20150731015616672015/C 270/022262013CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL201506112211Cauzele conexate C-226/13, C-245/13, C-247/13 și C-578/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel – Germania) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)/Republica Elenă [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Comunicarea actelor judiciare și extrajudiciare – Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 – Articolul 1 alineatul (1) – Noțiunea „materie civilă sau comercială” – Răspunderea statului pentru „acta iure imperii”]
 ---documentbreak--- C2702015RO210120150611RO00022121Hotărârea Curții (Camera întâi) din 11 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel – Germania) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)/Republica Elenă
   (Cauzele conexate C-226/13, C-245/13, C-247/13 și C-578/13) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Comunicarea actelor judiciare și extrajudiciare — Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 — Articolul 1 alineatul (1) — Noțiunea „materie civilă sau comercială” — Răspunderea statului pentru „acta iure imperii”]”2015/C 270/02Limba de procedură: germana
      Instanța de trimitere

   Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului trebuie interpretat în sensul că acțiuni jurisdicționale în despăgubire pentru tulburarea posesiei și încălcarea dreptului de proprietate, în executarea contractului și în daune interese, precum cele în discuție în litigiile principale, introduse de persoane private, titulare ale unor obligațiuni de stat, împotriva statului emitent, intră în domeniul de aplicare al regulamentului menționat în măsura în care nu rezultă că nu intră în mod vădit sub incidența materiei civile sau comerciale.
   (
         1
      )	JO C 215, 27.7.2013

      JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-354/15: Acțiune introdusă la 2 iulie 2015 – Allergopharma/Comisia

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/11

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2015 – Allergopharma/Comisia
   (Cauza T-354/15)
   (2015/C 328/10)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Allergopharma GmbH & Co. KG (Reinbek, Germania) (reprezentanți: T. Müller-Ibold și F.-C. Laprévote, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 27 martie 2015 de autorizare a unei scheme de ajutoare în favoarea unor întreprinderi farmaceutice germane aflate în dificultate financiară prin scutirea de la rabaturi obligatorii [SA.34881 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2012/CP)];

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept și pe încălcarea tratatului, a principiului nediscriminării și a principiului protecției încrederii legitime ca urmare a neluării în considerare a Liniilor directoare pentru salvare și restructurare (1)

                           —

                           Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că prin decizia respectivă se încalcă principiile generale ale egalității de tratament și protecției încrederii legitime și se săvârșește o eroare de drept, prin faptul că se derogă în mod nelegal de la Orientările obligatorii pentru salvare și restructurare, deși o asemenea derogare nu este prevăzută de orientările menționate. Motivarea potrivit căreia scutirile acordate nu ar avea drept scop menținerea în mod artificial pe piață a unor întreprinderi ineficiente este eronată întrucât (i) face distincție între întreprinderi eficiente și întreprinderi ineficiente, deși orientările nu efectuează o asemenea distincție și (ii) interpretarea pe care se întemeiază Comisia dată „eficienței” este incompatibilă cu principiile fundamentale ale dreptului privind ajutoarele de stat.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe săvârșirea unor erori de drept, a unor erori de fapt și a unor erori vădite de apreciere la aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE

                           —

                           Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta critică faptul că, presupunând chiar că Comisia poate aprecia scutirile în mod direct în raport cu criteriul prevăzut la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, decizia este afectată de o serie de erori de drept și de erori vădite de apreciere întrucât nu definește în mod clar scopul ajutoarelor și nu clarifică, așadar, motivul pentru care ajutoarele sunt necesare pentru atingerea obiectivului. În special, în opinia reclamantei, Comisia nu a ținut seama de faptul că, potrivit jurisprudenței, ajutoarele pentru funcționare autorizate în favoarea unor întreprinderi aflate în dificultate sunt, în principiu, inadecvate pentru realizarea unor obiective de interes comun și că scutirile nu au niciun efect de stimulare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor garanții fundamentale de procedură, precum și a dreptului de a fi ascultat

                           —

                           Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta invocă faptul că – prin încălcarea dreptului de a fi ascultat și a unor garanții de procedură prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 (2) – decizia atacată depășește cu mult clarificarea chestiunilor ridicate în decizia de inițiere a procedurii. Pe de o parte, în decizia atacată se ajunge la concluzia că este inadecvat ca ajutoarele să fie evaluate în raport cu criteriul stabilit de Liniile directoare pentru salvare și restructurare, în timp ce în decizia de inițiere a procedurii se subliniază că acestea constituie „singurul temei juridic pentru compatibilitatea cu piața internă”. Pe de altă parte, în decizia atacată se ajunge la concluzia că, în mod excepțional, este adecvat ca respectiva compatibilitate a ajutoarelor să fie evaluată direct în raport cu criteriul prevăzut la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, deși decizia de inițiere a procedurii nu conține niciun indiciu cu privire la o asemenea posibilitate. Reclamanta a fost privată astfel de posibilitatea de a-și exprima punctul de vedere cu privire la aceste chestiuni care, în ceea ce privește Comisia, erau în final decisive.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare

                           —

                           Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că decizia atacată este afectată de vicii grave de motivare, întrucât Comisia nu a prezentat considerații rezonabile în legătură cu numeroase puncte. În special, nu au fost prezentate motive rezonabile (i) privind aplicarea dispoziției derogatorii prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE și (ii) privind împrejurările excepționale care ar justifica autorizarea ajutoarelor pentru funcționare, precum în prezenta cauză.

      (1)  Liniile directoare comunitare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (JO 2004, C 244, p. 2)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-55/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Köln — Germania) — Arcor AG & Co. KG/Republica Federală Germania (Telecomunicații — Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 — Accesul la bucla locală — Principiul stabilirii tarifelor în funcție de costuri — Costuri — Dobânzi legate de capitalul investit — Amortizările activelor imobilizate — Evaluarea infrastructurilor locale de telecomunicații — Costuri curente și costuri istorice — Bază de calcul — Costuri reale — Costuri deja suportate și costuri previzionale — Justificarea costurilor — Model analitic ascendent și descendent — Reglementare națională detaliată — Marjă de apreciere a autorităților naționale de reglementare — Control judecătoresc — Autonomia procedurală a statelor membre — Principiile echivalenței și efectivității — Contestarea în justiție de către beneficiari a deciziilor de autorizare a tarifelor operatorului notificat — Sarcina probei — Procedură de control și procedură jurisdicțională)

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 aprilie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgericht Köln — Germania) — Arcor AG & Co. KG/Republica Federală Germania
   (Cauza C-55/06) (1)

   (Telecomunicații - Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 - Accesul la bucla locală - Principiul stabilirii tarifelor în funcție de costuri - Costuri - Dobânzi legate de capitalul investit - Amortizările activelor imobilizate - Evaluarea infrastructurilor locale de telecomunicații - Costuri curente și costuri istorice - Bază de calcul - Costuri reale - Costuri deja suportate și costuri previzionale - Justificarea costurilor - Model analitic ascendent și descendent - Reglementare națională detaliată - Marjă de apreciere a autorităților naționale de reglementare - Control judecătoresc - Autonomia procedurală a statelor membre - Principiile echivalenței și efectivității - Contestarea în justiție de către beneficiari a deciziilor de autorizare a tarifelor operatorului notificat - Sarcina probei - Procedură de control și procedură jurisdicțională)
   (2008/C 142/03)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgericht Köln
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Arcor AG & Co. KG

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Cu participarea: Deutsche Telekom AG
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgericht Köln — Interpretarea articolului 1 alineatul (4), a articolului 3 alineatul (3) și a articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind accesul neîngrădit la bucla locală (JO L 336, p. 4)
   Dispozitivul

               1)

               Dobânzile legate de capitalurile investite și amortizările activelor imobilizate utilizate pentru instalarea buclei locale fac parte din costurile care trebuie luate în considerare în conformitate cu principiul stabilirii tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală în funcție de costuri, prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind accesul neîngrădit la bucla locală.

               2)

               În cadrul aplicării principiului stabilirii tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală în funcție de costuri, prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2887/2000, pentru determinarea bazei de calcul al costurilor operatorului notificat, autoritățile naționale de reglementare trebuie să ia în considerare costurile reale, respectiv costurile deja suportate de operatorul notificat, precum și costurile previzionale, acestea din urmă fiind întemeiate, după caz, pe o estimare a cheltuielilor de înlocuire a rețelei sau a anumitor elemente ale acesteia.

               3)

               În temeiul articolului 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2887/2000, autoritatea națională de reglementare poate solicita operatorului notificat să îi furnizeze informații relevante privind documentele justificative ale costurilor luate în considerare în cadrul aplicării principiului stabilirii tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală în funcție de costuri. Întrucât dreptul comunitar nu cuprinde dispoziții referitoare la documentele contabile care trebuie verificate, potrivit dreptului aplicabil, doar autorităților naționale de reglementare le revine sarcina de a analiza dacă documentele furnizate sunt cele mai adecvate în vederea contabilității costurilor.

               4)

               Dreptul comunitar nu exclude ipoteza potrivit căreia, în cadrul aplicării principiului stabilirii tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală în funcție de costuri, în lipsă de documente contabile complete și clare, autoritățile naționale de reglementare determină costurile pe baza unui model analitic ascendent sau a unuia descendent al costurilor.

               5)

               Posibilitatea acordată statelor membre la articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul nr. 2887/2000 de a adopta măsuri naționale detaliate nu ar putea face inaplicabil principiul stabilirii tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală în funcție de costuri, astfel cum este prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul menționat.

               6)

               Rezultă din dispozițiile articolului 4 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2887/2000 că, la momentul analizării tarifelor operatorilor notificați pentru furnizarea accesului neîngrădit la bucla locală a acestora din perspectiva principiului de tarifare prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul menționat, autoritățile naționale de reglementare dispun de atribuții largi, care cuprind aprecierea diferitelor aspecte ale acestor tarife, inclusiv modificarea prețurilor și, în consecință, a tarifelor oferite. Aceste atribuții largi se raportează și la costurile suportate de operatorii notificați, de exemplu, dobânzile legate de capitalul investit și amortizările activelor imobilizate, la baza de calcul al acestora, precum și la modelele de justificare contabilă a costurilor menționate.

               7)

               În cadrul autonomiei procedurale de care dispun, doar statelor membre le revine atribuția de a determina instanța competentă, natura contenciosului și, în consecință, modalitățile de exercitare a controlului judecătoresc în ceea ce privește deciziile autorităților naționale de reglementare referitoare la autorizarea tarifelor operatorilor notificați pentru accesul neîngrădit la bucla locală a acestora, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității protecției jurisdicționale. În aceste condiții, instanța națională trebuie să asigure respectarea efectivă, în condiții de transparență, de echitate și de nediscriminare, a obligațiilor rezultate din Regulamentul nr. 2887/2000 cu privire la accesul neîngrădit la bucla locală, potrivit unor modalități conforme cu principiul de tarifare prevăzut la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul menționat.

               8)

               Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2887/2000 în coroborare cu articolul 5a alineatul (3) din Directiva 90/387/CEE a Consiliului din 28 iunie 1990 de instituire a pieței comune a serviciilor de telecomunicații prin punerea în aplicare a operării de rețele deschise, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/51/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 octombrie 1997, impune ca instanțele naționale să interpreteze și să aplice normele interne de procedură care guvernează exercitarea acțiunilor, astfel încât o decizie a autorității naționale de reglementare privind autorizarea tarifelor pentru accesul neîngrădit la bucla locală să poată fi contestată în justiție nu numai de către întreprinderea destinatară a unei astfel de decizii, ci și de către beneficiarii, în sensul regulamentul menționat, ale căror drepturi pot fi afectate de această decizie.

               9)

               Regulamentul nr. 2887/2000 trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unei proceduri de control al tarifării accesului neîngrădit la bucla locală desfășurate de o autoritate națională de reglementare potrivit articolului 4 din regulamentul menționat, îi incumbă operatorului notificat sarcina de a furniza proba potrivit căreia tarifele sale respectă principiul stabilirii tarifelor în funcție de costuri. În schimb, le revine statelor membre atribuția de a stabili împărțirea sarcinii probei între autoritatea națională de reglementare care a adoptat decizia de autorizare a tarifelor operatorului notificat și beneficiarul care contestă această decizie. De asemenea, le revine statelor membre atribuția de a stabili, în conformitate cu normele de procedură ale acestora, precum și cu respectarea principiilor comunitare ale efectivității și echivalenței protecției jurisdicționale, modalitățile de împărțire a sarcinii acestei probe în cadrul unei contestări în justiție a unei decizii a autorității naționale de reglementare de autorizare a tarifelor unui operator notificat pentru accesul neîngrădit la bucla sa locală.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza C-319/09 P: Recurs introdus la 11 august 2009 de ACEA SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-297/02, ACEA SpA/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/38

         Recurs introdus la 11 august 2009 de ACEA SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta extinsă) pronunțate la 11 iunie 2009 în cauza T-297/02, ACEA SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-319/09 P)
   2009/C 267/69
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: ACEA SpA (reprezentanți: L. Radicati di Brozolo, A. Giardina și T. Ubaldi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, ACSM Como SpA, AEM — Azienda Energetica Metropolitana Torino — SPA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii pronunțate în cauza T-297/02 întrucât nu sancționează lipsa examinării diferențiate a diferitelor cazuri de aplicare a scutirii trienale de impozit pe profit și confirmă că scutirea menționată trebuie să primească o calificare generală și abstractă în sensul că reprezintă un ajutor de stat;

               —

               anularea hotărârii întrucât nu recunoaște că scutirea trienală de impozit pe profit poate fi calificată drept ajutor existent, în sensul articolului 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul (CE) nr.o659/1999 (1);

               —

               anularea hotărârii întrucât confirmă legalitatea ordinului de recuperare prevăzut la articolul 3 din decizie (2);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața ambelor instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă patru motive de recurs în susținerea concluziilor sale.
   Primul motiv se întemeiază pe o eroare de drept în aplicarea articolului 88 CE și a Regulamentului (CE) nr.o659/1999, precum și pe o lipsă de motivare a hotărârii atacate în ceea ce privește absența examinării diferențiate a diferitelor cazuri de aplicare a scutirii trienale de impozit pe profit prevăzute la articolul 3 alineatul 70 din Legea nr.o549/1995 și la articolul 66 alineatul 14 din Decretul-lege nr.o331/1993. Astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a omis să își motiveze decizia întrucât, în lumina împrejurărilor specifice speței și a informațiilor aflate la dispoziția Comisiei, nu a sancționat caracterul abstract și incomplet al anchetei și al concluziilor la care a ajuns Comisia în decizia atacată referitor la diferitele cazuri în care se aplica scutirea fiscală.
   Al doilea motiv se întemeiază pe aplicarea eronată de către Tribunal a articolului 87 alineatul (1) CE, precum și pe o lipsă de motivare, întrucât a confirmat că scutirea trienală trebuia să primească o calificare generală și abstractă în sensul că reprezintă un ajutor de stat. În special, Tribunalul nu a verificat în mod corect împrejurările din speță și nici presupunerile pe care s-a întemeiat Comisia pentru a califica măsura respectivă drept ajutor, astfel cum ar fi trebuit să procedeze în temeiul competenței de control complet de care dispune. Prin urmare, Tribunalul a confirmat decizia Comisiei, cu toate că existența a două dintre condițiile prevăzute la articolul 87 alineatul (1) CE nu a fost demonstrată, cel puțin în ceea ce privește anumite sectoare vizate de scutire: faptul că ajutorul poate să denatureze concurența și că afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
   Al treilea motiv se întemeiază pe lipsa și pe caracterul contradictoriu al motivării, precum și pe o eroare de drept în interpretarea și în aplicarea articolului 88 alineatul (1) CE și a articolului 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul (CE) nr.o659/1999, scutirea trienală de impozit pe profit fiind calificată drept ajutor nou. Astfel, Tribunalul nu a sancționat faptul că scutirea nu a fost calificată drept ajutor existent în sensul articolului 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul (CE) nr.o659/1999, cu toate că rezulta din context și din împrejurările din speță că o calificare drept ajutor nou, cel puțin în ceea ce privește anumite sectoare vizate de scutirea trienală, nu era justificată.
   Al patrulea motiv se întemeiază pe o eroare de drept și pe o lipsă de motivare referitoare la legalitatea ordinului de recuperare prevăzut la articolul 3 din decizia atacată. Astfel, având în vedere împrejurările din speță, Tribunalul a săvârșit o eroare apreciind că ordinul de recuperare prevăzut în dispozitivul deciziei avea o sferă maximă și era total necondiționat, cu toate că decizia menționată nu cuprindea decât o apreciere abstractă, generică și incompletă a scutirii fiscale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO 1999, L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 01, p. 41).

      (2)  Decizia 2003/193/CE a Comisiei din 5 iunie 2002 privind un ajutor de stat sub formă de scutiri fiscale și de împrumuturi în condiții preferențiale acordate de Italia unor întreprinderi de servicii publice al căror acționariat este în majoritate public (JO 2003, L 77, p. 21).


title: Cauza T-265/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 februarie 2009 — Lee/DE/OAPI — Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE) (Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative PIAZZA del SOLE — Mărci naționale și internaționale verbale anterioare PIAZZA și PIAZZA D'ORO — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Lipsa similitudinii semnelor)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 februarie 2009 — Lee/DE/OAPI — Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE)
   (Cauza T-265/06) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative PIAZZA del SOLE - Mărci naționale și internaționale verbale anterioare PIAZZA și PIAZZA D'ORO - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Lipsa similitudinii semnelor)
   (2009/C 82/40)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Sara Lee/DE NV (Utrecht, Tările de Jos) (reprezentant: C. Hollier-Larousse, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl (Reggio d'Émilie, Italia) (reprezentant: D. Caneva, avocat)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 iulie 2006 (cauza R 235/2005-2) privind o procedură de opoziție între Sara Lee/DE NV și Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl.
   Dispozitivul

               1)

               Repinge acțiunea

               2)

               Obligă Sara Lee/DE NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza C-389/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 29 iunie 2017 – UAB „EVP International”/Lietuvos bankas

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 29 iunie 2017 – UAB „EVP International”/Lietuvos bankas
   (Cauza C-389/17)
   (2017/C 309/36)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Recurentă (reclamantă în primă instanță): UAB „EVP International”

      Pârâtă: Lietuvos bankas

      Întrebarea preliminară

   Dacă articolul 5 alineatul (2) coroborat cu articolul 6 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/110/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din prezenta cauză, trebuie considerate servicii de plată care sunt legate (sau nu sunt legate) de emiterea de monedă electronică următoarele:

               a)

               o tranzacție de plată prin care, la cererea (la ordinul) deținătorului de monedă electronică adresată instituției emitente de monedă electronică (emitentul), moneda electronică (fondurile care pot fi răscumpărate) răscumpărată la valoarea nominală este transferată în contul bancar al unui terț;

               b)

               o tranzacție de plată prin care, la ordinul vânzătorului, cumpărătorul (plătitorul) bunurilor și/sau serviciilor plătește bunurile și/sau serviciile prin transferul/plata fondurilor către o instituție emitentă de monedă electronică (emitent de monedă electronică), iar aceasta, la primirea fondurilor, emite monedă electronică la valoarea nominală a fondurilor primite, în beneficiul vânzătorului (deținătorul de monedă electronică).

      (1)  Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE (JO 2009, L 267, p. 7).


title: Cauza C-518/06: Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Comisia/Italia

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/15

         Acțiune introdusă la data de 20 decembrie 2006 — Comisia/Italia
   (Cauza C-518/06)
   (2007/C 42/25)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa si N. Yerrell, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               1)

               Să se constate că Republica Italiană,

                           —

                           adoptând și menținând în vigoare legislația în temeiul căreia primele pentru asigurarea de răspundere civilă auto pentru pagube produse terților trebuie calculate în baza unor criterii determinate;

                           —

                           supunând unui control retroactiv primele de asigurare de răspundere civilă auto pentru pagube produse terților,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile referitoare la libera comercializare a produselor de asigurare, obligații care îi revin din dispozițiile referitoare la libertatea tarifară, prevăzute la articolele 6, 29 și 39 din Directiva 92/49/CEE (1) a Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea generală directă și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (a treia directivă privind „asigurarea generală“) (denumită în continuare „Directiva 92/49“);

                           —

                           exercitând un control asupra modului în care întreprinderile de asigurare, cu sediul principal într-un alt stat membru, dar care își desfășoară activitatea în Italia în cadrul libertății de stabilire sau a libertății de a presta servicii, își calculează primele de asigurare;

                           —

                           impunând sancțiuni în cazul încălcării dispozițiilor italiene referitoare la modul de calcul al primelor de asigurare, inclusiv în ceea ce privește întreprinderile de asigurare cu sediul într-un alt stat membru, dar care își desfășoară activitatea în Italia în cadrul libertății de stabilire sau al libertății de a presta servicii,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin din prevederile articolului 9 din Directiva 92/49;

                           —

                           menținând obligația de a încheia asigurarea de răspundere civilă auto pentru toate întreprinderile de asigurare, inclusiv întreprinderile de asigurare cu sediul principal într-un alt stat membru, dar care își desfășoară activitatea în Italia în cadrul libertății de stabilire sau al libertății de a presta servicii,

                     nu și-a îndeplinit obligațiile rezultate din articolele 43 și 49 din Tratatul de instituire a Comunității Europene.

               2)

               Să oblige Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Obligarea întreprinderilor de asigurare de a stabili primele nete de asigurare conform „propriilor date tehnice, suficient de vaste și valabile pentru cel puțin cinci exerciții financiare“ și de a le pune în acord cu valoarea medie concretă a pieței, precum și supunerea primelor unui control retroactiv, cu posibilitatea aplicării unor sancțiuni importante de către autoritatea italiană de supraveghere în caz de încălcare a obligațiilor menționate, constituie o încălcare a principiului libertății tarifare, prevăzut de Directiva 92/49. Legislația italiană instituie, de fapt, un sistem de prime de asigurare reglementate și împiedică astfel, întreprinderile de asigurare să-și comercializeze liber serviciile în modalitatea pe care o consideră potrivită și să-și stabilească în mod liber propriile tarife, afectând realizarea pieței unice în domeniul asigurărilor.
   Interesul general, ca fundament al adoptării prevederilor naționale, nu poate fi invocat de către statul italian pentru a justifica o derogare de la principiul libertății tarifare a întreprinderilor, prevăzut de legislația comunitară, în măsura în care nu se numără printre excepțiile prevăzute în mod expres de Directiva 92/49, la articolul 29 alineatul (2) și articolul 39 alineatul (3).
   Controlul efectiv exercitat de către autoritatea italiană de supraveghere adică de către autoritatea de supraveghere a statului membru gazdă asupra modalităților în care întreprinderile de asigurare, care își desfășoară activitatea în Italia în cadrul libertății de stabilire sau al libertății de a presta servicii, își calculează nivelul primelor de asigurare, precum și aplicarea unor sancțiuni de către aceeași autoritate italiană de supraveghere, în cazul încălcării legislației italiene, constituie o violare a repartizării competențelor între statul membru de origine (adică: în care se află sediul principal al întreprinderii de asigurări) și statul membru gazdă, stabilită la articolul 9 al Directivei 92/49.
   Obligația de a încheia asigurări, impusă tuturor întreprinderilor de asigurare care își exercită activitatea în domeniul răspunderii civile auto, independent de locul situării sediului lor și cu privire la toate categoriile de asigurați și la toate regiunile din Italia, precum și posibilitatea de aplicare a unor sancțiuni de către autoritatea italiană de supraveghere, în caz de încălcare a acestei obligații, implică o restricție a libertății fundamentale de stabilire, interzisă ca atare de articolul 43 CE și de asemenea, constituie o limitare a libertății de a presta servicii, incompatibilă cu articolul 49 CE. Într-adevăr, obligația de a încheia asigurarea obligatorie de răspundere civilă auto, prevăzută de legislația italiană constituie un obstacol serios pentru exercitarea activităților întreprinderilor de asigurare în Italia, în măsura în care această obligație descurajează întreprinderile de asigurări stabilite în alte state membre să se stabilească sau presteze servicii în Italia și deci compromite accesul pe piața italiană.
   Obligația de a încheia asigurări constituie un obstacol nejustificat și neproporțional în raport cu scopul urmărit. În fapt, „noțiunea de ordine publică poate fi invocată numai în cazurile de amenințare efectivă și suficient de gravă pentru unul dintre interesele fundamentale ale colectivității“ și „excepția de ordine publică, la fel ca orice altă derogare la un principiu fundamental al tratatului, trebuie interpretată în mod restrictiv“ (hotărârea din 19 ianuarie 1999, cauza C-348/96, Acțiune penală împotriva Donatellei Calfa, Raccolta 1999, p. I-11, punctele 21 și 23).
   În plus, o asemenea restricție este improprie pentru atingerea obiectivului pentru care a fost adoptată, în măsura în care o astfel de obligație generală de a practica asigurări împiedică formarea și operativitatea sectoarelor specializate ale întreprinderilor de asigurări care ar putea satisface în mod adecvat și mai eficient cerințele consumatorilor, tocmai datorită dobândirii unei specializări.
   În fine, o astfel de restricție excede ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului de menținere a ordinii publice sau a protecției consumatorilor, fie din punct de vedere geografic, în măsura în care problemele inerente ordinii publice privesc, potrivit acelorași autorități italiene, numai „anumite spații geografice“ ale teritoriului național, fie din punct de vedere al conținutului, în măsura în care întreprinderile de asigurare care își desfășoară activitatea în Italia sunt obligate să asigure orice proprietar sau conducător de autovehicul, indiferent de riscul pe care proprietarul sau conducătorul auto îl asigură în cadrul răspunderii civile pentru pagube provocate terților.

      (1)  JO L 228, p. 1.


title: Cauza T-322/07: Acțiune introdusă la 27 august 2007 — Kenitex Química/OAPI — Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/51

         Acțiune introdusă la 27 august 2007 — Kenitex Química/OAPI — Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)
   (Cauza T-322/07)
   (2007/C 269/92)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Kenitex Química, S.A. (Manique, Estoril, Portugalia) (reprezentant: M. Pardete Reis, advogada)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Chemicals International Establishment
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 iunie 2007, notificată prin fax reclamantei la 25 iunie 2007, în procedura de declarare a nulității nr. 879 C 001553742/1 (cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 553 742), căreia îi corespunde numărul de recurs R 330/2006-4, și, în consecință, declararea validității înregistrării mărcii comunitare nr. 1 553 742 „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR”, solicitată la 13 martie 2000 și înregistrată la 22 mai 2001;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   La 22 mai 2001, la cererea reclamantei, s-a înregistrat marca comunitară figurativă „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR” pentru produse din clasele 1, 2 și 19 potrivit clasificării de la Nisa (produse chimice pentru industrie, rășini artificiale, coloranți, vopsele, lacuri, diluanți, rășini naturale, metale pentru pictură; materiale de construcții nemetalice, pavele din asfalt, căptușeli, parapeți de siguranță pentru drumuri, sticlă pentru construcții).
   Chemical International Establishment a solicitat declararea nulității mărcii comunitare în temeiul existenței unor înregistrări anterioare a mărcilor naționale figurative „Kenitex” pentru produse din clasa 2 (picturi decorative) în Portugalia, „Kenitex”, pentru produse din clasele 2 și 19 (căptușeli de diverse culori pentru clădiri) în Franța și „Kenitex” pentru produse din clasele 1, 2, 17 și 19 (produse neinflamabile și impermeabile, vopsele și căptușeli) în țările Benelux.
   Divizia de anulare a admis cererea de declarare a nulității și camera de recurs a respins recursul introdus de reclamantă împotriva acestei decizii, pe motivul că exista un risc de confuzie, având în vedere similitudinea produselor și semnelor.
   Reclamanta susține încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 (1) al Consiliului, considerând că nu există un risc de confuzie între cele două semne și că semnul reclamantei corespunde cu denumirea sa socială și cu numele sediului înregistrat în Portugalia, la Instituto Nacional de Propriedade Industrial (INPI).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție Specială 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-178/13: Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/29

         Ordonanța președintelui Curții din 22 noiembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda
   (Cauza C-178/13) (1)

   2014/C 102/44
   Limba de procedură: finlandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza C-191/07 P: Recurs introdus la 3 aprilie 2007 de Jean Yves Sellier împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 15 ianuarie 2007 în cauza T-276/06, Sellier/Comisia

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/15

         Recurs introdus la 3 aprilie 2007 de Jean Yves Sellier împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 15 ianuarie 2007 în cauza T-276/06, Sellier/Comisia
   (Cauza C-191/07 P)
   (2008/C 64/23)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Jean Yves Sellier (reprezentant: J.Y. Leeman, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Prin ordonanța din 18 septembrie 2007, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul și a dispus ca domnul Sellier să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-346/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te's-Gravenhage (Țările de Jos) la 28 august 2009 — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland BV și alții

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Gerechtshof te's-Gravenhage (Țările de Jos) la 28 august 2009 — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland BV și alții
   (Cauza C-346/09)
   2009/C 282/44
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te's-Gravenhage

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Staat der Nederlanden

      Pârâți: Denkavit Nederland BV și alții

      Întrebarea preliminară

   Dreptul comunitar, în special Directiva 90/425/CEE (1), Decizia 94/381/CE (2) și Decizia 2000/766/CE (3), trebuie interpretat în sensul că o măsură prohibitivă națională precum cea prevăzută la articolul 2 din reglementarea provizorie care interzice, în scopul protecției față de ESB, producția și comercializarea de proteine animale transformate destinate furajării animalelor de fermă, este incompatibilă cu aceste dispoziții atunci când o astfel de măsură prohibitivă națională

               —

               a intrat în vigoare la 15 decembrie 2000 (prin urmare înaintea Deciziei 2007/766/CE) și

               —

               se aplica de asemenea temporar (până la [Decizia 2001/9/CE] (4) din 29 decembrie 2000) la făina de pește și la fosfatul dicalcic et au phosphate dicalcique?

      (1)  Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse în vederea realizării pieței interne (JO L 224, p. 29, Ediție specială, 03/vol. 1, p. 53).

      (2)  Decizia 94/381/CE a Comisiei din 27 iunie 1994 cu privire la anumite măsuri de protecție legate de encefalopatia spongiformă bovină și de furajarea cu proteine derivate de la mamifere (JO L 172, p. 23).

      (3)  Decizia 2000/766/CE a Consiliului din 4 decembrie 2000 cu privire la anumite măsuri de protecție referitoare la forme transmisibile de encefalopatie spongiformă și furajarea animalelor cu proteine animale (JO L 306, p. 32).

      (4)  Decizia 2001/9/CE a Comisiei din 29 decembrie 2000 cu privire la măsurile de control necesare pentru punerea în aplicare a Deciziei 2000/766/CE a Consiliului cu privire la anumite măsuri de protecție referitoare la forme transmisibile de encefalopatie spongiformă și furajarea animalelor cu proteine animale (JO L 2, p. 32).


title: Cauza T-516/17: Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Imasa, Ingeniería y Proyectos/Comisia și SRB

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/20

         Acțiune introdusă la 4 august 2017 – Imasa, Ingeniería y Proyectos/Comisia și SRB
   (Cauza T-516/17)
   (2017/C 357/26)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Imasa, Ingeniería y Proyectos, S.A. (Oviedo, Spania) (reprezentanți: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín și B. Fernández García, avocați)

      Pârâţi: Comisia Europeană și Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei (SRB/EES/2017/08) adoptate de Comitetul unic de rezoluție în ședința sa executivă din 7 iunie 2017 de instituire a unei scheme de rezoluție pentru Banco Popular Español S.A.;

               —

               anularea Deciziei (UE) 2017/1246 a Comisiei din 7 iunie 2017 de aprobare a schemei de rezoluție pentru Banco Popular Español S.A.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauzele T-478/17, Mutualidad de la Abogacía și Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/SRB, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno și SFL/SRB, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Comisia și SRB, T-483/17, García Suárez și alții/Comisia și SRB, T-484/17, Fidesban și alții/SRB, T-497/17, Sánchez del Valle și Calatrava Real State 2015/Comisia și SRB, și T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisia și SRB.


title: Cauza C-214/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 23 aprilie 2013 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria/George Ciocoiu

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel București (România) la data de 23 aprilie 2013 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria/George Ciocoiu
   (Cauza C-214/13)
   2013/C 189/16
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel București

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria

      Pârât: George Ciocoiu

      Întrebarea preliminară

   Se opune art. 110 TFUE aplicării de către un stat membru a unei taxe pentru emisii poluante asupra unui autovehicul de ocazie (second-hand) provenit din celelalte state membre ale Uniunii Europene, cu ocazia primei înmatriculări a acelui autoturism în statul membru respectiv, în condițiile în care perceperea și plata aceleiași taxe, deși prevăzută printr-un act normativ și în cazul autoturismelor de ocazie (second-hand) de pe piața internă, similare ca vechime, stare tehnică și rulaj, ca fiind datorată cu ocazia primului lor transfer de proprietate, a fost suspendată ulterior printr-un act normativ cu putere de lege?


title: Cauza T-435/10: Ordonanța Tribunalului din 31 august 2011 — IEM/Comisia ( Acțiune în anulare — Al patrulea Program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative — Cerere de rambursare a avansului plătit în executarea unui contract de finanțare a cercetării — Clauză compromisorie — Scrisoare prin care se anunță emiterea unei note de debit — Scrisoare de atenționare — Acte indisociabile de contract — Inadmisibilitate )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/21

         Ordonanța Tribunalului din 31 august 2011 — IEM/Comisia
   (Cauza T-435/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Al patrulea Program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative - Cerere de rambursare a avansului plătit în executarea unui contract de finanțare a cercetării - Clauză compromisorie - Scrisoare prin care se anunță emiterea unei note de debit - Scrisoare de atenționare - Acte indisociabile de contract - Inadmisibilitate)
   2011/C 319/45
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Sofokleous, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și A. Sauka, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a scrisorii Comisiei din 7 mai 2010, prin care se anunța emiterea unei note de debit pentru rambursarea sumei de 105 416,47 de euro, corespunzătoare avansului plătit reclamantei de Parthénon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion, în executarea contractului FAIR-CT98-9544 încheiat în cadrul celui de Al patrulea Program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative și, pe de altă parte, a scrisorii Comisiei din 14 iulie 2010, de atenționare cu privire la suma principală neplătită, reclamată prin nota de debit nr. 3241004968.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza C-73/06: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Köln — Germania) — Planzer Luxembourg Sàrl/Bundeszentralamt für Steuern (A șasea directivă TVA — Articolul 17 alineatele (3) și (4) — Restituirea TVA — A opta directivă TVA — Restituirea TVA persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării — Articolele 3 litera (b) și 9 paragraful al doilea — Anexa B — Certificat privind calitatea de persoană plătitoare de impozit — Efect juridic — A treisprezecea directivă TVA — Restituirea TVA persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul Comunității — Articolul 1 punctul 1 — Noțiunea de sediu al activității economice)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Köln — Germania) — Planzer Luxembourg Sàrl/Bundeszentralamt für Steuern
   (Cauza C-73/06) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 17 alineatele (3) și (4) - Restituirea TVA - A opta directivă TVA - Restituirea TVA persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării - Articolele 3 litera (b) și 9 paragraful al doilea - Anexa B - Certificat privind calitatea de persoană plătitoare de impozit - Efect juridic - A treisprezecea directivă TVA - Restituirea TVA persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul Comunității - Articolul 1 punctul 1 - Noțiunea de sediu al activității economice)
   (2007/C 199/16)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht Köln
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Planzer Luxembourg Sàrl

      Pârâtă: Bundeszentralamt für Steuern
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Köln — Interpretarea articolului 3 alineatul (b) și a anexei B la A opta directivă 79/1072/CEE a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării (JO L 331, p. 11) și a articolului 1 punctul 1 din A treisprezecea directivă 86/560/CEE a Consiliului din 17 noiembrie 1986 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul Comunității (JO L 326, p. 40) — Restituirea TVA unei persoane impozabile stabilite pe teritoriul unui alt stat membru care este o filială a unei societăți stabilite într-un stat terț — Criterii referitoare la o unitate pentru a fi considerată ca stabilită pe teritoriul țării — Noțiunea de „sediu al activității economice” și de „unitate fixă de unde se efectuează tranzacțiile”
   Dispozitivul

               1)

               Articolele 3 litera (b) și 9 paragraful al doilea din A opta directivă 79/1072/CEE a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării, trebuie interpretate în sensul că certificatul redactat pe baza modelului din anexa B la această directivă permite, în principiu, să se prezume că persoana interesată nu este numai plătitoare de taxă pe valoarea adăugată în statul membru căruia îi aparține administrația fiscală care i l-a eliberat, ci și că este stabilită în acest stat membru.
               Aceste dispoziții nu presupun totuși să se interzică administrației fiscale a statului membru în care se solicită restituirea taxei pe valoarea adăugată achitate, aferentă intrărilor, care ar avea îndoieli cu privire la realitatea economică a unității a cărei adresă este menționată în acest certificat să se asigure cu privire la această realitate, recurgând la măsuri administrative prevăzute în acest scop de reglementarea comunitară în domeniul taxei pe valoarea adăugată.

               2)

               Articolul 1 punctul 1 din A treisprezecea directivă 86/560/CEE a Consiliului din 17 noiembrie 1986 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul Comunității, trebuie interpretat în sensul că sediul activității economice a unei societăți este locul unde sunt adoptate deciziile esențiale privind direcția generală a acestei societăți și în care se exercită funcțiile de administrare centrală a acesteia.

      (1)  JO C 201, 7.8.2004.


title: Cauza C-342/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale — Specii de faună și floră sălbatică — Vânătoare de lupi)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-342/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale - Specii de faună și floră sălbatică - Vânătoare de lupi)
   (2007/C 183/08)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek și I. Koskinen, agenți)

      Pârâtă: Republica Finlanda (reprezentant: E. Bygglin, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 12 alineatul (1) și 16 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7) — Vânătoare de lupi
   Dispozitivul

               1)

               Prin faptul de a autoriza vânătoarea de lupi cu titlu preventiv, fără a se fi stabilit că aceasta este de natură să prevină pagube importante în sensul articolului 16 alineatul (1) litera (b) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 12 alineatul (1) și 16 alineatul (1) litera (b) din această directivă.

               2)

               Respinge restul capetelor de cerere.

               3)

               Comisia Comunităților Europene și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 281, 12.11.2005.


title: Cauza T-457/12: Ordonanța Tribunalului din 24 octombrie 2013 — Stromberg Menswear/OAPI — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG) ( „Marcă comunitară — Marca comunitară verbală STORMBERG — Cale de atac împotriva cererii de transformare a unei mărci comunitare în cereri de înregistrare a unor mărci naționale — Inadmisibilitatea căii de atac din fața camerei de recurs — Acțiune vădit nefondată” )

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/28

         Ordonanța Tribunalului din 24 octombrie 2013 — Stromberg Menswear/OAPI — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG)
   (Cauza T-457/12) (1)

   (Marcă comunitară - Marca comunitară verbală STORMBERG - Cale de atac împotriva cererii de transformare a unei mărci comunitare în cereri de înregistrare a unor mărci naționale - Inadmisibilitatea căii de atac din fața camerei de recurs - Acțiune vădit nefondată)
   2013/C 367/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Stromberg Menswear Ltd (Leeds, Regatul Unit) (reprezentanți: A. Tsoutsanis, avocat, și C. Tulley, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Leketoy Stormberg Inter AS (Kristiansand S, Norvegia) (reprezentanți: inițial T. Mølsgaard, ulterior J. Løje, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 august 2012 (cauza R 428/2012-4) privind cererea de transformare a unei mărci comunitare în cereri de înregistrare a unor mărci naționale, formulată de Leketoy Stormberg Inter AS.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Stromberg Menswear Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza T-188/15: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici și alții/Comisia

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/42

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici și alții/Comisia
   (Cauza T-188/15)
   (2015/C 198/57)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Italia), Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Italia), Actv SpA (Veneția, Italia), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Italia), Asstra Associazione Trasporti (Roma, Italia) și Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Roma) (reprezentant: M. Malena, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului anularea deciziei atacate în limitele capetelor de cerere și ale părților care fac obiectul acțiunii.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-187/15, Compagnia Trasporti Pubblici și alții/Comisia.


title: Cauza T-450/12: Acțiune introdusă la 11 octombrie 2012 — Anagnostakis/Comisia

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/24

         Acțiune introdusă la 11 octombrie 2012 — Anagnostakis/Comisia
   (Cauza T-450/12)
   2012/C 399/47
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Alexios Anagnostakis (Atena, Grecia) (reprezentant: Anagnostakis Andréas)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 6 septembrie 2012 având ca obiect respingerea cererii de înregistrare a inițiativei cetățenești intitulate „UN MILION DE SEMNĂTURI PENTRU O EUROPĂ A SOLIDARITĂȚII”;

               —

               obligarea Comisiei să înregistreze inițiativa citată mai sus cu respectarea legalității și dispunerea oricărei alte măsuri impuse din punct de vedere juridic și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe articolul 122 TFUE.

                           —

                           Potrivit reclamantului, Comisia Europeană nu poate susține în mod întemeiat că nu este competentă să prezinte o propunere având ca obiect adoptarea unui act juridic referitor la inițiativa propusă de a adopta „principiul stării de necesitate”. Potrivit articolului 122 alineatul (1) TFUE (ex-articolul 100 TCE), Comisia propune (iar Consiliul decide), în spiritul solidarității dintre statele membre, măsurile corespunzătoare situației economice. Integrarea principiului stării de necesitate în tratatele UE intră în categoria unei astfel de măsuri, la fel ca și adoptarea de măsuri și de politici în acest sens.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe articolul 136 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Reclamantul susține că Comisia nu poate considera în mod întemeiat, în decizia sa, că articolul 136 alineatul (1) TFUE poate constitui temeiul legal numai dacă măsurile privesc consolidarea disciplinei bugetare și se limitează la aceasta. Conform alineatului (1) litera (b) al aceluiași articol, măsurile propuse pot avea de asemenea ca obiect elaborarea unor orientări de politică economică pentru statele membre a căror monedă este euro. Principiul stării de necesitate constituie o astfel de orientare în exercitarea politicii respective.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe articolul 136 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Potrivit reclamantului, Comisia nu poate considera în mod întemeiat, în decizia sa, că articolul 136 alineatul (1) TFUE nu abilitează Uniunea Europeană să se substituie statelor membre în ceea ce privește exercitarea suveranității lor bugetare și a funcțiilor legate de veniturile și de cheltuielile statului. Consiliul poate adopta, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 121-126 TFUE, măsuri în ceea ce privește statele membre a căror monedă este euro. Acest lucru rezultă în mod clar din articolul 136 alineatul (1) TFUE. Acest articol nu prevede nicio limitare, în aplicarea măsurilor, care s-ar întemeia pe o pretinsă suveranitate bugetară a statelor membre.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe articolul 222 TFUE.

                           —

                           Reclamantul arată că decizia Comisiei încalcă în mod direct clauza de solidaritate prevăzută la articolul 222 TFUE.


title: Cauza T-647/15: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Boros/Parlamentul

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/61

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2015 – Boros/Parlamentul
   (Cauza T-647/15)
   (2016/C 048/69)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Crina Boros (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: N. Pirc Musar, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei A(2015)8554 C a Parlamentului European din 16 septembrie 2015 prin care s-a respins cererea de confirmare formulată de reclamantă pentru accesul la anumite documente referitoare la informații cu privire la cheltuielile de deplasare ale unor membri ai Parlamentului European, la indemnizațiile de ședere, la cele pentru cheltuieli generale și la cheltuielile cu angajarea colaboratorilor;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, în temeiul articolelor 134 și 140 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, inclusiv cele efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 (2), întrucât datele cu caracter personal solicitate nu sunt protejate potrivit legislației Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001, întrucât accesul la informațiile solicitate a fost refuzat în pofida îndeplinirii condițiilor necesare pentru divulgare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației generale, potrivit articolelor 2 și 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborate cu articolul 6 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, de efectuare a unei examinări pentru fiecare document în parte.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât refuzul de acordare a unui acces parțial la documentele solicitate nu a fost justificat.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, astfel cum impun articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Parlamentul nu a analizat toate argumentele reclamantei.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).


title: Cauza T-257/09: Acțiune introdusă la 2 iulie 2009 — AECOPS/Comisia

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/34

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2009 — AECOPS/Comisia
   (Cauza T-257/09)
   2009/C 220/72
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Aecops) (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: J. L. da Cruz Vilaça și L. Pinto Monteiro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene privind dosarul 89 0979 P3 din 22 iunie 2005 prin care se reduce la 426 070 escudos contribuția aprobată prin Decizia C(89) 0570 din 22 martie 1989 și se solicită rambursarea sumei de 13 591 128 escudos;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Încălcarea dreptului de a fi ascultat deoarece nu s-a acordat reclamantei posibilitatea de a-și prezenta observațiile înainte de adoptarea unei decizii definitive de reducere a contribuției financiare, ceea ce constituie nerespectarea unei condiții esențiale de formă a cărei încălcare determină anularea deciziei menționate.
   Încălcarea principiului securității juridice prin limitarea procedurii și amânarea excesivă a adoptării unei decizii.
   Nerespectarea obligației de motivare: decizia atacată nu expune, nici în mod succint, motivele pentru care a fost redus ajutorul.


title: Cauza C-276/10: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 2006/118/CE — Protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/12

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 22 decembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-276/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2006/118/CE - Protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2011/C 63/21
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și L. Jelínek, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și J. Jirkalová, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/118/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării (JO L 372, p. 19, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 209)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/118/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 12 din această directivă.

               2.

               Obligă Republica Cehă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza T-769/15: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – SeNaPro/OAPI – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/30

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – SeNaPro/OAPI – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)
   (Cauza T-769/15)
   (2016/C 078/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Germania) (reprezentant: A. Schröder, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Austria)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Dolokorn”- cererea de înregistrare nr. 11 877 181

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 octombrie 2015 în cauza R 2643/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 75 și a articolului 76 alineatul (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-297/08: Acțiune introdusă la 3 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/35

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-297/08)
   (2008/C 223/55)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Zadra, D. Recchia și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea, în ceea ce privește regiunea Campania, a tuturor actelor necesare pentru a asigura valorificarea sau eliminarea deșeurilor în condiții care să nu pună în pericol sănătatea umană și să nu aducă prejudicii mediului și, în special, prin neinstituirea unui sistem corespunzător și integrat de instalații de eliminare a deșeurilor, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din articolele 4 și 5 din Directiva 2006/12/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurile;

               —

               obligarea Republicii italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul prezentei acțiuni, Comisia solicită condamnarea Republicii Italiene pentru neinstituirea, în cadrul regiunii Campania, a unui sistem integrat și corespunzător de instalații de eliminare care să permită atingerea stadiului de autosuficiență în privința eliminării deșeurilor, încălcând criteriul proximității. Neîndeplinirea obligațiilor reproșată reprezintă, astfel cum recunosc autoritățile italiene inseși, o sursă de pericol pentru sănătatea umană și pentru mediu, constituind totodată o încălcare a articolelor 4 și 5 din Directiva 2006/12/CE.

      (1)  JO L 114, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 45.


title: Cauza C-586/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Pesti Központi Kerületi Bíróság – Ungaria) – Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg [Trimitere preliminară — Libera prestare a serviciilor — Directiva 96/71/CE — Articolul 1 alineatul (3) literele (a) și (c) — Detașare a unor lucrători — Punerea la dispoziție a forței de muncă — Actul de aderare din 2003 — Capitolul 1 alineatele (2) și (13) din anexa X — Măsuri tranzitorii — Accesul resortisanților maghiari pe piața forței de muncă din statele care erau deja membre ale Uniunii Europene la data aderării Republicii Ungare — Cerința deținerii unui permis de muncă pentru punerea la dispoziție a forței de muncă — Sectoare nesensibile]

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Pesti Központi Kerületi Bíróság – Ungaria) – Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg
   (Cauza C-586/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Libera prestare a serviciilor - Directiva 96/71/CE - Articolul 1 alineatul (3) literele (a) și (c) - Detașare a unor lucrători - Punerea la dispoziție a forței de muncă - Actul de aderare din 2003 - Capitolul 1 alineatele (2) și (13) din anexa X - Măsuri tranzitorii - Accesul resortisanților maghiari pe piața forței de muncă din statele care erau deja membre ale Uniunii Europene la data aderării Republicii Ungare - Cerința deținerii unui permis de muncă pentru punerea la dispoziție a forței de muncă - Sectoare nesensibile])
   (2015/C 279/08)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Pesti Központi Kerületi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Martin Meat kft

      Pârâți: Géza Simonfay, Ulrich Salburg

      Dispozitivul

               1)

               Capitolul 1 alineatele (2) și (13) din anexa X la Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul că Republica Austria are dreptul de a restricționa punerea la dispoziție a forței de muncă pe teritoriul său, în conformitate cu capitolul 1 alineatul (2) din această anexă, chiar dacă această punere la dispoziție nu ar privi un sector sensibil, în sensul capitolului 1 alineatul (13) din anexa menționată.

               2)

               În cazul existenței unui raport contractual precum cel în discuție în litigiul principal, pentru a stabili dacă acest raport contractual trebuie calificat ca fiind o punere la dispoziție a forței de muncă, în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (c) din Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, trebuie să se țină seama de orice element care indică faptul că deplasarea lucrătorului în statul membru gazdă este sau nu este obiectul însuși al prestării de servicii la care se referă raportul contractual menționat. Constituie, în principiu, indicii privind aspectul că o asemenea deplasare nu este obiectul însuși al prestării de servicii în cauză, printre altele, faptul că prestatorul de servicii suportă consecințele executării neconforme a prestației stipulate în contract, precum și împrejurarea că acest prestator este liber să stabilească numărul de lucrători pe care consideră util să îi trimită în statul membru gazdă. În schimb, împrejurarea că întreprinderea beneficiară a acestei prestări supraveghează conformitatea cu contractul menționat a prestării respective sau că poate să dea instrucțiuni generale lucrătorilor angajați de prestatorul în cauză nu permite, ca atare, să se concluzioneze în sensul existenței unei puneri la dispoziție a forței de muncă.

      (1)  JO C 71, 8.3.2014.


title: Cauza T-697/15: Ordonanța Tribunalului din 25 mai 2016 – Bergbräu/EUIPO – Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/41

         Ordonanța Tribunalului din 25 mai 2016 – Bergbräu/EUIPO – Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)
   (Cauza T-697/15) (1)

   (2016/C 279/57)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza C-44/06: Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht des Landes Brandenburg — Germania) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Uniunea vamală — Tranzit comunitar — Dovada regularității operațiunii de tranzit sau a locului infracțiunii — Termenul de trei luni — Acordarea termenului după decizia de recuperare a drepturilor de import)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/11

         Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 8 martie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht des Landes Brandenburg — Germania) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   (Cauza C-44/06) (1)

   (Uniunea vamală - Tranzit comunitar - Dovada regularității operațiunii de tranzit sau a locului infracțiunii - Termenul de trei luni - Acordarea termenului după decizia de recuperare a drepturilor de import)
   (2007/C 95/18)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Finanzgericht des Landes Brandenburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Gerlach und Co. mbH

      Pârât: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Interpretarea articolului 11a alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1062/87 al Comisiei din 27 martie 1987 privind dispozițiile de aplicare și măsurile de simplificare a regimului de tranzit comunitar (JO L 107, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 1429/90 al Comisiei din 29 mai 1990 (JO L 137, p. 21) — Infracțiune sau neregulă săvârșită în cursul unei operațiuni de tranzit comunitar extern (T1) — Indicarea termenului pentru furnizarea dovezii locului infracțiunii sau a neregulii — Indicare ulterioară deciziei de recuperare a drepturilor, în cadrul procedurii de contestare
   Dispozitivul
   Articolul 11a alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1062/87 al Comisiei din 27 martie 1987 privind dispozițiile de aplicare și măsurile de simplificare a regimului de tranzit comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 1429/90 al Comisiei din 29 mai 1990 trebuie să fie interpretat în sensul că statul membru căruia îi aparține biroul de plecare nu ar putea să acorde principalului obligat termenul de trei luni pentru a furniza dovada regularității operațiunii de tranzit sau a locului în care infracțiunea ori neregula a fost săvârșită în mod efectiv după adoptarea deciziei de a întreprinde măsuri de recuperare a drepturilor de import, în cadrul procedurii de contestare introduse împotriva acestei decizii.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauza F-36/09: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Armitage-Wilson/Europol

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/26

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Armitage-Wilson/Europol
   (Cauza F-36/09)
   2009/C 167/50
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Kate Armitage-Wilson (Haga, Țările de Jos) (reprezentant: W. J. Dammingh)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 de informare a reclamantului cu privire la imposibilitatea de a-i oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației formulate împotriva primei decizii.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care pârâtul a informat-o pe reclamantă că nu îi poate propune un post permanent, precum și a deciziei adoptate ca urmare a unei reclamații la 7 ianuarie 2009 prin care sunt declarate neîntemeiate motivele pe care reclamanta le-a invocat împotriva Deciziei din 12 iunie 2008;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza F-122/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 23 noiembrie 2012 — Vacarescu/Comisia (Funcție publică — Tardivitate — Inadmisibilitate vădită)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/31

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 23 noiembrie 2012 — Vacarescu/Comisia
   (Cauza F-122/11)
   (Funcție publică - Tardivitate - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 46/62
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Dragos-Lucian Vacarescu (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: R.-C. Radu, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul

   Funcție publică — Cererea de a anula decizia Comisiei de a nu îi acorda reclamantului diurna la care ar fi avut dreptul în temeiul articolului 10 alineatul (2) al doilea paragraf din anexa VII la statut

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Vacarescu suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza F-49/08: Acțiune introdusă la 19 mai 2008 — Giannini/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/33

         Acțiune introdusă la 19 mai 2008 — Giannini/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-49/08)
   (2008/C 183/67)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Massimo Giannini (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și C. Ronzi, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei de concediere a reclamantului și obligarea pârâtei la plata tuturor drepturilor pecuniare legate de continuarea contractului, precum și anularea mai multor decizii prin care i se refuză beneficiul unor drepturi pecuniare. Pe de altă parte, cererea de reparare a prejudiciului material și moral suferit de reclamant
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei de concediere a reclamantului, comunicată la 10 iulie 2007;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziei de respingere a reclamației, notificată la 5 februarie 2008;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor drepturilor pecuniare legate de continuarea contractului reclamantului (în special salariul de bază, cu deducerea alocațiilor de șomaj plătite, alocațiile, indemnizațiile și rambursările calculate pentru durata de trei ani a contractului și cheltuielile de călătorie de la locul de repartizare la locul de origine) majorate cu dobânzi de întârziere, începând din momentul în care este datorat fiecare dintre aceste drepturi și până la plata completă, calculate pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, aplicabilă în perioada respectivă, majorată cu trei puncte procentuale;

               —

               în orice caz, anularea deciziilor din 27 iulie 2007 și din 20 septembrie 2007 de a se opera o reținere de 5 218,22 euro din remunerația reclamantului pentru luna august 2007, corespunzând unei părți din cheltuielile de călătorie de la locul de repartizare la locul de origine al reclamantului și, în consecință, rambursarea acestei sume de 5 218,22 euro, majorată cu dobânzi de întârziere începând din 15 august 2007 și până la plata completă, calculate pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, aplicabilă în perioada respectivă, majorată cu trei puncte procentuale;

               —

               în orice caz, anularea deciziei din 28 august 2007 de limitare a indemnizației de instalare la o treime din suma percepută în noiembrie 2006 și de recuperare a celorlalte două treimi, mai exact 4 278,50 euro, din remunerația pentru luna februarie 2006 și, în consecință, dispunerea rambursării acestei sume de 4 278,50 euro, majorată cu dobânzi de întârziere începând din 15 februarie 2008 și până la plata completă, calculate pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, aplicabilă în perioada respectivă, majorată cu trei puncte procentuale;

               —

               acordarea de daune interese pentru repararea prejudiciului moral și material suferit, evaluat, cu titlu provizoriu, la 200 000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-337/15: Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2016 – Bach Flower Remedies/EUIPO – Durapharma (RESCUE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marcă a Uniunii Europene verbală RESCUE — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/39

         Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2016 – Bach Flower Remedies/EUIPO – Durapharma (RESCUE)
   (Cauza T-337/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă a Uniunii Europene verbală RESCUE - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 419/50)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Bach Flower Remedies Ltd (Wimbledon, Regatul Unit) (reprezentant: I. Fowler, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: M. Simandlova și A. Schifko, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Durapharma ApS (Stenstrup, Danemarca)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 26 martie 2015 (cauza R 2551/2013-1) referitoare la o procedură de declarare a nulității între Durapharma și Bach Flower Remedies

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Bach Flower Remedies Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza T-144/15: Acțiune introdusă la 25 martie 2015 – L'Oréal/OAPI – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/34

         Acțiune introdusă la 25 martie 2015 – L'Oréal/OAPI – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)
   (Cauza T-144/15)
   (2015/C 171/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: L'Oréal (Paris, Franța) (reprezentant: J. Sena Mioludo, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Theralab – Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos, Lda (Viseu, Portugalia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA” – cererea de înregistrare nr. 1 1 0 74  391

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 ianuarie 2015 în cauza R 1097/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea Deciziei diviziei de opoziție din 26 februarie 2014 în opoziția B 002139916;

               —

               respingerea opoziției B 002139916;

               —

               admiterea în întregime a cererii de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 011074391 „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA (+fig.)”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-499/13: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Marian Macikowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku (Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată — Principiile proporționalității și neutralității fiscale — Impozitarea livrării unui bun imobil în cadrul unei proceduri de executare silită prin vânzare la licitație — Reglementare națională care obligă executorul judecătoresc ce efectuează o asemenea vânzare să calculeze și să plătească TVA-ul aferent unei asemenea operațiuni — Plata prețului de achiziție instanței competente și necesitatea ca suma reprezentând TVA-ul să fie transferată, de acesta din urmă, executorului judecătoresc — Răspundere pecuniară și penală a executorului judecătoresc în cazul neplății TVA-ului — Diferență între termenul de drept comun pentru plata TVA-ului de către o persoană impozabilă și termenul impus unui asemenea executor judecătoresc — Imposibilitatea de a deduce TVA-ul plătit în amonte)

text:
               26.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Marian Macikowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Cauza C-499/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Principiile proporționalității și neutralității fiscale - Impozitarea livrării unui bun imobil în cadrul unei proceduri de executare silită prin vânzare la licitație - Reglementare națională care obligă executorul judecătoresc ce efectuează o asemenea vânzare să calculeze și să plătească TVA-ul aferent unei asemenea operațiuni - Plata prețului de achiziție instanței competente și necesitatea ca suma reprezentând TVA-ul să fie transferată, de acesta din urmă, executorului judecătoresc - Răspundere pecuniară și penală a executorului judecătoresc în cazul neplății TVA-ului - Diferență între termenul de drept comun pentru plata TVA-ului de către o persoană impozabilă și termenul impus unui asemenea executor judecătoresc - Imposibilitatea de a deduce TVA-ul plătit în amonte))
   (2015/C 171/04)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Marian Macikowski

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 9 și 193 și articolul 199 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții a dreptului național cum este cea în discuție în litigiul principal, care, în cadrul unei vânzări a unui bun imobil printr-o procedură de executare silită, pune în sarcina unui operator, și anume executorul judecătoresc ce a efectuat respectiva vânzare, obligațiile de calculare, de colectare și de achitare a taxei pe valoarea adăugată datorate pe produsul acestei operațiuni în termenele stabilite.

               2)

               Principiul proporționalității trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții a dreptului național cum este cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia un executor judecătoresc trebuie să răspundă cu întregul său patrimoniu pentru cuantumul taxei pe valoarea adăugată datorate pentru produsul vânzării unui bun imobil realizate printr-o procedură de executare silită în cazul în care nu își execută obligația de colectare și de achitare a acestei taxe, cu condiția ca executorul judecătoresc în cauză să dispună în realitate de un mijloc juridic pentru a-și îndeplini această obligație, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               3)

               Articolele 206, 250 și 252 din Directiva 2006/112, precum și principiul neutralității fiscale trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții a dreptului național cum este cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia plătitorul desemnat de această dispoziție are obligația să calculeze, să colecteze și să achite taxa pe valoarea adăugată datorată ca urmare a vânzării de bunuri realizate printr-o procedură de executare silită, fără a putea deduce cuantumul taxei pe valoarea adăugată plătite în amonte în perioada cuprinsă între începutul perioadei fiscale și data colectării taxei de la persoana impozabilă.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza C-433/13: Acțiune introdusă la 31 iulie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovacă

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/6

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2013 — Comisia Europeană/Republica Slovacă
   (Cauza C-433/13)
   2013/C 336/15
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Tokár și F. Schatz, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovacă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin refuzul acordării în favoarea beneficiarilor cu reședința într-un alt stat membru decât Republica Slovacă a alocațiilor de dependență, de asistență și de compensare a costurilor suplimentare, prevăzute de Legea nr. 447/2008 Z.z., Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 48 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolelor 7 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială;

               —

               obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia afirmă că alocațiile de dependență, de asistență și de compensare a costurilor suplimentare, prevăzute de Legea nr. 447/2008 Z.z., reprezintă prestații de boală, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004, care trebuie plătite și beneficiarilor care nu au reședința în statul membru respectiv (în speță, Republica Slovacă). Prin urmare, dreptul intern nu poate limita dreptul beneficiarilor care nu au reședința pe teritoriul slovac de a primi aceste alocații. Dreptul slovac, care prevede o astfel de restricție, este, așadar, contrar articolului 48 TFUE și articolelor 7 și 21 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004.

      (1)  JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.