsky și D. Recchia, agenți), Republica Franceză

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Électricité de France (EDF) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 182, 28.5.2018.


title: Cauza C-561/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 4 septembrie 2018 – Solvay Chemicals GmbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 4 septembrie 2018 – Solvay Chemicals GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-561/18)
      (2019/C 103/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Solvay Chemicals GmbH

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland
      Prin Ordonanța din 6 februarie 2019, Curtea (Camera întâi) a declarat:
      Dispozițiile articolului 49 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 601/2012 al Comisiei din 21 iunie 2012 privind monitorizarea și raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) și ale punctului 20, B, din anexa IV la acest regulament sunt lipsite de validitate în măsura în care ele includ în mod sistematic în emisiile provenite de la instalațiile de producere a sodei dioxidul de carbon (CO2) transferat spre o altă instalație în vederea producerii de carbonat de calciu precipitat, indiferent dacă acest dioxid de carbon este sau nu degajat în atmosferă.

         (1)  JO 2012, L 181, p. 30.


title: Cauza C-674/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 octombrie 2018 – EM/TMD Friction GmbH

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 octombrie 2018 – EM/TMD Friction GmbH
      (Cauza C-674/18)
      (2019/C 103/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EM

         Intimată: TMD Friction GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2001/23/CE (1) a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități – în cazul în care transferul întreprinderii are loc după deschiderea, în cadrul dreptului național, a unei proceduri de insolvență cu privire la activele cedentului, care prevede, în principiu, în cazul unui transfer al întreprinderii, aplicarea articolului 3 alineatele (1) și (3) din Directiva 2001/23/CE inclusiv în ceea ce privește drepturile lucrătorilor la prestații pentru limită de vârstă, invaliditate sau de supraviețuitor, în cadrul sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi –, permite o limitare în sensul că cesionarul nu este răspunzător pentru drepturile dobândite ca urmare a perioadelor lucrate anterior deschiderii procedurii de insolvență?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  În cazul în care transferul întreprinderii are loc după deschiderea procedurii de insolvență cu privire la activele cedentului, măsurile necesare în vederea protejării intereselor lucrătorilor salariați prevăzute la articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE cu privire la drepturile care îi îndreptățesc imediat sau în perspectivă să primească prestații de limită de vârstă în cadrul sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi sunt cele impuse de nivelul de protecție prevăzut la articolul 8 din Directiva 2008/94/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
                  Articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE trebuie interpretat în sensul că sunt luate măsurile necesare în vederea protejării intereselor lucrătorilor salariați cu privire la drepturile lor dobândite la prestații pentru limită de vârstă în cadrul sistemelor suplimentare la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi, în cazul în care legislația națională prevede că:

                              —

                              obligația de a acorda în viitor o prestație pentru limită de vârstă lucrătorului care era salariat al întreprinderii la data la care a avut loc transferul acesteia către cesionar este, în principiu, transferată cesionarului,

                              —

                              cesionarul este răspunzător pentru drepturile de pensie viitoare, în măsura în care aceste drepturi se referă la perioadele lucrate în întreprindere după deschiderea procedurii de insolvență,

                              —

                              instituția de garantare în caz de insolvență, stabilită în temeiul legislației naționale, nu este răspunzătoare, în acest caz, pentru partea din drepturile de pensie viitoare dobândită anterior deschiderii procedurii de insolvență, iar

                              —

                              lucrătorul poate invoca, în cadrul procedurii de insolvență, valoarea părții din drepturile sale de pensie viitoare dobândite înainte de deschiderea insolvenței?

                  4)

                  În cazul în care dreptul național prevede aplicarea articolelor 3 și 4 din Directiva 2001/23/CE inclusiv în cazul transferului întreprinderii în cadrul unei proceduri de insolvență, articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/23/CE este aplicabil drepturilor la pensie ale lucrătorilor salariați în cadrul sistemelor suplimentare la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi care erau deja dobândite înainte de deschiderea procedurii de insolvență, dar care determină drepturi la plata unor prestații abia la producerea unui eveniment asigurat și deci la o dată ulterioară?

                  5)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua sau la a patra întrebare:
                  Nivelul minim de protecție care trebuie acordat de statele membre conform articolului 8 din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului cuprinde de asemenea obligația de garantare a drepturilor de pensie dobândite, care nu erau încă legal datorate la data deschiderii procedurii de insolvență și care ajung să fie legal datorate doar pentru că raportul de muncă nu încetează în contextul insolvenței?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare:
                  În ce împrejurări se poate considera că pierderile suferite de fostul salariat din cauza stării de insolvență a angajatorului, în ceea ce privește prestațiile de pensie ocupațională, sunt vădit disproporționate și obligă astfel statele membre să garanteze o protecție minimă în astfel de situații în conformitate cu articolul 8 din Directiva 2008/94/CE, deși lucrătorul salariat va primi cel puțin jumătate din cuantumul prestațiilor ce vor rezulta din drepturile de pensie dobândite?

                  7)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare:
                  O protecție a drepturilor de pensie ale lucrătorilor necesară în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE sau cu articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/23/CE – echivalentă celei prevăzute la articolul 8 din Directiva 2008/94/CE – este acordată de asemenea în cazul în care aceasta nu rezultă din dreptul național, ci numai din aplicarea directă a articolului 8 din Directiva 2008/94/CE?

                  8)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a șaptea întrebare:
                  Articolul 8 din Directiva 2008/94/CE are un efect direct, putând fi invocat de un lucrător în fața unei instanțe naționale inclusiv în cazul în care acesta primește cel puțin jumătate din beneficiile rezultate din drepturile sale de pensie dobândite, însă pierderile suferite ca urmare a insolvabilității angajatorului trebuie să fie considerate ca fiind disproporționate?

                  9)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a opta întrebare:
                  Se consideră că un organism de drept privat, desemnat de un stat membru – într-un mod obligatoriu pentru angajatori – ca instituție de garantare a pensiilor ocupaționale în caz de insolvență, supus supravegherii de către autoritatea publică de supraveghere financiară, care, în temeiul dispozițiilor de drept public, colectează de la angajatori contribuțiile necesare pentru garantarea în caz de insolvență și care, la fel ca o autoritate publică, poate stabili condițiile executării silite printr-un act administrativ, este un organism public al statului membru respectiv?

         (1)  JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/ vol. 6, p. 20.

         (2)  JO 2008, L 283, p. 36.


title: Cauza C-675/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 octombrie 2018 – FL/TMD Friction EsCo GmbH

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 30 octombrie 2018 – FL/TMD Friction EsCo GmbH
      (Cauza C-675/18)
      (2019/C 103/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FL

         Intimată:
         TMD Friction EsCo GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2001/23/CE (1) a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități – în cazul în care transferul întreprinderii are loc după deschiderea, în cadrul dreptului național, a procedurii de insolvență cu privire la activele cedentului, care prevede, în principiu, în cazul unui transfer al întreprinderii, aplicarea articolului 3 alineatele (1) și (3) din Directiva 2001/23/CE inclusiv în ceea ce privește drepturile lucrătorilor la prestații pentru limită de vârstă, invaliditate sau de supraviețuitor, în cadrul sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi –, permite o limitare în sensul că cesionarul nu este răspunzător pentru drepturile dobândite ca urmare a perioadelor lucrate anterior deschiderii procedurii de insolvență?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  În cazul în care transferul întreprinderii are loc după deschiderea procedurii de insolvență cu privire la activele cedentului, măsurile necesare în vederea protejării intereselor lucrătorilor salariați prevăzute la articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE cu privire la drepturile care îi îndreptățesc imediat sau în perspectivă să primească prestații de limită de vârstă în cadrul sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi sunt cele impuse de nivelul de protecție prevăzut la articolul 8 din Directiva 2008/94/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
                  Articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE trebuie interpretat în sensul că sunt luate măsurile necesare în vederea protejării intereselor lucrătorilor salariați cu privire la drepturile lor dobândite la prestații pentru limită de vârstă în cadrul sistemelor suplimentare la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi, în cazul în care legislația națională prevede că:

                              —

                              obligația de a acorda în viitor o prestație pentru limită de vârstă lucrătorului care era salariat al întreprinderii la data la care a avut loc transferul acesteia către cesionar este, în principiu, transferată cesionarului;

                              —

                              cesionarul este răspunzător pentru drepturile de pensie dobândite a căror valoare se stabilește între altele în funcție de durata vechimii în întreprindere și nivelul remunerației la data la care survine evenimentul asigurat, în măsura în care aceste drepturi se referă la perioadele lucrate în întreprindere după deschiderea procedurii de insolvență;

                              —

                              instituția de garantare în caz de insolvență stabilită în temeiul legislației naționale este răspunzătoare, în acest caz, pentru partea din drepturile de pensie dobândite anterior deschiderii procedurii de insolvență, în măsura în care valoarea acestora se calculează în funcție de nivelul remunerației primite de lucrător la data deschiderii procedurii de insolvență, iar

                              —

                              nici cumpărătorul, nici instituția de garantare în caz de insolvență nu sunt răspunzători pentru creșterile drepturilor de pensie dobândite care, deși au loc în urma majorării remunerațiilor ulterioare deschiderii procedurii de insolvență, se referă însă la perioadele serviciului prestat înainte de această dată;

                              —

                              lucrătorul poate însă invoca, în procedura de insolvență a cedentului, această diferență în privința valorii drepturilor sale de pensie dobândite?

                  4)

                  În cazul în care dreptul național prevede aplicarea articolelor 3 și 4 din Directiva 2001/23/CE inclusiv în cazul transferului unei întreprinderi în procedură de insolvență, articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/23/CE este aplicabil drepturilor la pensie ale lucrătorilor salariați în cadrul sistemelor suplimentare la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi care erau deja dobândite înainte de deschiderea procedurii de insolvență, dar care determină drepturi la plata unor prestații abia la producerea unui eveniment asigurat și deci la o dată ulterioară?

                  5)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua sau la a patra întrebare:
                  Nivelul minim de protecție care trebuie acordat de statele membre conform articolului 8 din Directiva 2008/94/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 privind protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvenței angajatorului cuprinde de asemenea partea din drepturile de pensie care erau dobândite data deschiderii procedurii de insolvență, pentru că raportul de muncă nu încetează în contextul insolvenței?

                  6)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare:
                  În ce împrejurări se poate considera că pierderile suferite de fostul lucrător salariat din cauza stării de insolvență a angajatorului, în ceea ce privește prestațiile de pensie ocupațională pentru limită de vârstă, sunt vădit disproporționate și obligă astfel statele membre să garanteze o protecție minimă în astfel de situații în conformitate cu articolul 8 din Directiva 2008/94/CE, deși fostul lucrătorul salariat primește cel puțin jumătate din cuantumul prestațiilor care rezultă din drepturile sale de pensie dobândite?

                  7)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a cincea întrebare:
                  O protecție a drepturilor de pensie ale lucrătorilor necesară în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) litera (b) din Directiva 2001/23/CE sau cu articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/23/CE – echivalentă celei prevăzute la articolul 8 din Directiva 2008/94/CE – este acordată de asemenea în cazul în care aceasta nu rezultă din dreptul național, ci numai din aplicarea directă a articolului 8 din Directiva 2008/94/CE?

                  8)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a șaptea întrebare:
                  Articolul 8 din Directiva 2008/94/CE are un efect direct, putând fi invocat de un angajat în fața unei instanțe naționale inclusiv în cazul în care acesta primește cel puțin jumătate din beneficiile rezultate din drepturile sale de pensie dobândite, însă pierderile suferite ca urmare a insolvabilității angajatorului trebuie să fie considerate ca fiind disproporționate?

                  9)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a opta întrebare:
                  Se consideră că un organism de drept privat, desemnat de un stat membru – într-un mod obligatoriu pentru angajatori – ca instituție de garantare a pensiilor ocupaționale în caz de insolvență, supus supravegherii de către autoritatea publică de supraveghere financiară, care, în temeiul dispozițiilor de drept public, colectează de la angajatori contribuțiile necesare pentru garantarea în caz de insolvență și care, la fel ca o autoritate publică, poate stabili condițiile executării silite printr-un act administrativ, este un organism public al statului membru respectiv?

         (1)  JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20.

         (2)  JO 2008, L 283, p. 36.


title: Cauza C-719/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 15 noiembrie 2018 – Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 15 noiembrie 2018 – Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Cauza C-719/18)
      (2019/C 103/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vivendi SA

         Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Deși statele membre au posibilitatea de a stabili cazurile în care întreprinderile ocupă o poziție dominantă (cu consecința impunerii unor obligații specifice în sarcina acestora), dispozițiile articolului 43 alineatul 11 din d.lgsl 31.7.2005, n. 177 [Decretul legislativ nr. 177 din 31 iulie 2005], în versiunea în vigoare la data adoptării deciziei atacate, potrivit căruia „[î]ntreprinderile, inclusiv prin intermediul unor societăți controlate sau afiliate, ale căror venituri din sectorul comunicațiilor electronice, astfel cum este definit la articolul 18 din decreto legislativo 1o agosto 2003, n. 259 [Decretul legislativ nr. 259 din 1 august 2003], depășesc 40 % din veniturile totale din acel sector nu pot obține din sistemul integrat al comunicațiilor venituri care să depășească 10 % din veniturile din sistemul respectiv”, sunt sau nu sunt incompatibile cu dreptul Uniunii Europene și, în special, cu principiul liberei circulații a capitalurilor consacrat la articolul 63 TFUE? Cele de mai sus, întrucât – prin trimiterea la articolul 18 din Codice delle comunicazioni elettroniche [Codul comunicațiilor electronice] – sectorul în discuție este limitat la piețele susceptibile de reglementare ex ante, în pofida faptului că experiența comună arată că informațiile (al căror pluralism este urmărit prin această normă) sunt vehiculate într-o măsură tot mai mare prin utilizarea internetului, a calculatoarelor personale și a telefoniei mobile, în așa măsură încât poate face nerezonabilă excluderea din sectorul menționat, în special, a serviciilor cu amănuntul de telefonie mobilă, doar pentru că sunt prestate în regim deplin de concurență. Aceasta ținând seama și de faptul că autoritatea menționată anterior a delimitat granițele sectorului comunicațiilor electronice, în scopul aplicării articolului 43 alineatul 11 citat anterior, chiar cu ocazia procedurii supuse examinării, luând în considerare numai piețele cu privire la care a fost efectuată cel puțin o analiză de la intrarea în vigoare a Codului comunicațiilor electronice, așadar din anul 2003 până în prezent, și cu venituri rezultate din ultima evaluare utilă, efectuată în anul 2015.

                  2)

                  Principiile protecției libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor, consacrate la articolele 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), articolele 15 și 16 din Directiva 2002/21/CE [privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice] (1), principiile protecției pluralismului și a libertății de exprimare, precum și principiul proporționalității, propriu dreptului Uniunii Europene, se opun aplicării unei reglementări naționale privind serviciile mass-media audiovizuale și radiofonice publice precum reglementarea italiană prevăzută la articolul 43 alineatele 11 și 14, potrivit căreia veniturile relevante pentru determinarea celui de al doilea prag de excludere de 10 % se raportează și la întreprinderi care nu sunt controlate și nici supuse unei influențe dominante, ci sunt doar „afiliate” în sensul articolului 2359 din codice civile [Codul civil] (la care face trimitere alineatul 14 al articolului 43), deși rezultă că nu poate fi exercitată față de acestea din urmă nicio influență cu privire la informațiile care trebuie să fie difuzate?

                  3)

                  Principiile libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor, consacrate la articolele 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), articolele 15 și 16 din Directiva 2002/21/CE, principiile protecției pluralismului surselor de informare și a concurenței în sectorul radioteleviziunii, prevăzute de Directiva 2010/13/UE privind serviciile mass-media audiovizuale (2) și de Directiva 2002/21/CE, se opun unei reglementări naționale cum este d.lgsl 177/2005 [Decretul legislativ 177/2005], care, la alineatele 9 și 11 ale articolului 43, supune unor praguri de excludere foarte diferite (de 20 % și, respectiv, de 10 %) „entitățile care au obligația să se înscrie în registrul operatorilor de comunicații, creat în temeiul articolului 1 alineatul 6 litera a) punctul 5 din legge 31 luglio 1997, n. 249 [Legea nr. 249 din 31 iulie 1997]” (și anume entitățile care beneficiază de o concesiune sau de o autorizație acordată în temeiul reglementării în vigoare de autoritatea menționată anterior sau de alte administrații competente, precum și concesionarii de publicitate difuzată în orice mod, întreprinderile din sectorul editorial etc. prevăzute la alineatul 9), în raport cu întreprinderile care își desfășoară activitatea în sectorul comunicațiilor electronice, astfel cum a fost definit anterior (la alineatul 11)?

         (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).

         (2)  Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1).


title: Cauza C-760/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grecia) la 4 decembrie 2018 – M.B. alții/Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou”

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grecia) la 4 decembrie 2018 – M.B. alții/Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou”
      (Cauza C-760/18)
      (2019/C 103/11)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grecia)

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: M.B. alții

         Pârât: Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) „Dimos Agiou Nikolaou”

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Finalitatea și efectul util ale Acordului-cadru privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO [1999,] L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129), sunt repuse în discuție de o interpretare a dispozițiilor de drept național care transpun acordul-cadru în ordinea juridică internă potrivit căreia din definiția contractelor pe durată determinată „succesive”, în sensul clauzei 1 și al clauzei 5 punctul (2) din acordul-cadru, este exclusă prelungirea automată a contractelor de muncă pe durată determinată ale lucrătorilor din sectorul serviciilor municipale de salubrizare, în temeiul unei dispoziții exprese de drept național precum articolul 167 din Legea nr. 4099/2012, pentru motivul că nu reprezintă o încheiere în formă scrisă a unui nou contract de muncă pe durată determinată, ci o prelungire a duratei unui contract de muncă deja existent?

                  2)

                  În cazul reglementării și al punerii în aplicare, în cadrul angajării lucrătorilor din sectorul serviciilor municipale de salubrizare, a unei practici incompatibile cu măsurile de prevenire a abuzurilor care rezultă din utilizarea contractelor de muncă pe durată determinată succesive, care sunt prevăzute de măsura de transpunere în dreptul național a clauzei 5 punctul (1) din acordul-cadru, obligația unei instanțe naționale de a interpreta dreptul național în conformitate cu dreptul Uniunii include și aplicarea unei dispoziții de drept național, precum articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, ca măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 punctul (1) din acordul-cadru, care este anterioară, dar încă în vigoare, care ar permite calificarea corectă din punct de vedere juridic drept contracte pe durată nedeterminată a contractelor de muncă pe durată determinată succesive utilizate pentru a face față unor nevoi permanente și cu caracter de continuitate ale autorităților locale în sectorul serviciilor municipale de salubrizare?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, există o restrângere excesivă a obligației instanței naționale de a interpreta dreptul național în conformitate cu dreptul Uniunii atunci când o normă de drept constituțional precum cea prevăzută la articolul 103 alineatele 7 și 8 din Constituția elenă, în urma modificării din anul 2001, interzice în mod absolut, în sectorul public, transformarea contractelor de muncă pe durată determinată încheiate în perioada în care era în vigoare dispoziția menționată în contracte pe durată nedeterminată, făcând imposibilă aplicarea unei măsuri echivalente de drept național în sensul clauzei 5 punctul (1) din acordul-cadru, care este preexistentă, dar încă în vigoare, precum articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920, și înlăturând astfel posibilitatea de a recalifica din punct de vedere juridic, în cursul unei proceduri jurisdicționale, drept contracte pe durată nedeterminată contractele de muncă pe durată determinată succesive utilizate pentru a face față unor nevoi permanente și cu caracter de continuitate ale autorităților locale în sectorul serviciilor municipale de salubrizare, inclusiv în cazul în care prin acestea se urmărește obiectivul de a face față unor nevoi permanente și cu caracter de continuitate?


title: Cauza C-827/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kamenz (Germania) la 24 decembrie 2018 – MC/ND

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kamenz (Germania) la 24 decembrie 2018 – MC/ND
      (Cauza C-827/18)
      (2019/C 103/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Kamenz

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: MC

         Pârât: ND

         Întrebarea preliminară

      Creanța principală în litigiu în valoare de 535 euro, în temeiul unui contract notarial de vânzare-cumpărare din 10 februarie 2016 privind achiziționarea unei locuințe proprietate personală situată în Großröhrsdorf, în circumscripţia Amtsgericht Kamenz (Tribunalul Districtual din Kamenz), care rezultă mai exact din transferul către reclamant, la 1 aprilie 2016, al posesiei și al uzufructului, în conformitate cu articolul 6 din contractul notarial, sub forma unei chirii plătite pârâtei încă din 1 aprilie 2016 de către chiriașul acesteia pentru respectiva locuință proprietate personală [omissis], poate constitui obiectul unei acțiuni în sensul articolului 22 din Convenția de la Lugano (1),
      care are ca obiect plata unui drept real imobiliar, precum și chiria datorată ca urmare a închirierii unor imobile,
      sau competența internațională a unei instanțe germane trebuie să fie dedusă dintr-o altă dispoziție a Convenției de la Lugano,
      sau este justificată competența internațională a instanței elvețiene de pe raza de jurisdicție a domiciliului pârâtei [articolul 2 alineatul (1) coroborat cu articolul 5 punctul 1 din Convenția de la Lugano]?

         (1)  Convenţia privind competenţa judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială din 30 octombrie 2007 („Convenţia Lugano II”, JO 2009, L 147, p. 5).


title: Cauza C-17/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 10 ianuarie 2019 – Bouygues travaux publics, Elco Construct București, Welbond armatures

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 10 ianuarie 2019 – Bouygues travaux publics, Elco Construct București, Welbond armatures
      (Cauza C-17/19)
      (2019/C 103/13)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Bouygues travaux publics, Elco Construct București, Welbond armatures

         Întrebarea preliminară

      Articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1), în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (2), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005 (3), și articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (4) trebuie interpretate în sensul că un certificat E 101 eliberat de instituția desemnată de autoritatea competentă a unui stat membru, în temeiul articolului 14 alineatul (1) și alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, sau un certificat A 1 eliberat în temeiul articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială obligă instanțele statului membru în care se desfășoară activitatea să stabilească legislația aplicabilă nu numai regimului de securitate socială, ci și dreptului muncii, atunci când această legislație definește obligațiile angajatorilor și drepturile salariaților, astfel încât, în urma dezbaterii contradictorii, aceste instanțe nu pot să înlăture respectivele certificate decât dacă, pe baza examinării elementelor concrete strânse în cursul anchetei judiciare care au permis să se constate că aceste certificate au fost obținute sau invocate în mod fraudulos și pe care instituția emitentă sesizată nu le-a luat în considerare, instanțele menționate apreciază, într-un termen rezonabil, că există o fraudă care constă, în ceea ce privește elementul obiectiv, în nerespectarea condițiilor prevăzute la una dintre dispozițiile citate mai sus ale Regulamentului (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 și ale Regulamentului (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și, în ceea ce privește elementul subiectiv, în intenția persoanei acuzate de a ocoli sau de a eluda condițiile de eliberare a certificatului respectiv pentru obținerea avantajului care decurge din acesta?

         (1)  JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74.

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 de modificare și actualizare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 de aplicare a regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității și a Regulamentului (CEE) nr. 574/72 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii nesalariați și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității, precum și a Regulamentului (CEE) nr. 574/72 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 (JO L 117, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 211).

         (4)  JO L 284, p. 1.


title: Cauza C-19/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Belgia) la 11 ianuarie 2019 – État belge/Pantochim SA, în lichidare

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Belgia) la 11 ianuarie 2019 – État belge/Pantochim SA, în lichidare
      (Cauza C-19/19)
      (2019/C 103/14)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurent: État belge

         Intimată: Pantochim SA, în lichidare

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispoziția potrivit căreia creanța care face obiectul unei cereri de recuperare „este considerată o creanță a statului membru în care se află sediul autorității solicitate”, astfel cum prevede articolul 6 [al doilea paragraf] din Directiva 2008/55/CE a Consiliului din 26 mai 2008 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (1), care se substituie articolului 6 alineatul (2) din Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (2), trebuie interpretată în sensul că creanța statului solicitant este asimilată celei a statului solicitat, astfel încât creanța statului solicitant dobândește calitatea de creanță a statului solicitat?

                  2)

                  Termenul „privilegiu” prevăzut la articolul 10 din Directiva 2008/55/CE a Consiliului din 26 mai 2008 și, înainte de codificare, la articolul 10 din Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 trebuie interpretat în sensul de drept de preferință care însoţeşte creanța, care îi conferă acesteia un drept de prioritate în raport cu alte creanțe în caz de concurs sau în sensul de orice mecanism care are ca efect, în caz de concurs, plata preferențială a creanței?

                  3)

                  Posibilitatea administrației fiscale de a opera, în condițiile prevăzute la articolul 334 din Legea-program din 27 noiembrie 2004, o compensaţie în caz de concurs trebuie considerată un privilegiu în sensul articolului 10 din directivele citate anterior?

         (1)  JO L 150, p. 28.

         (2)  JO L 73, p. 18, Ediţie specială, 02/vol. 1, p. 35. Directiva 2008/55/CE indică (nota de subsol nr. 3) că titlul original al Directivei 76/308/CEE a fost modificat prin Directiva 79/1071/CEE (JO L 331, p. 10, Ediţie specială, 02/vol. 2, p. 6), prin Directiva 92/12/CEE (JO L 76, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 1, p. 129) şi prin Directiva 2001/44/CE (JO L 175, p. 17, Ediţie specială, 02/vol. 14, p. 148).


title: Cauza C-29/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgerichts (Germania) la 16 ianuarie 2019 – ZP/Bundesagentur für Arbeit

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgerichts (Germania) la 16 ianuarie 2019 – ZP/Bundesagentur für Arbeit
      (Cauza C-29/19)
      (2019/C 103/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundessozialgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ZP

         Pârâtă: Bundesagentur für Arbeit

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 62 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1) și ale articolului 62 alineatul (2) din același regulament trebuie interpretate în sensul că, în cazul șomajului unui lucrător, instituția competentă din statul membru de reședință trebuie să calculeze prestațiile pe baza valorii „salariul[ui]”„primit” de persoana în cauză pentru ultima sa activitate desfășurată pe teritoriul aflat în aria de responsabilitate a respectivei instituții, inclusiv în cazul în care, conform dispozițiilor naționale privind prestațiile de șomaj aplicabile instituției competente, acest salariu nu poate fi luat în considerare din cauza lipsei unei perioade suficiente de primire a acestui salariu, fiind prevăzută în mod subsidiar calcularea fictivă a prestațiilor?

                  2)

                  Dispozițiile coroborate ale articolului 62 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și ale articolului 62 alineatul (2) din același regulament trebuie interpretate în sensul că, în cazul șomajului unui lucrător, instituția competentă din statul membru de reședință trebuie să calculeze prestațiile pe baza valorii „salariul[ui]”„primit” de persoana în cauză pentru ultima sa activitate desfășurată pe teritoriul aflat în aria de responsabilitate a respectivei instituții, inclusiv în cazul în care conform dispozițiilor naționale privind prestațiile de șomaj aplicabile instituției competente, acest salariu, nefiind decontat la termen, nu poate fi inclus în perioada de referință, ca bază de calcul a prestațiilor, fiind prevăzută în mod subsidiar calcularea fictivă a prestațiilor?

         (1)  Regulamentul (CE) n. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauza C-30/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 10 ianuarie 2019 – Diskrimineringsombudsmannen/Braathens Regional Aviation AB

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta domstolen (Suedia) la 10 ianuarie 2019 – Diskrimineringsombudsmannen/Braathens Regional Aviation AB
      (Cauza C-30/19)
      (2019/C 103/16)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta domstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Diskrimineringsombudsmannen

         Pârâtă: Braathens Regional Aviation AB

         Întrebarea preliminară

      Într-o cauză privind încălcarea unei interdicții prevăzute de Directiva 2000/43/CE (1), în care persoana vătămată solicită o despăgubire pentru discriminare, un stat membru are întotdeauna obligația de a examina, la cererea persoanei vătămate, dacă s-a produs o discriminare — și, dacă este cazul, de a stabili existența unei discriminări —, indiferent dacă persoana acuzată de discriminare recunoaște sau nu existența acesteia, pentru ca cerința unor sancțiuni eficiente, proporționale și care să descurajeze discriminarea, prevăzută la articolul 15, să fie considerată îndeplinită?

         (1)  Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (JO 2000, L 180, p. 2, Ediție specială, 20/vol. 1, p. 19).


title: Cauza C-35/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 21 ianuarie 2019 – BU/État belge

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 21 ianuarie 2019 – BU/État belge
      (Cauza C-35/19)
      (2019/C 103/17)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BU

         Pârât: État belge

         Întrebarea preliminară

      Articolul 38 alineatul 1 punctul 4 din C.I.R./92 încalcă articolul 45 și următoarele (principiul liberei circulații a lucrătorilor) și articolul 56 și următoarele (principiul liberei prestări a serviciilor) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prin faptul că acesta nu scutește de la impozitare alocațiile de invaliditate decât dacă aceste alocații sunt plătite de trezorerie, cu alte cuvinte de statul belgian, în temeiul legislației belgiene, creând astfel o discriminare între contribuabilul, rezident belgian, care primește alocații de invaliditate plătite de statul belgian în temeiul legislației sale, care sunt scutite, și contribuabilul, rezident belgian, care primește alocații destinate să compenseze o invaliditate, plătite de o altă țară membră a Uniunii Europene, care nu sunt scutite?


title: Cauza C-46/19 P: Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-316/14, Kurdistan Workers' Party (PKK)/Consiliul

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/17

      Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-316/14, Kurdistan Workers' Party (PKK)/Consiliul
      (Cauza C-46/19 P)
      (2019/C 103/18)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen, S. Van Overmeire, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Kurdistan Workers' Party (PKK), Comisia Europeană, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

         Concluziile

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate a Tribunalului;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în ceea ce privește problemele care constituie obiectul acestui recurs și respingerea cererii formulate de PKK și

                  —

                  obligarea PKK la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în prezentul recurs și în cauza T-316/14.

         Motivele și principalele argumente

      Consiliul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare în hotărârea atacată cu privire la următoarele aspecte:

                  —

                  primul motiv: Tribunalul a calificat în mod eronat deciziile atacate ca decizii care intră exclusiv sub incidența articolului 1 alineatul (6);

                  —

                  al doilea motiv: Tribunalul a concluzionat în mod eronat că deciziile din Statele Unite nu pot servi drept temei pentru înscrierea inițială pe listă;

                  —

                  al treilea motiv: Tribunalul a constatat în mod eronat că Consiliul nu a explicat motivul pentru care a considerat că deciziile din Statele Unite și ordonanța ministrului de interne din Regatul Unit constituie decizii ale unei autorități competente în sensul articolului 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931/PESC (1);

                  —

                  al patrulea motiv: Tribunalul a aplicat în mod eronat în speță Hotărârea Curții de Justiție LTTE (2), punctul 55;

                  —

                  al cincilea motiv: Tribunalul a aplicat în mod eronat în speță Hotărârea LTTE, punctul 71;

                  —

                  al șaselea motiv: Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931/PESC și punctul 55 din Hotărârea LTTE;

                  —

                  al șaptelea motiv: Tribunalul a estimat în mod eronat că Consiliul nu putea răspunde la scrisoarea PKK în propria sa scrisoare din 27 martie 2015.

         (1)  Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului din 27 decembrie 2001 privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului (JO 2001, L 344, p. 93).

         (2)  Hotărârea din 26 iulie 2017, Consiliul/LTTE, C-599/14 P, EU:C:2017:583.


title: Cauza C-69/19 P: Recurs introdus la 29 ianuarie 2019 de Credito Fondiario SpA împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 19 noiembrie 2018 în cauza T-661/16, Credito Fondiario/SRB

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/18

      Recurs introdus la 29 ianuarie 2019 de Credito Fondiario SpA împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 19 noiembrie 2018 în cauza T-661/16, Credito Fondiario/SRB
      (Cauza C-69/19 P)
      (2019/C 103/19)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Credito Fondiario SpA (reprezentanți: F. Sciaudone, F. Iacovone, S. Frazzani, A. Neri, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comitetul unic de rezoluție

         Intervenienți: Republica Italiană, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea ordonanței atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

                  —

                  Obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată din recurs și a celor aferente cauzei T-661/16;

                  —

                  Cu titlu subsidiar, anularea ordonanței atacate în măsura în care Tribunalul a obligat Credito Fondiario să suporte cheltuielile Comitetului unic de rezoluție și să se pronunțe în echitate cu privire la cheltuielile de procedură în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta apreciază că ordonanța atacată este afectată de numeroase erori, care constituie atât erori de drept, cât și erori de procedură.
      I.   Calificarea eronată a faptelor – Lipsa motivării

      Tribunalul a calificat în mod nejustificat faptele în temeiul jurisprudenței potrivit căreia, în lipsa publicării sau a notificării, termenul de recurs începe de la momentul în care persoana interesată are cunoștință în mod exact despre conținutul și motivele actului în cauză, cu condiția să solicite textul integral într-un termen rezonabil.
      Mai precis, Tribunalul a estimat în mod eronat că recurenta a luat cunoștință despre cele două decizii ale Comitetului unic de rezoluție prin intermediul a două comunicări ale Banca d’Italia din 3 mai și din 27 mai 2016. În plus, Tribunalul a apreciat în mod eronat că recurenta nu ar fi acționat într-un termen rezonabil pentru a obține cele două decizii ale Comitetului unic de rezoluție. Tribunalul nu a luat în considerare în mod adecvat contextul de insecuritate juridică. În consecință, Tribunalul a constatat în mod eronat tardivitatea acțiunii în lumina împrejurărilor speței.
      II.   Interpretarea și aplicarea eronată a jurisprudenței privind „termenul rezonabil”

      Aprecierea Tribunalului potrivit căreia acțiunea este tardivă este viciată de asemenea de o eroare de interpretare (și, în consecință, de aplicarea eronată în speță) a jurisprudenței privind durata rezonabilă a termenului în care persoana interesată trebuie să acționeze pentru a obține decizia care urmează să fie atacată.
      III.   Încălcarea dreptului la apărare al recurentei – Încălcarea și aplicarea eronată ale articolului 126 din Regulamentul de procedură al Tribunalului

      Deși Tribunalul a adoptat numeroase măsuri de cercetare judecătorească și măsuri de organizare a procedurii, nu a invitat părțile să prezinte observații cu privire la aspectul dacă acțiunea a fost introdusă în timp util. Tribunalul a examinat aspectul tardivității pentru prima oară în ordonanță și s-a întemeiat pe acest element pentru a respinge acțiunea, fără să fi dat părților, în special recurentei, posibilitatea de a-și invoca argumentele și de a discuta acest aspect.
      În plus, Tribunalul a adoptat ordonanța în temeiul articolului 126 din Regulamentul de procedură, deși, din diferite motive, era evident că motivul de inadmisibilitate pe care este întemeiată ordonanța nu era vădit.
      Astfel, Tribunalul a încălcat dreptul la apărare al recurentei.
      IV.   Eroare de apreciere privind inadmisibilitatea cererii prezentate în temeiul articolului 277 TFUE

      Întrucât Tribunalul a constatat în mod eronat că acțiunea în anulare este inadmisibilă, rezultă în mod automat că ordonanța este ilegală în măsura în care Tribunalul a constatat în aceasta inadmisibilitatea cererii recurentei prin care se urmărea obținerea constatării nelegalității Regulamentului 2015/63 (1). Astfel, Tribunalul a considerat că a doua cerere era în mod necesar un accesoriu al cererii principale de anulare și că, în consecință, inadmisibilitatea vădită a acțiunii în anulare conducea în mod automat la inadmisibilitatea vădită a cererii prin care se urmărea să se obțină constatarea nelegalității regulamentului 2015/63.
      V.   Eroare de apreciere privind obligarea la plata cheltuielilor de judecată – Încălcarea și aplicarea eronată a articolelor 134 și 135 din Regulamentul de procedură

      Cu titlu subsidiar, recurenta atacă ordonanța în măsura în care Tribunalul a obligat-o să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comitetul unic de rezoluție.
      Potrivit recurentei, pentru motive de echitate, Tribunalul ar fi trebuit să aplice articolul 135 din Regulamentul de procedură și să compenseze cheltuielile de judecată în temeiul articolului 135 alineatul (1) din Regulamentul de procedură sau, dacă este cazul, să oblige Comitetul unic de rezoluție să suporte cel puțin o parte din cheltuielile de judecată ale recurentei, în temeiul articolului 135 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).


title: Cauza C-157/17: Ordonanța președintelui Curții din 12 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – X/Staatssecretaris van Financiën, cu participarea: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens Loeff NV

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/20

      Ordonanța președintelui Curții din 12 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – X/Staatssecretaris van Financiën, cu participarea: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens Loeff NV
      (Cauza C-157/17) (1)

      (2019/C 103/20)
      Limba de procedură: neerlandeza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza C-76/18: Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Republica Franceză

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/20

      Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Republica Franceză
      (Cauza C-76/18) (1)

      (2019/C 103/21)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 112, 26.03.2018


title: Cauza C-77/18: Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Republica Franceză

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/20

      Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Republica Franceză
      (Cauza C-77/18) (1)

      (2019/C 103/22)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-79/18: Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Rpublica Franceză

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/21

      Ordonanța președintelui Curții din 11 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria, susținută de: Rpublica Franceză
      (Cauza C-79/18) (1)

      (2019/C 103/23)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-487/18: Ordonanța președintelui Curții din 17 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/21

      Ordonanța președintelui Curții din 17 decembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Austria
      (Cauza C-487/18) (1)

      (2019/C 103/25)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 328, 17.9.2018.


title: Cauza C-685/18: Ordonanța președintelui Curții din 21 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Minister for Justice and Equality/ND

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/21

      Ordonanța președintelui Curții din 21 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlande) – Irlanda) – Minister for Justice and Equality/ND
      (Cauza C-685/18) (1)

      (2019/C 103/26)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 16, 14.1.2019.


title: Cauza T-177/16: Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2019 – Mema/OCVV (Braeburn 78 (11078)) [„Soiuri de plante – Cerere de protecție comunitară a soiurilor de plante pentru soiul de plante Braeburn 78 (11078) – Desemnarea unui alt oficiu de examinare – Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs – Obligația de motivare”]

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/22

      Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2019 – Mema/OCVV (Braeburn 78 (11078))
      (Cauza T-177/16) (1)

      ([„Soiuri de plante - Cerere de protecție comunitară a soiurilor de plante pentru soiul de plante Braeburn 78 (11078) - Desemnarea unui alt oficiu de examinare - Întinderea examinării care trebuie efectuată de camera de recurs - Obligația de motivare”])
      (2019/C 103/27)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Mema GmbH LG (Terlan, Italia) (reprezentanți: B. Breitinger și S. Kirschstein-Freund, avocați)

         Pârât: Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante (reprezentanți: M. Ekvad, F. Mattina, O. Lamberti și U. Braun-Mlodecka, agenți, asistați de A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei de recurs a OCSP din 15 decembrie 2015 (cauza A 001/2015) privind o cerere de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de plante Braeburn 78

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei de recurs a Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) din 15 decembrie 2015 (cauza A 001/2015) privind o cerere de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante pentru soiul de plante Braeburn 78.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  OCSP este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza T-487/16: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Arango Jaramillo și alții/BEI („Funcție publică – Personalul BEI – Pensii – Reforma din 2008 – Creșterea nivelului cotizațiilor – Fișe de remunerație subsecvente – Inexistența unui act care lezează – Inadmisibilitate”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/22

      Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Arango Jaramillo și alții/BEI
      (Cauza T-487/16) (1)

      ((„Funcție publică - Personalul BEI - Pensii - Reforma din 2008 - Creșterea nivelului cotizațiilor - Fișe de remunerație subsecvente - Inexistența unui act care lezează - Inadmisibilitate”))
      (2019/C 103/28)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Luxemburg, Luxemburg) și ceilalți 33 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: B. Cortese, C. Cortese și F. Spitaleri, avocați)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams și G. Nuvoli, ulterior T. Gilliams, G. Faedo și J. Klein, agenți, asistați de P.-E. Partsch)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și pe articolul 50a din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, având ca obiect, pe de o parte, anularea „deciziilor” BEI, cuprinse în fișele de remunerație ale reclamanților din luna februarie 2011 de creștere a nivelului cotizațiilor lor la sistemul de pensii de la 9 la 10 % și, pe de altă parte, obligarea BEI la plata simbolică a sumei de un euro, pentru repararea prejudiciului moral pe care reclamanții pretind că l-au suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca fiind inadmisibilă.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Oscar Orlando Arango Jaramillo și pe ceilalți agenți ai Băncii Europene de Investiții (BEI) ale căror nume figurează în anexă la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de BEI și a propriilor cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 211, 16.7.2011 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-58/11 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza T-11/17: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – RK/Consiliul („Funcție publică – Funcționari – Articolul 42c din Statut – Concediere în interesul serviciului – Egalitate de tratament – Interzicerea discriminării pe criterii de vârstă – Eroare vădită de apreciere – Dreptul de a fi ascultat – Obligația de solicitudine – Răspundere”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/23

      Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – RK/Consiliul
      (Cauza T-11/17) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Articolul 42c din Statut - Concediere în interesul serviciului - Egalitate de tratament - Interzicerea discriminării pe criterii de vârstă - Eroare vădită de apreciere - Dreptul de a fi ascultat - Obligația de solicitudine - Răspundere”))
      (2019/C 103/29)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: RK (reprezentanți: inițial L. Levi și A. Tymen, ulterior L. Levi, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Parlamentul European (reprezentanți: A. Troupiotis și J. A. Steele, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei nedatate a Consiliului de plasare a reclamantei în concediu în interesul serviciului în temeiul articolului 42c din Statutul funcționarilor Uniunii Europene și, în măsura necesară, a deciziei din 27 septembrie 2016 de respingere a reclamației introduse de reclamantă și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  RK suportă 80 % din propriile cheltuieli de judecată.

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată și 20 % din cheltuielile de judecată efectuate de RK.

                  4)

                  Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 95, 27.3.2017.


title: Cauza T-117/17: Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2019 – Proximus/Consiliul („Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de negociere – Oferta cea mai avantajată din punct de vedere economic – Respingerea ofertei unui ofertant – Marjă de apreciere a autorității contractante – Legalitatea metodei de evaluare – Principiul bunei gestiuni financiare”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/24

      Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2019 – Proximus/Consiliul
      (Cauza T-117/17) (1)

      ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de negociere - Oferta cea mai avantajată din punct de vedere economic - Respingerea ofertei unui ofertant - Marjă de apreciere a autorității contractante - Legalitatea metodei de evaluare - Principiul bunei gestiuni financiare”))
      (2019/C 103/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Proximus SA/NV (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Schutyser, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Jaume și S. Cholakova, agenți, asistați de P. de Bandt, de P. Teerlinck și de M. Gherghinaru, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea deciziei Consiliului din 23 decembrie 2016 de a atribui unui alt ofertant contractul-cadru de prestări de servicii în materie de securitate cibernetică [confidențial].

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Proximus SA/NV la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cele aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-166/17: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2019 – EKETA/Comisia („Clauză compromisorie – Contract Sensation încheiat în cadrul celui de al șaselea program-cadru – Costuri eligibile – Notă de debit emisă de pârâtă pentru recuperarea sumelor avansate – Fiabilitatea fișelor de pontaj – Conflict de interese”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/24

      Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2019 – EKETA/Comisia
      (Cauza T-166/17) (1)

      ((„Clauză compromisorie - Contract Sensation încheiat în cadrul celui de al șaselea program-cadru - Costuri eligibile - Notă de debit emisă de pârâtă pentru recuperarea sumelor avansate - Fiabilitatea fișelor de pontaj - Conflict de interese”))
      (2019/C 103/31)
      Limba de procedură: elena

         Părțile

         Reclamantă: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (Salonic, Grecia) (reprezentanți: V. Christianos și S. Paliou, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A Katsimerou, O. Verheecke și J. Estrada de Solà, ulterior A Katsimerou, A. Kyratsou și O. Verheecke, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE având ca obiect constatarea, pe de o parte, a faptului că creanța care figurează pe nota de debit nr. 3241615291 a Comisiei din 29 noiembrie 2016, potrivit căreia reclamantul trebuia să îi restituie suma de 197 799,52 provenind din subvenția pe care a primit-o pentru un studiu cu privire la un proiect de cercetare denumit Sensation este, pentru o valoare de 179 101,34 euro, nefondată și, pe de altă parte, că suma în litigiu corespunde unor costuri eligibile pe care reclamantul nu are obligația să le restituie

         Dispozitivul

                  1)

                  Obligă Comisia Europeană la plata către Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) în primul rând, a sumei de 19 522,57 euro, corespunzând unui cost eligibil de personal, majorată cu costurile indirecte aferente acesteia și cu dobânzi de întârziere aferente acestei sume la o rată de 3,50 %, începând de la data de 12 mai 2017 până la plata completă a acesteia, în al doilea rând, a dobânzilor de întârziere aferente sumei de 2 950 de euro la o rată de 3,50 %, calculate începând de la data de 12 mai 2017 până la data de 28 noiembrie 2017 și, în al treilea rând, a dobânzilor de întârziere aferentei sumei de 8 988,21 euro la o rată de 3,50 %, calculate începând cu data de 12 mai 2017 până la plata acestei sume la 2 octombrie 2017.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  EKETA suportă propriile cheltuieli de judecată și nouă zecimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, aceasta suportând o zecime din propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-198/17: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2019 – EKETA/Comisia („Clauză compromisorie – Contract Actibio încheiat în cadrul celui de al șaselea program-cadru – Costuri eligibile – Notă de debit emisă de pârâtă pentru recuperarea sumelor avansate – Fiabilitatea fișelor de pontaj – Conflict de interese”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/25

      Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2019 – EKETA/Comisia
      (Cauza T-198/17) (1)

      ((„Clauză compromisorie - Contract Actibio încheiat în cadrul celui de al șaselea program-cadru - Costuri eligibile - Notă de debit emisă de pârâtă pentru recuperarea sumelor avansate - Fiabilitatea fișelor de pontaj - Conflict de interese”))
      (2019/C 103/32)
      Limba de procedură: elena

         Părțile

         Reclamantă: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (Salonic, Grecia) (reprezentant: V. Christianos și S. Paliou, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Katsimerou, A. Kyratsou și O. Verheecke, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE având ca obiect, pe de o parte, constatarea faptului că creanța care figurează pe nota de debit nr. 3241615335 a Comisiei din 29 noiembrie 2016, potrivit căreia reclamantul trebuia să îi restituie suma de 38 241 de euro provenind din subvenția pe care a primit-o pentru un studiu cu privire la proiectul Actibio este nefondată pentru o valoare de 9 353,56 euro și, pe de altă parte, că această sumă corespunde unor costuri eligibile pe care reclamantul nu are obligația să le restituie

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-215/17: Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2019 – Pear Technologies/EUIPO – Apple (PEAR) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative PEAR – Marca Uniunii Europene figurativă anterioară care reprezintă un măr – Motiv relativ de refuz – Lipsa similitudinii semnelor – Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/26

      Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2019 – Pear Technologies/EUIPO – Apple (PEAR)
      (Cauza T-215/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative PEAR - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară care reprezintă un măr - Motiv relativ de refuz - Lipsa similitudinii semnelor - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
      (2019/C 103/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Pear Technologies Ltd (Macao, China) (reprezentanți: J. Coldham, solicitor și E. Himsworth, QC)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: M. Fischer și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Apple Inc. (Cupertino, California, Statele Unite) (reprezentanți: J. Olsen și P. Andreottola, solicitors și G. Tritton, barrister)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 18 ianuarie 2017 (cauza R 860/2016-5), privind o procedură de opoziție între Apple şi Pear Technologies

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 18 ianuarie 2017 (cauza R 860/2016-5).

                  2)

                  EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Pear Technologies Ltd.

                  3)

                  Apple Inc. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Pear Technologies Ltd.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-287/17: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Swemac Innovation/EUIPO – SWEMAC Medical Appliances (SWEMAC) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene verbală SWEMAC – Denumirea socială sau numele comercial național anterior SWEMAC Medical Appliances AB – Motiv relativ de refuz – Limitare a drepturilor ca urmare a toleranței – Articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Risc de confuzie – Articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 61 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001] – Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001] – Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”]

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/27

      Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Swemac Innovation/EUIPO – SWEMAC Medical Appliances (SWEMAC)
      (Cauza T-287/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală SWEMAC - Denumirea socială sau numele comercial național anterior SWEMAC Medical Appliances AB - Motiv relativ de refuz - Limitare a drepturilor ca urmare a toleranței - Articolul 53 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 60 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Risc de confuzie - Articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 61 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001] - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001] - Elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului”])
      (2019/C 103/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Swemac Innovation AB (Linköping, Suedia) (reprezentant: G. Nygren, avocat)

         Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: SWEMAC Medical Appliances AB (Täby, Suedia) (reprezentant: P. Jonsell, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 24 februarie 2017 (cauza R 3000/2014-5), în legătură cu o procedură de declarare a nulității între Swemac Innovation și SWEMAC Medical Appliances

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Swemac Innovation AB la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor indispensabile efectuate de SWEMAC Medical Appliances AB în cadrul procedurii în fața camerei de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 213, 3.7.2017.


title: Cauza T-290/17: Hotărârea Tribunalului din 30 ianuarie 2019 – Stavytskyi/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina – Înghețarea fondurilor – Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice – Menținerea numelui reclamantului pe listă – Obligația de motivare – Excepție de nelegalitate – Principiul proporționalității – Temei juridic – Eroare vădită de apreciere – Principiul ne bis in idem”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/27

      Hotărârea Tribunalului din 30 ianuarie 2019 – Stavytskyi/Consiliul
      (Cauza T-290/17) (1)

      ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Menținerea numelui reclamantului pe listă - Obligația de motivare - Excepție de nelegalitate - Principiul proporționalității - Temei juridic - Eroare vădită de apreciere - Principiul ne bis in idem”))
      (2019/C 103/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Edward Stavytskyi (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey și D. Rovetta, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și J.-P. Hix, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Paasivirta și L. Baumgart, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2017, L 58, p. 34) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 2017/374 al Consiliului din 3 martie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2017, L 58, p. 1), în măsura în care numele reclamantului a fost inclus pe lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia (PESC) 2017/381 a Consiliului din 3 martie 2017 de modificare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2017/374 din 3 martie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și persoane având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care numele domnului Edward Stavytskyi a fost menținut pe lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică aceste măsuri restrictive.

                  2)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Stavytskyi.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza T-461/17: Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2019 – TN/ENISA („Funcție publică – Agenți temporari – Recrutare – Anunț pentru ocuparea unui post vacant – Post de șef de unitate – Înscriere pe lista de rezervă – Acceptarea ofertei de angajare – Retragerea ofertei de angajare – Condiții de angajare – Garanții de moralitate – Articolul 12 din RAA – Eroare vădită de apreciere – Prelucrarea datelor personale – Dreptul de a fi ascultat – Răspundere”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/29

      Hotărârea Tribunalului din 6 februarie 2019 – TN/ENISA
      (Cauza T-461/17) (1)

      ((„Funcție publică - Agenți temporari - Recrutare - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Post de șef de unitate - Înscriere pe lista de rezervă - Acceptarea ofertei de angajare - Retragerea ofertei de angajare - Condiții de angajare - Garanții de moralitate - Articolul 12 din RAA - Eroare vădită de apreciere - Prelucrarea datelor personale - Dreptul de a fi ascultat - Răspundere”))
      (2019/C 103/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: TN (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Securitatea Rețelelor și a Informațiilor (reprezentanți: A. Ryan, agent, asistat de D. Waelbroeck și A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, pe de o parte, anularea deciziei din 25 noiembrie 2016 prin care ENISA a retras oferta de angajare în postul de șef al unității „Servicii administrative” prezentată reclamantului, precum și anularea deciziei din 20 aprilie 2017 de respingere a reclamației sale și, pe de altă parte, obligarea ENISA la repararea prejudiciului material și a prejudiciului moral pe care reclamantul le-ar fi suferit ca urmare în special a retragerii nelegale a acestei oferte

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe TN la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza T-549/17: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Duym/Consiliul („Funcție publică – Funcționari – Procedură de numire într-un post de șef de unitate – Anunț pentru ocuparea unui post vacant – Respingerea unei candidaturi – Numirea altui candidat – Obligația de motivare – Principiul bunei administrări – Interesul serviciului – Eroare vădită de apreciere – Principiul nediscriminării”)

text:
               18.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/30

      Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2019 – Duym/Consiliul
      (Cauza T-549/17) (1)

      ((„Funcție publică - Funcționari - Procedură de numire într-un post de șef de unitate - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Respingerea unei candidaturi - Numirea altui candidat - Obligația de motivare - Principiul bunei administrări - Interesul serviciului - Eroare vădită de apreciere - Principiul nediscriminării”))
      (2019/C 103/38)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Frederik Duym (Oostende, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și R. Meyer, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, având ca obiect anularea deciziei comitetului consultativ de selecție, comunicată reclamantului prin mesajul electronic din 7 octombrie 2016, de respingere a candidaturii sale în procedura de selecție a șefului de unitate de limbă neerlandeză din cadrul Serviciului de traducere al Consiliului, precum și a deciziei subsecvente a Autorității împuternicite să facă numiri a Consiliului din 20 decembrie 2016 de a-l numi pe domnul A. în postul menționat.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Frederik Duym suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.