title: Cauza T-305/19: Acțiune introdusă la 14 mai 2019 — Welmax +/EUIPO — Valmex Medical Imaging (welmax)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/59

      Acțiune introdusă la 14 mai 2019 — Welmax +/EUIPO — Valmex Medical Imaging (welmax)
      (Cauza T-305/19)
      (2019/C 230/73)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

         Părțile

         Reclamantă: Welmax + sp.z o. o. sp.k. (Poznań, Polonia) (reprezentant: M. Machyński, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Valmex Medical Imaging GmbH (Augsburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „welmax” — Înregistrarea internațională nr. 1 342 786 care desemnează Uniunea Europeană

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 22 martie 2019 în cauza R 2245/2018-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în tot a deciziei atacate și pronunțarea unei decizii pe fond;

                  —

                  pronunțarea de către Tribunal a unei hotărâri într-o cauză judecată în lipsă, în cazurile prevăzute de lege;

                  —

                  obligarea Oficiului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în fața Tribunalului, inclusiv a cheltuielilor de reprezentare, potrivit dispozițiilor legale.

         Motivele invocate

                  —

                  Constatarea eronată a faptelor pe care a fost întemeiată adoptarea deciziei, întrucât s-a considerat că decizia împotriva căreia se poate introduce o cale de atac i-a fost notificată reclamantei în mod efectiv la 20 iulie 2018 (printr-un pretins serviciu de curierat), în timp ce conținutul acestei decizii i-a fost adus la cunoștință la 21 septembrie 2018, în urma unui schimb de corespondență prealabil prin e-mail și a unei solicitări corespunzătoare care a fost adresată de reclamantă unui agent al Oficiului;

                  —

                  încălcarea articolului 68 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 68 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 23 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei.


title: Cauza T-307/19: Acțiune introdusă la 20 mai 2019 — SQlab/EUIPO (Innerbarend)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/60

      Acțiune introdusă la 20 mai 2019 — SQlab/EUIPO (Innerbarend)
      (Cauza T-307/19)
      (2019/C 230/74)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: SQlab GmbH (Taufkirchen, Germania) (reprezentant A. Koelle, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Innerbarend” — Cererea de înregistrare nr. 15 442 635

         Decizia atacată: decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 martie 2019 în cauza R 2180/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  reformarea deciziei atacate în sensul admiterii cererii și a înregistrării mărcii Uniunii Europene „Innerbarend” în clasa 12;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-308/19: Acțiune introdusă la 17 mai 2019 — BU/Comisia

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/61

      Acțiune introdusă la 17 mai 2019 — BU/Comisia
      (Cauza T-308/19)
      (2019/C 230/75)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: BU (reprezentant: E. Bonanni, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 11 ianuarie 2019, prin care Comisia a anunțat și a decis că dorește să instituie o nouă comisie medicală pentru emiterea unui nou aviz cu privire la cererea de recunoaștere a agravării bolii profesionale a reclamantului;

                  —

                  declararea faptului că decizia privind cererea de recunoaștere a agravării trebuie adoptată în baza unui aviz deja exprimat de comisia medicală anterioară la data de 8 ianuarie 2014, făcând abstracție în mod corespunzător de dispoziția prevăzută la articolul 12 din Reglementarea comună privind acoperirea riscurilor de accident și de boală profesională ale funcționarilor Comunităților Europene (denumită în continuare „reglementarea comună”), în vigoare înainte de 1 ianuarie 2006, astfel cum reiese din mandatul rectificat la 11 ianuarie 2019, în scopul obligării Comisiei la plata sumei de 639 431,37 euro, dintre care 98 372,51 euro deja achitați, conform indemnizației prevăzute la articolul 14 din reglementarea comună sau obligarea la executarea unei obligații analoge;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata a 5 000 de euro pentru fiecare lună de întârziere în adoptarea în mod corespunzător a unei măsuri;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata unei indemnizații de 100 000 euro pentru emiterea ilegală a mandatului nr. 3 din 25 ianuarie 2018, cu încălcarea Hotărârilor T-551/16 și T–212/01.

                  —

                  obligarea Comisiei la plata unei indemnizații de 50 000 de euro pentru neaplicarea tabelului onorariilor medicilor desemnați și care trebuie desemnați.

                  —

                  obligarea Comisiei la plata unei indemnizații de 100 000 de euro pentru întârzierea nejustificată în închiderea fazei administrative.

                  —

                  obligarea Comisiei la plata unei indemnizații de 1 000 000 de euro pentru comportamentul incalificabil al doctorului AB, în calitate de salariat direct al AIPN, neindependent, în legătură cu comportamentele sale discutabile care au fost descrise;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamantul solicită în esență condamnarea Comisiei întrucât nu a adoptat decizia de a-i plăti suma de 639 421,37 euro, dintre care 98 372,51 euro deja achitați, care constituie indemnizația prevăzută la articolul 14 din reglementarea comună ca urmare a avizului comisiei medicale din 8 ianuarie 2014, în cadrul cererii de recunoaștere a agravării bolii sale profesionale din 7 iunie 2000.
      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă:

                  1.

                  Încălcarea articolului 266 TFUE și a obligației de a se conforma autorității de lucru judecat, în măsura în care Comisia nu s-ar fi conformat autorității de lucru judecat în cauzele T-212/01 și T-551/16, în ceea ce privește confuzia eronată între invaliditate propriu-zisă și indemnizația prevăzută la articolul 14 din reglementarea comună.

                  2.

                  Săvârșirea în speță a unui abuz de putere.

                  3.

                  Încălcarea articolului 73 din Statut și a jurisprudenței Uniunii Europene în materie de funcționare a comisiei medicale.

                  4.

                  Încălcarea principiului privind durata rezonabilă a procedurii.


title: Cauza T-312/19: Acțiune introdusă la 21 mai 2019 — Wilhelm Sihn jr./EUIPO — Golden Frog (CHAMELEON)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/63

      Acțiune introdusă la 21 mai 2019 — Wilhelm Sihn jr./EUIPO — Golden Frog (CHAMELEON)
      (Cauza T-312/19)
      (2019/C 230/76)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Wilhelm Sihn jr. GmbH & Co. KG (Niefern-Öschelbronn, Germania) (reprezentant: H. Twelmeier, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Golden Frog GmbH (Meggen, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a cuvântului CHAMELEON ca marcă verbală a Uniunii Europene verbală — cererea de înregistrare nr. 12 567 269

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 martie 2019 în cauza R 1551/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO de a suporta propriile cheltuieli de judecată și de a plăti cheltuielile de judecată efectuate de Wilhelm Sihn jr. GmbH & Co. KG;

                  —

                  obligarea Golden Frog GmbH la plata cheltuielilor de judecată în cazul formulării unei cereri în intervenție.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 95 alineatul (2) din Regulamentul (EU) 2017/1001 a Parlamentului European și a Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 27 alineatul (4) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European și a Consiliului.


title: Cauza T-314/19: Acțiune introdusă la 22 mai 2019 — Fundación Tecnalia Research & Innovation/Comisia

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/64

      Acțiune introdusă la 22 mai 2019 — Fundación Tecnalia Research & Innovation/Comisia
      (Cauza T-314/19)
      (2019/C 230/77)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Fundación Tecnalia Research & Innovation (Donostia-San Sebastián, Spania) (reprezentanți: P. Palacios Pesquera și M. Ríus Coma, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea prezentei cereri și a motivelor de contestare invocate în cuprinsul acesteia;

                  —

                  să se aprecieze că motivele de contestare formulate în cerere sunt întemeiate și, în consecință,

                              a)

                              declararea faptului că nu existe o cauză pentru rezilierea proiectului BreadGuard și, drept urmare, ca procedura contradictorie relevantă să fie închisă;

                              b)

                              cu titlu subsidiar, obligarea Comisiei la plata sumelor corespunzătoare muncii executate efectiv de TECNALIA și să se abțină să solicite restituirea ajutoarelor acordate pentru proiectul BreadGuard primite de TECNALIA pentru executarea proiectului.

                              c)

                              cu titlu mai subsidiar, înlăturarea efectelor deciziei de reziliere și obligarea la redeschiderea procedurii contradictorii până la remedierea neregulilor observate și denunțate de TECNALIA, astfel cum au fost acestea menționate în cerere;

                              d)

                              în orice caz, declararea că nu este necesară constatarea vreunei culpe profesionale grave a TECNALIA

                  —

                  obligarea Direcției generale de Cercetare și Inovare a Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei de închidere a procedurii contradictorii privind proiectul FP7-KBBE-2013-613647 BREADGUARD Grant Agreement, care a făcut obiectul unei Request for Redress [cereri de rectificare] care a fost respinsă prin comunicarea din 22 marte 2019.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe neîncălcarea de către TECNALIA a dispozițiilor din Grant Agreement

                              —

                              Se susține în acest sens aplicarea abuzivă a dispozițiilor din Grant Agreement atunci când se impută încălcarea articolelor II.38.1.b), I.38.1.c), II,38.1.f) și II.38.1.l., având în vedere inexistența unei neexecutări dovedite a dispozițiilor Grant Agreement de către TECNALIA în legătură cu fiecare dintre neregulile și încălcările care îi sunt imputate în decizia de reziliere.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe aplicarea abuzivă a articolului II.38 din Grant Agreement

                              —

                              Se susține în acest sens aplicarea abuzivă a articolului II.38.1.l du Grant Agreement având în vedere declararea existenței unei culpe profesionale grave a TECNALIA

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe aplicarea abuzivă a articolului II.38.1.1 din anexa II la Grant Agreement

                              —

                              Se susține în acest sens aplicarea abuzivă a articolului II.38 du Grant Agreement pentru a rezilia proiectul BreadGuard prin imputarea răspunderii întregului consorțiu în ansamblul său.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului II.23.5 din anexa II la Grant Agreement.

                              —

                              Se susține în acest sens încălcarea dispozițiilor din anexa II la Grant Agreement al proiectului BreadGuard prin faptul că nu s-a comunicat de către Comisia Europeană identitatea experților independenți care ar fi contrasemnat rapoartele de expertiză pe care se întemeiază decizia contestată, împiedicând astfel atacarea ei de către TECNALIA.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe lipsa de relevanță a recunoașterii faptelor de către unul dintre beneficiari

                              —

                              Se susține în acest sens irelevanța constatărilor făcute în procedura contradictorie de către Universitatea din Kassel care este unul dintre beneficiarii proiectelor BreadGuard și FoodWatch.


title: Cauza T-419/18: Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2019 — Crédit agricole et Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Comisia

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/65

      Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2019 — Crédit agricole et Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Comisia
      (Cauza T-419/18) (1)

      (2019/C 230/78)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 319, 10.9.2018.


title: Cauza T-699/18: Ordonanța Tribunalului din 6 mai 2019 — Apera Capital Master/EUIPO — Altera Capital (APERA CAPITAL)

text:
               8.7.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 230/66

      Ordonanța Tribunalului din 6 mai 2019 — Apera Capital Master/EUIPO — Altera Capital (APERA CAPITAL)
      (Cauza T-699/18) (1)

      (2019/C 230/79)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 44, 4.2.2019.


               14.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/29

         Cerere de aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS înaintată de Héraðsdómur Reykjavíkur la data de 30 iunie 2017 în cauza Fjarskipti hf./Síminn hf.
   (Cauza E-6/17)
   (2017/C 429/13)
   Prin scrisoarea din 30 iunie 2017, înregistrată la grefa Curții la data de 19 iulie 2017, Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța districtuală din Reykjavik) a înaintat Curții de Justiție a AELS o cerere de aviz consultativ în cauza Fjarskipti hf./Síminn hf., cu privire la următoarele întrebări:

               1.

               Posibilitatea ca o persoană fizică sau juridică dintr-un stat AELS să invoce articolul 54 din Acordul privind SEE în fața unei instanțe naționale pentru a solicita despăgubiri pentru o încălcare a interdicțiilor prevăzute la articolul respectiv face parte din punerea în aplicare eficace a Acordului?

               2.

               Atunci când se evaluează dacă sunt îndeplinite condițiile pentru o cerere de despăgubire în urma unei încălcări a normelor în materie de concurență, este important dacă autoritățile competente au emis o hotărâre definitivă privind încălcarea articolului 54 din SEE?

               3.

               Se consideră că reprezintă un caz ilegal de micșorare a marjelor (margin squeeze), care încalcă articolul 54 din SEE, situația în care o întreprindere aflată într-o poziție dominantă pe o piață cu ridicata stabilește tarife de terminare a apelurilor aplicabile concurenților săi de așa natură încât divizia sa de retail nu ar putea să realizeze un profit din vânzarea apelurilor telefonice în propriul sistem dacă ar trebui să suporte costurile aferente vânzării acestor servicii în aceleași condiții, cu alte cuvinte dacă întreprinderea dominantă ar fi ea însăși obligată să cumpere servicii de terminare a apelurilor de la aceeași concurenți la un tarif mai mare decât cel la care vinde astfel de servicii concurenților săi?

               4.

               Faptul că o întreprindere are o poziție dominantă pe piața cu ridicata relevantă este suficient pentru ca aceasta să se facă vinovată de aplicarea unei micșorări a marjelor (margin squeeze) ilegale, cu încălcarea articolului 54 din SEE, sau este necesar ca întreprinderea să aibă o poziție dominantă și pe piața de retail relevantă?


title: Cauza T-667/17: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2017 – Alkarim for Trade and Industry LLC/Consiliul

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/33

         Acțiune introdusă la 21 septembrie 2017 – Alkarim for Trade and Industry LLC/Consiliul
   (Cauza T-667/17)
   (2017/C 437/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Alkarim for Trade and Industry LLC (Tal Kurdi, Siria) (reprezentanți: J.-P. Buyle și L. Cloquet, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2017/1245 din 10 iulie 2017 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2017/1241 al Consiliului din 10 iulie 2017 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a faptelor, întrucât Consiliul nu ar oferi nicio dovadă a faptului că reclamanta ar fi un conglomerat sirian recunoscut la nivel internațional.
               Potrivit acesteia din urmă, această afirmație, complet eronată în ansamblul său, ar revela numeroase inexactități materiale în abordarea Consiliului.
               În plus, reclamanta susține că poate demonstra faptul că nu este o mare societate, ci ar corespunde definiției de întreprindere mică sau mijlocie, potrivit legislației europene, și nu ar beneficia de niciun renume la nivel internațional.
               Aceasta consideră de asemenea că Consiliul nu a ținut cont de Hotărârea din 6 aprilie 2017, Alkarim for Trade and Industry/Consiliul (T-35/15, nepublicată, EU:T:2017:262), nici de Hotărârea din 11 mai 2017, Abdulkarim/Conseil (T-304/15, nepublicată, EU:T:2017:327), în care Tribunalul a anulat sancțiunile îndreptate împotriva reclamantului și, respectiv, împotriva domnului M. Wael Abdulkarim, ca urmare a unor erori vădite de apreciere comise de Consiliu.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului general al proporționalității, în măsura în care:

                           —

                           măsurile atacate ar conduce la o închidere a comerțului internațional față de reclamantă, având în vedere că aceasta își desfășoară o parte importantă a afacerilor cu furnizori și clienți europeni;

                           —

                           măsurile atacate ar determina, pe de altă parte, caducitatea a numeroase contracte încheiate și aflate în curs și angajarea răspunderii contractuale și cvasidelictuale a reclamantei față de clienții și cocontractanții săi, în mod nejustificat. Aceasta din urmă consideră o astfel de sancțiune total disproporționată.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea disproporționată a dreptului de proprietate și a dreptului de a exercita o activitate profesională, întrucât, prin sancțiunile adoptate, Consiliul ar fi adus atingere, în mod inevitabil, dreptului de proprietate al reclamantei, precum și dreptului său de a desfășura activități economice, încălcându-se astfel Protocolul adițional nr. 1 la Convenţia pentru apărarea Drepturilor Omului şi a Libertăţilor fundamentale. Reclamanta consideră că nu poate fi împiedicată să beneficieze în mod pașnic de bunurile sale și de libertatea sa economică, ceea ce ar justifica anularea măsurilor atacate, în măsura în care acestea o privesc.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe un abuz de putere în măsura în care măsurile adoptate de Consiliu nu ar avea niciun efect asupra regimului sirian și în măsura în care reclamanta a rămas în permanență independentă de regimul aflat la putere. Astfel, aceasta din urmă consideră că sancțiunile adoptate de Consiliu sunt lipsite de temei și de dovadă, și nu au ca scop să vizeze regimul sirian, ci numai reclamanta, pentru motive pe care aceasta nu le cunoaște.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). În această privință, reclamanta susține că motivarea Consiliului în sprijinul măsurilor atacate este eliptică și nu face referire la niciun element concret relevant care să-i permită să identifice motivul pentru care este considerată „un conglomerat sirian recunoscut la nivel internațional care este asociat cu Wael Abdulkarim, care figurează pe listă în calitate de important om de afaceri care își desfășoară activitatea în Siria”.


title: Cauza T-628/15: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (BiancalunA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Biancaluna – Respingere — Marca națională figurativă anterioară bianca — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Identitatea produselor — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/26

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Frame/EUIPO – Bianca-Moden (BiancalunA)
   (Cauza T-628/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Biancaluna – Respingere - Marca națională figurativă anterioară bianca - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Identitatea produselor - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2017/C 437/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Frame Srl (San Giuseppe Vesuviano, Italia) (reprezentanți: E. Montelione, M. Borghese și R. Giordano, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Ochtrup, Germania) (reprezentant: P. Lange, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 7 august 2015 (cauza R 2720/2014-5), referitoare la o procedură de opoziție între Bianca-Moden și Frame.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 7 august 2015 (cauza R 2720/2014-5).

               2)

               EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Frame Srl.

               3)

               Bianca-Moden GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 7, 11.1.2016.


title: Cauza T-698/17: Acțiune introdusă la 11 octombrie 2017 – Man Truck & Bus/EUIPO – Halla Holdings (MANDO)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/35

         Acțiune introdusă la 11 octombrie 2017 – Man Truck & Bus/EUIPO – Halla Holdings (MANDO)
   (Cauza T-698/17)
   (2017/C 437/42)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Man Truck & Bus AG (München, Germania) (reprezentant: C. Röhl, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Halla Holdings Corp. (Yongin, Coreea)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii verbală „MANDO” – cererea de înregistrare nr. 11 276 144

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 13 iulie 2017 în cauza R 1919/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-389/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Decizia Consiliului de autorizare a începerii negocierilor referitoare la un Acord de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice revizuit — Articolul 3 alineatul (1) TFUE — Competență exclusivă a Uniunii — Politica comercială comună — Articolul 207 alineatul (1) TFUE — Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-389/15) (1)

   ([Acțiune în anulare - Decizia Consiliului de autorizare a începerii negocierilor referitoare la un Acord de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice revizuit - Articolul 3 alineatul (1) TFUE - Competență exclusivă a Uniunii - Politica comercială comună - Articolul 207 alineatul (1) TFUE - Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale])
   (2017/C 437/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, J. Guillem Carrau, B. Hartmann, A. Lewis și M. Kocjan, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantei: Parlementul European (reprezentanți: J. Etienne, A. Neergaard și R. Passos, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți:M. Balta și F. Florindo Gijón, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtului: Republica Cehă (reprezentanți: M. Hedvábná și K. Najmanová, M. Smolek și J. Vláčil, agenți), Republica Federală Germania, (reprezentanți: T. Henze și J. Techert, agenți), Republica Elenă (reprezentant: M. Tassopoulou, agent), Regatul Spaniei (reprezentant: M. A. Sampol Pucurull, agent), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, D. Colas, F. Fize, B. Fodda și D. Segoin, agenți), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de S. Fiorentino, avvocato dello Stato), Ungaria (reprezentanți: M. Bóra, Z. Fehér și G. Koós, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: M. Bulterman, M. Gijzen și B. Koopman, agenți), Republica Austria (reprezentant: C. Pesendorfer, agent), Republica Portugheză (reprezentanți: M. Figueiredo, L. Inez Fernandes și M. L. Duarte, agenți), Republica Slovacă (reprezentant: M. Kianička, agent), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: C. Brodie și D. Robertson, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 8512/15 a Consiliului din 7 mai 2015 de autorizare a începerii negocierilor referitoare la un Acord de la Lisabona privind denumirile de origine și indicațiile geografice revizuit, în măsura în care se referă la domenii care țin de competența Uniunii Europene.

               2)

               Menține efectele Deciziei 8512/15 până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil care nu poate depăși șase luni de la data pronunțării prezentei hotărâri, a unei decizii a Consiliului Uniunii Europene întemeiate pe articolele 207 și 218 TFUE.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Ungaria, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Portugheză, Republica Slovacă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-558/17 P: Recurs introdus la 22 septembrie 2017 de OZ împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 iulie 2017 în cauza T-607/16, OZ/Banca Europeană de Investiții

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/17

         Recurs introdus la 22 septembrie 2017 de OZ împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 iulie 2017 în cauza T-607/16, OZ/Banca Europeană de Investiții
   (Cauza C-558/17 P)
   (2017/C 437/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: OZ (reprezentant: B. Maréchal, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea în totalitate a hotărârii atacate pronunțate în cauza T-607/16;

               —

               anularea deciziei din 16 octombrie 2015 a doctorului Werner Hoyer, președintele BEI, adoptată în cadrul procedurii DAW (demnitatea la locul de muncă) inițiate prin cererea din 20 mai 2015 formulată de OZ împotriva supervizorului, domnul F, astfel cum a fost investigată de către comitetul de anchetă, și anularea raportului din 14 septembrie 2015 referitor la cererea formulată de OZ, în care i-a fost respinsă plângerea și au fost incluse recomandări inadecvate;

               —

               acordarea de despăgubiri pentru cheltuielile medicale efectuate ca urmare a prejudiciului suferit de OZ în cuantum de (i) 977 de euro (inclusiv TVA) și (ii) într-un cuantum previzional de 5 850 de euro pentru cheltuieli medicale viitoare;

               —

               plata de daune interese pentru prejudiciul moral suferit în valoare de 20 000 de euro;

               —

               rambursarea cheltuielilor cu apărarea efectuate în cadrul prezentei proceduri în valoare de 35 100 de euro (inclusiv TVA);

               —

               condamnarea BEI la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri de recurs și a celor aferente procedurii în fața Tribunalului.

               —

               dispunerea redeschiderii de către BEI a procedurii DAW (demnitatea la locul de muncă) și/sau adoptarea unei noi decizii de către președintele BEI.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta solicită Curții anularea hotărârii Tribunalului din 13 iulie 2017, OZ/Banca Europeană de Investiții (cauza T-607/16) prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare a deciziei din 16 octombrie 2015 a președintelui BEI, adoptată în cadrul procedurii de anchetă privind demnitatea la locul de muncă inițiate prin cererea privind demnitatea la locul de muncă din 20 mai 2015 formulată de OZ, referitoare la domnul F, în ceea ce privește acuzațiile de hărțuire sexuală investigate de comitetul de anchetă și anularea raportului întocmit la 14 septembrie 2015 de comitetul de anchetă în legătură cu cererea privind demnitatea la locul de muncă depusă de OZ la 20 mai 2015 (denumite în continuare „decizia și raportul în cauză”).
   Cauza se referă la acuzațiile de hărțuire sexuală formulate de OZ în privința supervizorului, domnul F, hărțuire care s-a desfășurat între 2011 și 2014 și care a determinat-o pe OZ să inițieze o procedură oficială privind demnitatea la locul de muncă, introdusă la 20 mai 2015.
   În conformitate cu procedura privind demnitatea la locul de muncă, un comitet de anchetă a publicat un raport la 14 septembrie 2014, pe baza căruia președintele Băncii Europene de Investiții a adoptat o decizie la 16 octombrie 2015.
   Recurenta susține că: (i) au existat mai multe neregularități în cursul desfășurării procedurii de anchetă, în special în ceea ce privește încălcările referitoare la dreptul la apărare al OZ, la dreptul un proces echitabil, astfel cum este prevăzut la articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului (denumită în continuare „CEDO”) și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „CDF”) și (ii) atât raportul, cât și decizia conțin mai multe elemente care nu numai că sunt irelevante pentru tratamentul plângerii OZ privind hărțuirea sexuală, care se referă la viața privată a OZ și ar trebui, așadar, să fie înlăturate, ci sunt lipsite de pertinență și depășesc domeniul de aplicare al anchetei.
   După ce a încercat fără succes să obțină soluționarea amiabilă a litigiului, în special prin inițierea unei proceduri de conciliere în temeiul articolului 41 din Regulamentul personalului Băncii Europene de Investiții (al cărei eșec a fost stabilit la 22 aprilie 2016), prin intermediul avocatului său, Benoit Maréchal, Oz a depus la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene o cerere de anulare a deciziei și a raportului.
   Prin Hotărârea din 13 iulie 2017, Tribunalul a respins acțiunea. Tribunalul a considerat că Banca Europeană de Investiții nu a săvârșit acte nelegale în privința OZ în cadrul procedurii de anchetă privind hărțuirea sexuală și a respins cererea de despăgubiri.
   OZ a formulat prezentul recurs întemeindu-se pe încălcarea dreptului Uniunii Europene de către Tribunal și încearcă să dovedească răspunderea BEI.

               —

               Primul motiv: încălcarea procedurii privind demnitatea la locul de muncă, a articolului 6 din CEDO și a articolului 47 din CDF: principiul dreptului OZ la apărare și la un proces echitabil, în conformitate cu articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a fost încălcat în cursul anchetei privind plângerea de hărțuire.

               —

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 8 din CEDO și a articolului 7 din CDF: inserarea unor elemente și a unor comentarii irelevante în raport și în decizia președintelui BEI – încălcarea dreptului OZ la respectarea vieții private.

               —

               Al treilea motiv: încălcare pentru motivul denegării de dreptate întrucât Tribunalul nu s-a pronunțat în baza faptelor și a temeiurilor legale invocate.


title: Cauza C-195/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală privind pe I [Trimitere preliminară — Transport — Permis de conducere — Directiva 2006/126/CE — Articolul 2 alineatul (1) — Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere — Noțiunea „permis de conducere” — Certificat care atestă promovarea examenului de obținere a permisului de conducere (CEPC) şi care îl autorizează pe titularul său să conducă pe teritoriul statului membru care l-a eliberat înainte de înmânarea permisului de conducere definitiv — Situație în care titularul CEPC conduce un vehicul într-un alt stat membru — Obligația de a recunoaște CEPC — Sancțiuni impuse titularului CEPC pentru conducerea unui vehicul în afara teritoriului statului membru care a eliberat CEPC menționat — Proporționalitate]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală privind pe I
   (Cauza C-195/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Transport - Permis de conducere - Directiva 2006/126/CE - Articolul 2 alineatul (1) - Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere - Noțiunea „permis de conducere” - Certificat care atestă promovarea examenului de obținere a permisului de conducere (CEPC) şi care îl autorizează pe titularul său să conducă pe teritoriul statului membru care l-a eliberat înainte de înmânarea permisului de conducere definitiv - Situație în care titularul CEPC conduce un vehicul într-un alt stat membru - Obligația de a recunoaște CEPC - Sancțiuni impuse titularului CEPC pentru conducerea unui vehicul în afara teritoriului statului membru care a eliberat CEPC menționat - Proporționalitate])
   (2017/C 437/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Kehl

      Partea din procedura penală principală

   I
   cu participarea: Staatsanwaltschaft Offenburg.

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere, precum şi articolele 18, 21, 45, 49 şi 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia acest stat membru poate refuza recunoaşterea unui certificat eliberat într-un alt stat membru, care atestă existenţa unui drept de conducere al titularului său, atunci când acest certificat nu îndeplineşte cerinţele pentru modelul de permis de conducere prevăzut de această directivă, chiar în ipoteza în care condiţiile impuse de directiva menţionată pentru eliberarea unui permis de conducere sunt îndeplinite de titularul certificatului respectiv.

               2)

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2006/126, precum și articolele 21, 45, 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să impună o sancțiune unei persoane care, deși îndeplinește condițiile de eliberare a unui permis de conducere prevăzute de această directivă, conduce un autovehicul pe teritoriul său fără a deține un permis de conducere în conformitate cu cerințele modelului de permis de conducere prevăzut de directiva menționată și care, în așteptarea eliberării unui astfel de permis de conducere de către un alt stat membru, poate dovedi existența dreptului său de a conduce dobândit în acel alt stat membru numai printr-un certificat temporar eliberat de acesta, cu condiția ca această sancțiune să nu fie disproporționată în raport cu gravitatea faptelor în discuție. Revine în această privință instanței de trimitere sarcina de a lua în considerare, în cadrul aprecierii gravității infracțiunii săvârșite de persoana vizată și a severității sancțiunii care trebuie să i se aplice, ca eventuală circumstanță atenuantă, faptul că persoana vizată a obținut dreptul de a conduce într-un alt stat membru, atestat de existența unui certificat eliberat de acest alt stat membru şi care va fi în principiu schimbat înainte de expirarea sa, la cererea persoanei interesate, cu un permis de conducere în conformitate cu cerințele modelului de permis de conducere prevăzut de Directiva 2006/126. Această instanță trebuie de asemenea să examineze, în contextul analizei sale, care este pericolul real pentru siguranța rutieră prezentat de persoana interesată pe teritoriul său.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza T-42/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – De Nicola/Consiliul și Curtea de Justiție a Uniunii Europene („Răspundere extracontractuală — Funcție publică — Personalul BEI — Directive privind terapiile cu laser — Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale — Termen rezonabil — Nerespectarea normelor privind procesul echitabil — Prejudiciu material — Prejudiciu moral — Concluzii formulate de reclamant în cadrul unei cauze pendinte în fața Tribunalului Funcției Publice — Trimitere parțială a cauzei la Tribunal”)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/27

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – De Nicola/Consiliul și Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-42/16) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Funcție publică - Personalul BEI - Directive privind terapiile cu laser - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale - Termen rezonabil - Nerespectarea normelor privind procesul echitabil - Prejudiciu material - Prejudiciu moral - Concluzii formulate de reclamant în cadrul unei cauze pendinte în fața Tribunalului Funcției Publice - Trimitere parțială a cauzei la Tribunal”))
   (2017/C 437/32)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentanți: inițial L. Isola și G. Isola, ulterior G. Ferabecoli, avocați)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: E. Rebasti și M. Veiga, agenți) și Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. Inghelram, P. Giusta și L. Tonini Alabiso, ulterior J. Inghelram, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și vizând repararea prejudiciilor pretins suferite de reclamant ca urmare, în primul rând, a adoptării de către legiuitorul Uniunii a anumitor directive privind terapiile cu laser, în al doilea rând, a duratei pretins excesive a procedurilor în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene și în fața Tribunalului referitoare la cererea sa de rambursare a cheltuielilor medicale legate de o terapie cu laser, în al treilea rând, a caracterului presupus inechitabil al acestor proceduri și, în al patrulea rând, a numeroaselor acțiuni pe care Tribunalul Funcției Publice și Tribunalul l-ar fi constrâns să le introducă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Carlo De Nicola la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei cauze efectuate atât în fața Tribunalului Uniunii Europene, cât și în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 279, 24.8.2015 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-82/15).


title: Cauza T-703/17: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2017 – Cipru/EUIPO – Papouis Dairies (Papouis Halloumi)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/35

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2017 – Cipru/EUIPO – Papouis Dairies (Papouis Halloumi)
   (Cauza T-703/17)
   (2017/C 437/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: V. Marsland, solicitor, și S. Malynicz, QC)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Papouis Dairies LTD (Nicosia, Cipru)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă în culori care cuprinde elementele verbale „Papouis Halloumi” – cererea de înregistrare nr. 11 176 344

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 3 august 2017 în cauza R 2924/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-562/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 25 septembrie 2017 – Nestrade S.A./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) și Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Nacional (Spania) la 25 septembrie 2017 – Nestrade S.A./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) și Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Cauza C-562/17)
   (2017/C 437/22)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Nacional

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Nestrade S.A.

      Pârâți: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) și Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Întrebările preliminare

               1)

               Se poate nuanța jurisprudența Petroma (cauza C-271/12) (1) în sensul de a accepta rambursarea TVA-ului solicitată de o întreprindere stabilită în afara Uniunii, în pofida faptului că a fost deja emisă o decizie a autorității fiscale naționale care refuză o astfel de rambursare întrucât întreprinderea nu s-a conformat unei solicitări de informații privind codul de identificare fiscală, luând în considerare faptul că autoritatea dispunea la acel moment de respectiva informație, pusă la dispoziție de reclamantă în răspunsul său la alte cereri?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Se poate considera că aplicarea retroactivă a jurisprudenței Senatex (cauza C-518/14) (2) impune anularea unui act administrativ prin care se refuză rambursarea TVA-ului, având în vedere că respectivul act s-a limitat doar la a confirma o decizie administrativă definitivă anterioară care respingea rambursarea, adoptată de AEAT prin aplicarea unei proceduri diferite de cea prevăzută de lege pentru această situație și care, de asemenea, limita drepturile solicitantului rambursării, privându-l de dreptul de apărare?

      (1)  Hotărârea din 8 mai 2013, Petroma Transports și alții (C-271/12, EU:C:2013:297).

      (2)  Hotărârea din 15 septembrie 2016, Senatex (C-518/14, EU:C:2016:691).


title: Cauza T-99/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – De Nicola/Curtea de Justiție a Uniunii Europene („Răspundere extracontractuală — Funcție publică — Personalul BEI — Hărțuire morală — Nerespectarea normelor procesului echitabil — Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale — Termen rezonabil — Cereri de despăgubire formulate în cadrul unei acțiuni aflate pe rolul Tribunalului Funcției Publice — Trimitere parțială a cauzei spre rejudecare Tribunalului”)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/28

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – De Nicola/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-99/16) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Funcție publică - Personalul BEI - Hărțuire morală - Nerespectarea normelor procesului echitabil - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale - Termen rezonabil - Cereri de despăgubire formulate în cadrul unei acțiuni aflate pe rolul Tribunalului Funcției Publice - Trimitere parțială a cauzei spre rejudecare Tribunalului”))
   (2017/C 437/33)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentanți: inițial L. Isola și G. Isola, ulterior G. Ferabecoli, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial J. Inghelram, P. Giusta și L. Tonini Alabiso, ulterior J. Inghelram, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se solicită repararea prejudiciilor pretins suferite de reclamant, în primul rând, pe de o parte, din cauza hărțuirii morale la care ar fi fost supus din partea Băncii Europene de Investiții (BEI) și, pe de altă parte, din cauza caracterul presupus inechitabil al procedurilor în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene și în fața Tribunalului în care reclamantul a fost parte și, în al doilea rând, din cauza duratei pretins excesive a procedurilor menționate.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Carlo De Nicola la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri atât în fața Tribunalului Uniunii Europene, cât și în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015 (cauză înregistrată inițial în fața Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-100/16).


title: Cauza C-575/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 28 septembrie 2017 – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l’Action et des Comptes publics

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d’État (Franța) la 28 septembrie 2017 – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l’Action et des Comptes publics
   (Cauza C-575/17)
   (2017/C 437/23)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d’État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

      Pârât: Ministre de l’Action et des Comptes publics

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolele 56 și 58 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, devenite articolele 63 și 65 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că dezavantajul de trezorerie care rezultă din aplicarea unei rețineri la sursă pentru dividendele plătite societăților nerezidente care au înregistrat pierderi, în condițiile în care societățile rezidente care au înregistrat pierderi sunt impozitate pentru cuantumul dividendelor pe care le primesc numai în cadrul exercițiului în care înregistrează din nou, dacă este cazul, profit, constituie în sine o diferență de tratament care caracterizează o restricție privind libera circulație a capitalurilor?

               2.

               Eventuala restricție privind libera circulație a capitalurilor menționată în întrebarea anterioară poate fi considerată, având în vedere cerințele care rezultă din articolele 56 și 58 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, devenite articolele 63 și 65 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, justificată de necesitatea de a garanta eficacitatea recuperării impozitului, având în vedere că societățile nerezidente nu sunt supuse controlului administrației fiscale franceze, sau de necesitatea de a menține repartizarea competenței de impozitare între statele membre?

               3.

               În ipoteza în care aplicarea reținerii la sursă contestate poate fi admisă, în principiu, din perspectiva liberei circulații a capitalurilor:

                           —

                           aceste dispoziții se opun unei rețineri la sursă pentru dividendele plătite de o societate rezidentă unei societăți nerezidente care a înregistrat pierderi dintr-un alt stat membru, atunci când aceasta din urmă își încetează activitatea fără a mai înregistra profit, în condițiile în care o societate rezidentă aflată în această situație nu este impozitată efectiv pentru cuantumul acestor dividende?

                           —

                           aceste dispoziții trebuie interpretate în sensul că, în prezența unor norme de impozitare care tratează în mod diferit dividendele după cum sunt plătite rezidenților sau nerezidenților, trebuie comparată sarcina fiscală suportată efectiv de fiecare dintre aceștia pentru aceste dividende, astfel încât o restricție privind libera circulație a capitalurilor rezultată din faptul că aceste norme exclud numai pentru nerezidenți deducerea cheltuielilor care sunt legate în mod direct de primirea, ca atare, a dividendelor ar putea fi considerată justificată de diferența de cotă dintre impozitarea de drept comun impusă în sarcina rezidenților în cadrul unui exercițiu ulterior și reținerea la sursă aplicată dividendelor plătite nerezidenților, atunci când această diferență compensează, din perspectiva cuantumului impozitului plătit, diferența dintre bazele de impozitare?


title: Cauza T-708/17: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2017 – OPS Újpesti/Comisia

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/36

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2017 – OPS Újpesti/Comisia
   (Cauza T-708/17)
   (2017/C 437/44)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, constatarea faptului că în examinarea ajutorului de stat nu se stabilește o compatibilitate în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE în ceea ce privește Decizia Comisiei SA.29432 – CP 290/2009 – Ungaria – „Ajutor pentru angajarea de lucrători cu dizabilități presupus ilegal din cauza caracterului discriminatoriu al reglementării” din 20 iulie 2011 și SA.45498 (FC/2016) – „Reclamația OPS Újpest-lift Kft. privind ajutorul de stat plătit întreprinderilor care au angajat lucrători cu dizabilități între 2006 și 2012” din 25 ianuarie 2017 (denumite în continuare „deciziile atacate”);

               —

               în subsidiar, constatarea faptului că deciziile atacate nu constituie, în cadrul acțiunii în despăgubire nr. 28.P.21.072/2016 (devenită ulterior nr. 28.P.21.143/2017), introdusă de reclamantă la Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală, Ungaria) împotriva Ministerului Resurselor Umane (Ungaria), acte obligatorii din punct de vedere juridic pentru reclamantă, întrucât își întemeiază acțiunea în despăgubire pe o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu a articolului 107 alineatul (3) TFUE;

               —

               constatarea, în cazul în care deciziile atacate ar constitui, în cadrul acțiunii în despăgubire întemeiate pe o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE, acte obligatorii din punct de vedere juridic pentru reclamantă, că deciziile menționate sunt nule întrucât ajutorul de stat acordat de autoritățile maghiare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv legat de fiecare concluzie.

               1.

               Primul motiv, invocat în susținerea primei concluzii

                           —

                           Deciziile atacate nu declară compatibilitatea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE; din acest motiv, aceste decizii nu constituie acte obligatorii din punct de vedere juridic în ceea ce privește acțiunea în despăgubire introdusă de reclamantă împotriva Ministerului Resurselor Umane la Fővárosi Törvényszék.

               2.

               Al doilea motiv, invocat în susținerea celei de a doua concluzii

                           —

                           În deciziile atacate, Comisia nu a concluzionat în sensul compatibilității ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE, invocat de reclamantă, ci în temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE. Prin urmare, aceste decizii nu sunt relevante în ceea ce privește temeiul juridic al pretenției formulate în cadrul acțiunii în despăgubire introduse la Fővárosi Törvényszék și nu constituie acte obligatorii din punct de vedere juridic pentru reclamantă.

               3.

               Al treilea motiv, invocat în susținerea celei de a treia concluzii

                           —

                           Potrivit reclamantei, deciziile atacate sunt nule, întrucât autoritățile maghiare au acordat un ajutor de stat ilegal care încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE și pe care ar fi trebuit să îl notifice Comisiei în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE. Pentru a concluziona în sensul nelegalității ajutorului, reclamanta se întemeiază pe Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (1) și pe Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 și 108 TFUE] (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) (2).

      (1)  JO 2016, C 262, p. 1.

      (2)  JO 2008, L 214, p. 3.


title: Cauza T-144/16: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Mundipharma/EUIPO – Multipharma (MULTIPHARMA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MULTIPHARMA — Marca Uniunii Europene verbale anterioare MUNDIPHARMA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/29

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2017 – Mundipharma/EUIPO – Multipharma (MULTIPHARMA)
   (Cauza T-144/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MULTIPHARMA - Marca Uniunii Europene verbale anterioare MUNDIPHARMA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 437/34)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mundipharma AG (Basel, Elveția) (reprezentant: F. Nielsen, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Multipharma SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: P. Goldenbaum și I. Rohr, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 22 ianuarie 2016 (cauza R 2950/2014-1) privind o procedură de opoziție între Mundipharma și Multipharma.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 22 ianuarie 2016 (cauza R 2950/2014-1).

               2)

               EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Mundipharma AG, inclusiv cheltuielile de judecată efectuate de Mundipharma în vederea procedurii aflate pe rolul camerei de recurs a EUIPO.

               3)

               Multipharma SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza T-709/17: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2017 – M-Sansz/Comisia

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/37

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2017 – M-Sansz/Comisia
   (Cauza T-709/17)
   (2017/C 437/45)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (Pécs, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Cu titlu principal, declararea nestabilirii, prin Decizia Comisiei SA.29432 — CP 290/2009 — Ungaria — „Ajutor pentru încadrarea în muncă a lucrătorilor cu handicap, pretins ilegal din cauza caracterului discriminator al reglementării” din 20 iulie 2011 și prin Decizia Comisiei SA.45498 (FC/2016) — „Denunțul OPS Újpest-lift Kft. în raport cu ajutoarele de state acordate între 2006 și 2012 în favoarea întreprinderilor care angajează lucrători cu handicap” din 25 ianuarie 2017, (denumite în continuare „deciziile atacate”), a incompatibilității ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE;

               —

               în subsidiar, declararea caracterului neobligatoriu din punct de vedere juridic pentru reclamantă al deciziilor atacate, în cadrul procedurii de despăgubire pentru daune și prejudicii, declanșată de această parte împotriva Emberi Erőforrások Minisztériuma (ministerul muncii, Ungaria), înregistrată cu numărul 23. P. 25.843/2016 pe rolul Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală) și a faptului că, din acest motiv, reclamanta nu este o parte afectată în mod direct și individual dat fiind că își întemeiază pretenția de despăgubire pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) TFUE;

               —

               în cazul în care deciziile atacate trebuie calificate drept acte obligatorii din punct de vedere juridic pentru reclamantă în cadrul procedurii de despăgubire pentru daune și prejudicii, întemeiată pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, declararea nulității deciziilor atacate, având în vedere că ajutorul de stat acordat de autoritățile maghiare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un temei juridic pentru fiecare capăt de cerere.

               1.

               Temeiul juridic al primului capăt de cerere

                           —

                           Deciziile atacate nu declară compatibilitatea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE; din acest motiv, respectivele decizii nu constituie acte obligatorii din punct de vedere juridic în contextul procedurii de despăgubire pentru daune și prejudicii, declanșată de reclamantă împotriva Emberi Erőforrások Minisztériuma (ministerul muncii, Ungaria), pe rolul Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală).

               2.

               Temeiul juridic al celui de al doilea capăt de cerere

                           —

                           În deciziile atacate, Comisia a declarat compatibilitatea ajutorului de stat nu pe temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE, ci pe temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE. Prin urmare, respectivele decizii sunt irelevante în raport cu temeiul juridic al cererii formulate în procedura de despăgubire pentru daune și prejudicii, pendinte în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta-Capitală) și nu constituie acte obligatorii din punct de vedere juridic pentru reclamantă.

               3.

               Temeiul juridic al celui de al treilea capăt de cerere

                           —

                           În opinia reclamantei, deciziile atacate sunt nule întrucât autoritățile maghiare au acordat un ajutor de stat ilegal care încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE și cu privire la care, în temeiul prevederilor articolului 108 alineatul (3) TFUE, Comisia ar fi trebuit informată. Pentru a fundamenta caracterul ilegal al ajutorului, reclamanta invocă Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) [TFUE] (1) și Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 TFUE] și [108 TFUE] (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) (2)

      (1)  JO 2016, C 262, p. 1.

      (2)  JO 2008, L 214, p. 3.


title: Cauza C-590/17: Cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Franța) la 12 octombrie 2017 – Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin/Electricité de France (EDF)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/20

         Cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Franța) la 12 octombrie 2017 – Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin/Electricité de France (EDF)
   (Cauza C-590/17)
   (2017/C 437/24)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin

      Pârâtă: Electricité de France (EDF)

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie interpretat în sensul că o societate, precum societatea EDF, atunci când acordă unui salariat un împrumut imobiliar care intră sub incidența dispozitivului de ajutor pentru cumpărarea unei locuințe, pentru care sunt eligibili doar membrii personalului societății, acționează în calitate de profesionist?

               2)

               Articolul 2 din directiva citată anterior trebuie interpretat în sensul că o societate, precum societatea EDF, atunci când acordă un asemenea împrumut imobiliar soțului unui salariat, care nu este membru al personalului societății respective, ci co-împrumutat solidar, acționează în calitate de profesionist?

               3)

               Articolul 2 din directiva citată anterior trebuie interpretat în sensul că salariatul unui societăți, precum societatea EDF, care contractează cu aceasta un asemenea împrumut imobiliar, acționează în calitate de consumator?

               4)

               Articolul 2 din directiva citată anterior trebuie interpretat în sensul că soțul acestui angajat, care subscrie același împrumut nu în calitate de salariat al societății, ci de co-împrumutat solidar, acționează în calitate de consumator?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-467/15 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Republica Italiană [Recurs — Ajutoare de stat — Ajutor acordat de Republica Italiană producătorilor de lapte — Schemă de ajutor legată de rambursarea taxei pentru lapte — Decizie condiționată — Decizie adoptată de Consiliul Uniunii Europene în temeiul articolului 108 alineatul (2) al treilea paragraf TFUE — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Articolul 1 literele (b) și (c) — Ajutor existent — Ajutor nou — Noțiuni — Modificarea unui ajutor existent cu încălcarea unei condiții care asigură compatibilitatea ajutorului cu piața internă]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-467/15 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Ajutor acordat de Republica Italiană producătorilor de lapte - Schemă de ajutor legată de rambursarea taxei pentru lapte - Decizie condiționată - Decizie adoptată de Consiliul Uniunii Europene în temeiul articolului 108 alineatul (2) al treilea paragraf TFUE - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Articolul 1 literele (b) și (c) - Ajutor existent - Ajutor nou - Noțiuni - Modificarea unui ajutor existent cu încălcarea unei condiții care asigură compatibilitatea ajutorului cu piața internă])
   (2017/C 437/03)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și P. Němečková, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de S. Fiorentino și P. Grasso, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează punctele 1, 2 și 4 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 24 iunie 2015, Italia/Comisia (T-527/13, EU:T:2015:429).

               2)

               Respinge acțiunea formulată de Republica Italiană în fața Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-527/13.

               3)

               Republica Italiană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană, aferente atât procedurii în primă instanță, cât și celei de recurs.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza C-595/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 16 octombrie 2017 – Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL/MJA, în calitate de lichidator al eBizcuss.com (eBizcuss)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 16 octombrie 2017 – Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL/MJA, în calitate de lichidator al eBizcuss.com (eBizcuss)
   (Cauza C-595/17)
   (2017/C 437/25)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurente: Apple Sales International, Apple Inc., Apple retail France EURL

      Intimată: MJA, în calitate de lichidator al eBizcuss.com (eBizcuss)

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 23 din Regulamentul nr. 44/2001 (1) trebuie interpretat în sensul că permite instanței naționale sesizate cu o acțiune în daune interese intentată de un distribuitor împotriva furnizorului său în temeiul articolului 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene să aplice o clauză atributivă de competență stipulată în contractul încheiat de părți?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 23 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că permite instanței naționale sesizate cu o acțiune în daune interese intentată de un distribuitor împotriva furnizorului său în temeiul articolului 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene să aplice o clauză atributivă de competență conținută în contractul încheiat de părți, inclusiv în cazul în care clauza menționată nu se referă în mod expres la diferendele privind răspunderea ce rezultă dintr-o încălcare a dreptului concurenței?

               3)

               Articolul 23 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că permite instanței naționale sesizate cu o acțiune în daune interese intentată de un distribuitor împotriva furnizorului său în temeiul articolului 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene să înlăture o clauză atributivă de competență stipulată în contractul încheiat de părți în cazul în care nicio încălcare a dreptului concurenței nu a fost constatată de o autoritate națională sau europeană?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza C-201/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Majid Shiri, cunoscut și sub numele de Madzhdi Shiri [Trimitere preliminară — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 — Determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe — Articolul 27 — Cale de atac — Întinderea controlului jurisdicțional — Articolul 29 — Termen pentru efectuarea transferului — Neexecutarea transferului în termenul prevăzut — Obligațiile statului membru responsabil — Transfer de responsabilitate — Cerința adoptării unei decizii a statului membru responsabil]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 25 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Majid Shiri, cunoscut și sub numele de Madzhdi Shiri
   (Cauza C-201/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 604/2013 - Determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe - Articolul 27 - Cale de atac - Întinderea controlului jurisdicțional - Articolul 29 - Termen pentru efectuarea transferului - Neexecutarea transferului în termenul prevăzut - Obligațiile statului membru responsabil - Transfer de responsabilitate - Cerința adoptării unei decizii a statului membru responsabil])
   (2017/C 437/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

   Majid Shiri, cunoscut și sub numele de Madzhdi Shiri

      cu participarea: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid trebuie să fie interpretat în sensul că, atunci când transferul nu se efectuează în termenul de șase luni astfel cum este definit la articolul 29 alineatele (1) și (2) din acest regulament, responsabilitatea este transferată de drept statului membru solicitant, fără a fi necesar ca statul membru responsabil să refuze preluarea sau reprimirea persoanei în cauză.

               2)

               Articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 604/2013, citit din perspectiva considerentului (19) al acestui regulament, precum și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie interpretate în sensul că un solicitant de protecție internațională trebuie să poată dispune de o cale de atac efectivă și rapidă care să îi permită să invoce expirarea termenului de șase luni astfel cum este definit la articolul 29 alineatele (1) și (2) din regulamentul menționat intervenită ulterior adoptării deciziei de transfer. Dreptul pe care o reglementare națională precum cea în cauză în litigiul principal îl recunoaște unui asemenea solicitant de a invoca împrejurări ulterioare adoptării acestei decizii în cadrul unei căi de atac împotriva acesteia respectă obligația de a prevede o cale de atac efectivă și rapidă.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza C-596/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 16 octombrie 2017 – Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 16 octombrie 2017 – Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé
   (Cauza C-596/17)
   (2017/C 437/26)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS

      Pârâți: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 2011/64/UE din 21 iunie 2011 (1) trebuie interpretată în sensul că reglementează, având în vedere definițiile produselor din tutun pe care le conține la articolele 2, 3 și 4, și prețul produselor din tutun în ambalaj?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, articolul 15 din Directiva din 21 iunie 2011, în măsura în care prevede principiul determinării libere a prețurilor produselor din tutun, trebuie interpretat în sensul că interzice o regulă de determinare a prețurilor acestor produse prin raportare la 1 000 de unități sau la 1 000 de grame, care are ca efect să interzică producătorilor de produse din tutun să varieze prețurile în funcție de eventuale diferențe în costul de ambalare a acestor produse?

      (1)  Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat (JO L 176, p. 24).


title: Cauzele conexate C-593/15 P și C-594/15 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – Republica Slovacă/Comisia Europeană (Recurs — Resurse proprii ale Uniunii Europene — Decizia 2007/436/CE — Răspunderea financiară a statelor membre — Pierderea anumitor taxe la import — Obligația de a plăti Comisiei Europene cuantumul corespunzător pierderii — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Scrisoare a Comisiei Europene — Noțiunea „act atacabil”)

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 octombrie 2017 – Republica Slovacă/Comisia Europeană
   (Cauzele conexate C-593/15 P și C-594/15 P) (1)

   ((Recurs - Resurse proprii ale Uniunii Europene - Decizia 2007/436/CE - Răspunderea financiară a statelor membre - Pierderea anumitor taxe la import - Obligația de a plăti Comisiei Europene cuantumul corespunzător pierderii - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Scrisoare a Comisiei Europene - Noțiunea „act atacabil”))
   (2017/C 437/04)
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Caeiros, A. Tokár, G.-D. Balan și Z. Malůšková, agenți)

      Interveniente în susținerea recurentei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil și T. Müller, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și K. Stranz, agenți), România (reprezentanți: R.-H. Radu, M. Chicu și A. Wellman, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursurile.

               2)

               Republica Slovacă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Cehă, Republica Federală Germania și România suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza C-600/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Roma (Italia) la 16 octombrie 2017 – Pina Cipollone/Ministero della Giustizia

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Giudice di pace di Roma (Italia) la 16 octombrie 2017 – Pina Cipollone/Ministero della Giustizia
   (Cauza C-600/17)
   (2017/C 437/27)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di pace di Roma

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Pina Cipollone

      Pârât: Ministero della Giustizia

      Întrebările preliminare

               1)

               Prin activitatea sa serviciu, judecătorul de pace reclamantă intră sub incidența noțiunii „lucrător pe durată determinată”, în sensul articolului 1 alineatul (3) și al articolului 7 din Directiva 2003/88 (1) coroborate cu clauza 2 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată (2) și cu articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, magistratul obișnuit sau „togato” pate fi considerat lucrător pe durată nedeterminată comparabil cu lucrătorul pe durată determinată care este judecătorul de pace, în scopul aplicării clauzei 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, diferența dintre procedura de recrutare a magistraților obișnuiți pe durată nedeterminată și procedurile de selecție prevăzute prin lege pentru recrutarea pe durată determinată a judecătorilor de pace constituie un motiv obiectiv, în sensul clauzei 4 punctul 1 și/sau punctul 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, pentru a justifica neaplicarea – de „dreptul viu” al Corte di Cassazione (Curtea de Casație, Italia), statuând în camere reunite, în hotărârea nr. 13721/2017 și de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), în avizul din 8 aprilie 2017 nr. 464/2017 – judecătorilor de pace, precum în cazul reclamantei, lucrător pe durată determinată, a acelorași condiții de muncă precum cele aplicate magistraților obișnuiți pe durată nedeterminată comparabili, precum și pentru a justifica neaplicarea măsurilor de prevenire și de sancționare a utilizării abuzive a contractelor pe durată determinată, prevăzută la clauza 5 din acordul-cadru menționat și în legislația națională de transpunere. Cu alte cuvinte, în lipsa, în dreptul italian, inclusiv constituțional, a unor norme care să poată justifica discriminarea privind condițiile de muncă sau interdicția absolută de transformare în raport pe durată nedeterminată a raportului de serviciu al judecătorilor de pace, inclusiv în lumina unei norme anterioare de drept intern [la legge n. 217 – Sistemazione giuridico-economica dei vice pretori onorari incaricati di funzioni giudiziarie ai sensi del secondo comma dell’articolo 32 dell’ordinamento giudiziario (Legea nr. 217 Statutul juridic și remunerarea pretorilor adjuncți onorari însărcinați cu funcții judiciare în temeiul articolului 32 al doilea paragraf din [Decretul regal privind] organizarea judiciară) din 18 mai 1974 (GURI nr. 150 din 10 iunie 1974)], care prevedea deja, pentru anumiți magistrați onorari (mai precis pretorii adjuncți onorari) acordarea acelorași condiții de muncă [precum ale magistraților obișnuiți] și transformarea raporturilor lor de muncă în raporturi de muncă pe durată nedeterminată?

               4)

               În orice caz, într-o situație precum cea în discuție, articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și noțiunea de instanță judecătorească independentă și imparțială din dreptul Uniunii Europene se opune ca un judecător de pace, care are un interes teoretic în soluționarea litigiului în favoarea părții reclamante, care desfășoară, ca activitate profesională exclusivă, aceeași funcție jurisdicțională, să se poată substitui instanței competente în Italia pentru soluționarea litigiilor de dreptul muncii în general sau a litigiilor privind magistrații obișnuiți, întrucât instanța de ultimă jurisdicție – [la Corte di Cassazione (Curtea de Casație), statuând în camere reunite] – refuză să asigure protecția drepturilor invocate și protejate de dreptul comunitar, impunând astfel instanței competente în mod natural [Tribunale del lavoro (Tribunalul pentru Litigii de Muncă) sau Tribunale amministrativo regionale (Tribunalul Administrativ Regional)] să decline, în cazul în care este sesizat cu o acțiune, propria competență sau jurisdicție, chiar dacă dreptul respectiv – remunerarea concediului, astfel cum se solicită în acțiune – își găsește temeiul în dreptul Uniunii Europene, care este obligatoriu și care prevalează asupra dreptului italian? În cazul în care Curtea constată încălcarea articolului 47 din Cartă, se solicită, în plus, să se indice căile de atac interne aplicabile pentru a evita ca încălcarea normei de drept primar al Uniunii să implice și refuzul absolut în ordinea internă al protecției drepturilor fundamentale garantate de dreptul Uniunii în speță.

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).

      (2)  Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO 1999, L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129).


title: Cauza T-754/16: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Oakley/EUIPO – Xuebo Ye (Reprezentarea unei elipse discontinue) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă în formă de elipsă discontinuă — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară care reprezintă o elipsă — Motive relative de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/29

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2017 – Oakley/EUIPO – Xuebo Ye (Reprezentarea unei elipse discontinue)
   (Cauza T-754/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă în formă de elipsă discontinuă - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară care reprezintă o elipsă - Motive relative de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2017/C 437/35)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Oakley, Inc. (Foothill Ranch, California, Statele Unite) (reprezentanți: E. Ochoa Santamaría și V. Rodríguez Pombo, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Xuebo Ye (Wenzhou, China)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 31 august 2016 (cauza R 2608/2015–4), privind o procedură de opoziție între Oakley și Xuebo Ye

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 31 august 2016 (cauza R 2608/2015–4)în măsura în care prin aceasta s-a confirmat decizia Diviziei de opoziție și s-a respins opoziția în măsura în care aceasta se întemeiază pe motivul vizat la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene].

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 14, 16.1.2017.


title: Cauza C-602/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 19 octombrie 2017 – Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/État belge

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 19 octombrie 2017 – Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/État belge
   (Cauza C-602/17)
   (2017/C 437/28)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Liège

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Benoît Sauvage, Kristel Lejeune

      Pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

   Articolul 15 alineatul 1 din Convenția pentru evitarea dublei impuneri încheiată între Belgia și Marele Ducat al Luxemburgului la 17 septembrie 1970, interpretat în sensul că permite limitarea competenței statului sursă de a impozita remunerațiile unui salariat rezident belgian care exercită activități în calitate de salariat al unui angajator luxemburghez în mod proporțional cu activitatea desfășurată pe teritoriul Luxemburgului, interpretat în sensul că permite să se atribuie statului de reședință competența de impozitare a celorlalte remunerații, corespunzătoare activităților desfășurate în afara teritoriului luxemburghez, interpretat în sensul că impune prezența fizică permanentă și zilnică a salariatului la sediul angajatorului său, deși nu se contestă faptul că acesta merge acolo în mod regula, în urma examinării jurisdicționale efectuate în mod flexibil pe baza unor elemente obiective și verificabile , și interpretat în sensul că solicită instanțelor să evalueze existența și valoarea prestațiilor efectuate în ambele părți, zi de zi, pentru a stabili numărul acestora raportat la cele 220 de zile lucrătoare, încalcă articolul 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prin faptul că constituie un obstacol de natură fiscală care descurajează activitățile transfrontaliere și principiul general al securității juridice, prin faptul că nu prevede un regim stabil și securizat pentru scutirea fiscală a tuturor remunerațiilor primite de un rezident belgian în temeiul unui contract cu un angajator al cărui sediu administrativ efectiv se află în Marele Ducat al Luxemburgului și că îl expune riscului dublei impozitări pentru toate sau pentru o parte dintre veniturile sale și unui regim imprevizibil și lipsit de orice securitate juridică?


title: Cauza T-710/17: Acțiune introdusă la 13 octombrie 2017 – Lux-Rehab Non-Profit/Comisia

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/38

         Acțiune introdusă la 13 octombrie 2017 – Lux-Rehab Non-Profit/Comisia
   (Cauza T-710/17)
   (2017/C 437/46)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: LUX-REHAB Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Szombathely, Ungaria) (reprezentant: L. Szabó, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, constatarea faptului că Decizia SA.29432 – CP 290/2009 – Ungaria – „Ajutor în ceea ce privește angajarea lucrătorilor cu handicap presupus ilegal din cauza caracterului discriminatoriu al reglementării” a Comisiei din 20 iulie 2011 și Decizia SA.45498 (FC/2016) – „Reclamația OPS Újpest-lift Kft. privind ajutorul de stat acordat întreprinderilor care au angajat lucrători cu handicap între 2006 și 2012” a Comisiei din 25 ianuarie 2017 (denumite în continuare „deciziile atacate”) nu sunt compatibile cu articolul 107 alineatul (1) TFUE;

               —

               în subsidiar, constatarea faptului că deciziile atacate nu constituie, în cadrul acțiunii în despăgubiri nr. 66.P.22.195/2017 introdusă de reclamantă în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta, Ungaria) împotriva Ministerul Resurselor Umane (Ungaria), acte cu forță juridică obligatorie pentru reclamantă și că aceasta nu reprezintă o parte vizată în mod direct și individual, deoarece își întemeiază acțiunea în despăgubiri pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar nu a articolului 107 alineatul (3) TFUE;

               —

               în cazul în care deciziile atacate ar constitui, în cadrul acțiunii în despăgubiri întemeiate pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) din TFUE acte cu forță juridică obligatorie pentru reclamantă, constatarea faptului că deciziile menționate sunt nule pentru motivul că ajutorul de stat acordat de autoritățile ungare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv invocat în susținerea primului capăt de cerere

                           —

                           Deciziile atacate nu au afirmat compatibilitatea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE și, în consecință, aceste decizii nu constituie acte cu forță juridică obligatorie în ceea ce privește acțiunea în despăgubiri introdusă de reclamantă împotriva Ministerului Resurselor Umane în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta, Ungaria).

               2.

               Al doilea motiv invocat în susținerea celui de al doilea capăt de cerere

                           —

                           În deciziile atacate, Comisia nu a afirmat compatibilitatea ajutorului de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) TFUE, invocat de reclamantă, ci în temeiul articolului 107 alineatul (3) TFUE. Prin urmare, aceste decizii nu sunt relevante în ceea ce privește temeiul juridic al pretențiilor formulate în cadrul acțiunii în despăgubiri pendinte în fața Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta, Ungaria) și acestea nu constituie acte cu forță juridică obligatorie pentru reclamantă.

               3.

               Al treilea motiv invocat în susținerea celui de al treilea capăt de cerere

                           —

                           În opinia reclamantei, deciziile atacate sunt nule deoarece autoritățile maghiare au acordat un ajutor de stat ilegal care încalcă articolul 107 alineatul (1) din TFUE și deoarece Comisia ar fi trebuit să fie notificată în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE. Pentru a concluziona asupra ilegalității ajutorului, reclamanta se întemeiază pe Comunicarea Comisiei privind noțiunea de ajutor de stat, astfel cum se prevede la articolul 107 alineatul (1) [TFUE] (1) și pe Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 și 108 TFUE] (Regulamentului general de exceptare pe categorii de ajutoare) (2).

      (1)  JO 2016, C 262, p. 1.

      (2)  JO 2008, L 214, p. 3.


title: Cauza C-347/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Balgarska energiyna borsa AD (BEB)/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR) [Trimitere preliminară — Articolele 101 și 102 TFUE — Directiva 2009/72/CE — Articolele 9, 10, 13 și 14 — Regulamentul (CE) nr. 714/2009 — Articolul 3 — Regulamentul (UE) nr. 1227/2011 — Articolul 2 punctul 3 — Regulamentul (UE) 2015/1222 — Articolul 1 alineatul (3) — Certificarea și desemnarea unui operator de transport și de sistem independent — Limitarea numărului de titulari de licențe de transport de electricitate pe teritoriul național]

text:
               18.12.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 437/10

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 26 octombrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Balgarska energiyna borsa AD (BEB)/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)
   (Cauza C-347/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolele 101 și 102 TFUE - Directiva 2009/72/CE - Articolele 9, 10, 13 și 14 - Regulamentul (CE) nr. 714/2009 - Articolul 3 - Regulamentul (UE) nr. 1227/2011 - Articolul 2 punctul 3 - Regulamentul (UE) 2015/1222 - Articolul 1 alineatul (3) - Certificarea și desemnarea unui operator de transport și de sistem independent - Limitarea numărului de titulari de licențe de transport de electricitate pe teritoriul național])
   (2017/C 437/13)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Balgarska energiyna borsa AD (BEB)

      Pârâtă: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      Dispozitivul

   Articolele 9, 10, 13 și 14 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE, articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețea pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1228/2003, articolul 2 punctul 3 din Regulamentul (UE) nr. 1227/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind integritatea și transparența pieței angro de energie coroborat cu considerentul (3) al acestuia, precum și articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2015/1222 al Comisiei din 24 iulie 2015 de stabilire a unor linii directoare privind alocarea capacităților și gestionarea congestiilor nu se opun, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unei legislații naționale care limitează numărul titularilor de licențe de transport de electricitate pentru un anumit teritoriu.

      (1)  JO C 326, 5.9.2016.