title: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 decembrie 2015.#Gergely Szemerey împotriva Miniszterelnökséget vezető miniszter.#Cerere de decizie preliminară formulată de Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Trimitere preliminară – Politica agricolă comună – Măsuri de sprijin pentru dezvoltarea rurală – Plăți pentru agromediu – Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 – Articolele 23 și 58 – Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 – Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 – Ajutor pentru cultivarea unei specii vegetale rare – Cerere de plată – Conținut – Cerința unui certificat – Sancțiuni în cazul neprezentării.#Cauza C-330/14.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
      17 decembrie 2015 (
            *
         )
      „Trimitere preliminară — Politica agricolă comună — Măsuri de sprijin pentru dezvoltarea rurală — Plăți pentru agromediu — Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 — Articolele 23 și 58 — Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 — Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 — Ajutor pentru cultivarea unei specii vegetale rare — Cerere de plată — Conținut — Cerința unui certificat — Sancțiuni în cazul neprezentării”
      În cauza C‑330/14,
      având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din Gyula, Ungaria), prin decizia din 28 mai 2014, primită de Curte la 8 iulie 2014, în procedura

         Gergely Szemerey

      împotriva

         Miniszterelnökséget vezető miniszter, succesoare în drepturi a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve,
      CURTEA (Camera a patra)
      compusă din domnul L. Bay Larsen, președintele Camerei a treia, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a patra, domnii J. Malenovský și M. Safjan și doamnele A. Prechal și K. Jürimäe (raportor), judecători,
      avocat general: domnul N. Wahl,
      grefier: domnul V. Tourrès, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 24 iunie 2015,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru M. Szemerey, de I. Boross și de M. Honoré, ügyvédek;

               —

               pentru Miniszterelnökséget vezető miniszter, de A. Ivanovits și de P. Káldy, ügyvédek;

               —

               pentru guvernul maghiar, de M. Fehér și de G. Koós, în calitate de agenți;

               —

               pentru guvernul elen, de I. Chalkias, de O. Tsirkinidou și de A. Vasilopoulou, în calitate de agenți;

               —

               pentru Comisia Europeană, de G. von Rintelen și de A. Sipos, în calitate de agenți,

         după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 16 septembrie 2015,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererea de decizie preliminară privește interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO L 316, p. 65) coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 277, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 66, p. 101), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 473/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 (JO L 144, p. 3, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1698/2005”), și cu Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 al Comisiei din 7 decembrie 2006 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în ceea ce privește măsurile de sprijin pentru dezvoltarea rurală (JO L 368, p. 74, Ediție specială, 03/vol. 80, p. 192), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 484/2009 al Comisiei din 9 iunie 2009 (JO L 145, p. 25, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1975/2006”).

               2

               Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Szemerey, pe de o parte, și Miniszterelnökséget vezető miniszter, succesoare în drepturi a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Cancelaria Primului Ministru, succesoare în drepturi a Serviciului central al Biroului pentru Agricultură și Dezvoltare Rurală, denumit în continuare „Serviciul”), pe de altă parte, privind o decizie a acestuia din urmă prin care s‑a respins o cerere de ajutor introdusă de domnul Szemerey în temeiul ajutoarelor pe suprafață și prin care i s‑a aplicat o sancțiune financiară pentru nerespectarea condițiilor de prezentare a acestei cereri.

         Cadrul juridic

         Dreptul Uniunii

      Regulamentul nr. 1698/2005

               3

               Regulamentul nr. 1698/2005 stabilește normele generale pentru sprijinul comunitar în favoarea dezvoltării rurale finanțat de Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR).

               4

               Ajutorul pentru dezvoltare rurală prevăzut de acest regulament este pus în aplicare prin intermediul a patru axe, care fac obiectul al tot atâtea secțiuni distincte care figurează în titlul IV al regulamentului menționat. Astfel, secțiunea 2 este intitulată „Axa 2 – Ameliorarea mediului și a spațiului rural”. Articolul 36 litera (a) punctul (iv) din același regulament, care figurează în această secțiune 2, precizează că ajutorul prevăzut în temeiul acesteia se referă în special la măsurile axate pe utilizarea durabilă a terenurilor agricole grație plăților pentru agromediu.

               5

               Articolul 74 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1698/2005 prevede:
               „Statele membre se asigură că, pentru fiecare program de dezvoltare rurală, a fost creat sistemul necesar de gestionare și control, atribuind și separând în mod clar funcțiile respective ale autorității de gestionare și ale celorlalte organisme. […]”

         Regulamentul nr. 1975/2006

               6

               Regulamentul nr. 1975/2006 prevede dispoziții specifice în materie de control și de ecocondiționalitate în ceea ce privește măsurile de sprijin stabilite prin Regulamentul nr. 1698/2005.

               7

               Articolul 4 din Regulamentul nr. 1975/2006, intitulat „Cererile de ajutor și cererile de plată”, prevede:
               „(1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor speciale ale prezentului regulament, statele membre prevăd proceduri adecvate pentru depunerea cererilor de ajutor.
               […]
               (3)   Cererile de ajutor și cererile de plată pot fi adaptate în orice moment după depunerea acestora în caz de erori evidente recunoscute de autoritatea competentă.”

               8

               Articolul 5 din acest regulament, intitulat „Principii generale de control”, prevede:
               „(1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor speciale ale prezentului regulament, statele membre se asigură că toate criteriile de eligibilitate prevăzute de legislația comunitară sau națională sau de programele de dezvoltare rurală pot fi controlate prin intermediul unui set de indicatori verificabili care urmează să fie stabiliți de către statele membre.
               […]
               (3)   Fără a aduce atingere dispozițiilor speciale, nu se efectuează nicio plată către persoane în cazul cărora s‑a stabilit că au creat în mod artificial condițiile necesare pentru a beneficia de aceste plăți și a obține astfel un avantaj care contravine obiectivelor schemei de sprijin.”

               9

               Sub titlul „Norme de gestionare și control”, partea II a regulamentului menționat cuprinde un titlu I, intitulat „Sprijin pentru dezvoltare rurală în ceea ce privește anumite măsuri care intră sub incidența axei 2 și a axei 4”. Capitolul II din acest regulament, care figurează în acest titlu și este intitulat „Controale, reduceri și excluderi”, include articolul 10 din acest regulament. Această dispoziție, intitulată, la rândul ei, „Principii generale”, are următorul cuprins:
               „(1)   Cererile de ajutor și cererile de plată se verifică astfel încât să se asigure verificarea eficientă a respectării condițiilor de acordare a ajutorului.
               (2)   Statele membre stabilesc metodele și mijloace adecvate de verificare a condițiilor de acordare a ajutorului, pentru fiecare măsură de ajutor.
               […]
               (4)   Criteriile de eligibilitate se verifică prin controale administrative și prin controale la fața locului.
               (5)   Respectarea ecocondiționalității se verifică prin controale la fața locului și, după caz, prin controale administrative.
               […]”

               10

               Secțiunea I a capitolului II din Regulamentul nr. 1975/2006 are ca titlu „Respectarea criteriilor de eligibilitate”. Această secțiune cuprinde, printre altele, o subsecțiune I, intitulată „Controale”, în care figurează articolul 11, intitulat, la rândul său, „Controale administrative”, care prevede la alineatul (1):
               „Controalele administrative se efectuează pentru toate cererile de ajutor și pentru toate cererile de plată și cuprind toate elementele al căror control prin mijloace administrative este posibil și necesar. Procedurile asigură înregistrarea activităților de control, a rezultatelor verificărilor și a măsurilor luate privind neconcordanțele constatate.”

               11

               Subsecțiunea II a secțiunii I menționate este intitulată „Reduceri și excluderi”. Ea cuprinde articolul 18, care, sub titlul „Reduceri și excluderi în cazul nerespectării criteriilor de eligibilitate”, prevede:
               „(1)   În cazul nerespectării oricărui angajament legat de acordarea de ajutor, cu excepția angajamentelor privind mărimea suprafeței sau numărul de animale declarate, ajutorul solicitat se reduce sau se refuză.
               (2)   Statul membru stabilește cuantumul reducerii ajutorului, în special în funcție de gravitatea, de amploarea și de persistența neregulii constatate.
               Gravitatea nerespectării depinde în special de importanța consecințelor pe care aceasta le antrenează având în vedere obiectivele urmărite prin criteriile care nu au fost respectate.
               Amploarea nerespectării depinde în special de efectul nerespectării asupra ansamblului operațiunii.
               Caracterul persistent al unui caz de neconformitate depinde în special de durata în care se fac simțite efectele acestuia sau de posibilitățile de anulare a efectelor respective prin mobilizarea unor mijloace rezonabile.
               (3)   În cazul în care nerespectarea rezultă din nereguli comise intenționat, beneficiarul este exclus de la măsura respectivă atât pe durata anului calendaristic în cauză, cât și pe durata anului calendaristic următor.”

         Regulamentul nr. 1122/2009

               12

               Regulamentul nr. 1122/2009 a abrogat Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a ecocondiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (JO L 141, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 210). Potrivit articolului 87 din Regulamentul nr. 1122/2009, acesta trebuie să se aplice cererilor de ajutor introduse pe parcursul anilor de comercializare sau al perioadelor de referință pentru prime care încep de la 1 ianuarie 2010.

               13

               În considerentele (19), (28) și (29) ale Regulamentului nr. 1122/2009 se enunță:

                        „(19)

                        Depunerea la timp a cererii de creștere a valorii sau de alocare a drepturilor la plată din cadrul sistemului de plată unică este esențială în vederea unei gestionări eficiente. În consecință, statele membre trebuie să stabilească un termen de depunere a cererii care nu trebuie să depășească data de 15 mai. Pentru simplificarea procedurilor, statele membre trebuie să fie autorizate să decidă că cererea respectivă poate fi depusă concomitent cu depunerea cererii unice. […]

                  […]

                        (28)

                        Este absolut necesar să fie respectate termenele de depunere a cererilor de ajutor și de modificare a cererilor de ajutor pe suprafață și a tuturor documentelor justificative, a contractelor sau a declarațiilor pentru a permite administrațiilor naționale să programeze și apoi să efectueze controale eficiente privind exactitatea cererilor de ajutor. Prin urmare, trebuie prevăzute termenele până la care pot fi acceptate cererile tardive. În plus, trebuie aplicată o reducere pentru a‑i încuraja pe agricultori să respecte termenele.

                        (29)

                        Depunerea la timp de către agricultori a cererilor pentru drepturile la plată este esențială pentru statele membre în vederea stabilirii la timp a drepturilor la plată. În consecință, depunerea cu întârziere a cererilor respective nu trebuie autorizată decât în termenul limită suplimentar pentru depunerea tardivă a oricărei cereri de ajutor. De asemenea, trebuie aplicată o rată de reducere cu caracter descurajator, cu excepția cazului în care întârzierea este cauzată de un caz de forță majoră sau de împrejurări excepționale.”

               14

               Articolul 23 din acest regulament, intitulat „Depunerea cu întârziere”, prevede la alineatul (1):
               „Cu excepția cazurilor de forță majoră și a circumstanțelor excepționale menționate la articolul 75, depunerea unei cereri de ajutor în temeiul prezentului regulament după data limită stabilită determină o reducere de 1 % pe zi lucrătoare a sumelor la care ar fi avut dreptul agricultorul în cazul în care cererea ar fi fost depusă în termenul stabilit.
               Fără a aduce atingere vreunei măsuri speciale care urmează a fi adoptată de statele membre în vederea asigurării depunerii în timp util a tuturor documentelor care însoțesc cererea, pentru a permite organizarea și efectuarea controalelor, primul paragraf se aplică, de asemenea, documentelor, contractelor sau declarațiilor care trebuie transmise autorității competente în temeiul articolelor 12 și 13, în cazul în care aceste documente, contracte sau declarații sunt relevante în ceea ce privește eligibilitatea pentru ajutorul respectiv. În acest caz, reducerea se aplică sumei care urmează a fi plătită în cadrul schemei respective.
               În cazul în care întârzierea depășește 25 de zile calendaristice, cererea este considerată inadmisibilă.”

               15

               În conformitate cu articolul 7 din Regulamentul nr. 1975/2006 coroborat cu tabelul de corespondență din anexa II la Regulamentul nr. 1122/2009, articolul 23 din cel din urmă regulament trebuie să fie aplicat mutatis mutandis în situațiile în care este aplicabil Regulamentul nr. 1975/2006.

               16

               Articolul 58 din Regulamentul nr. 1122/2009, intitulat „Reducerile și excluderile aplicabile în caz de supradeclarare”, prevede:
               „În ceea ce privește o grupă de culturi, dacă suprafața declarată în cadrul uneia dintre schemele de ajutor pe suprafață, cu excepția celor pentru cartofii pentru amidon și pentru semințe prevăzute la titlul IV capitolul 1 secțiunile 2 și 5 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 [al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO L 30, p. 16)], este mai mare decât suprafața determinată în conformitate cu articolul 57 din prezentul regulament, ajutorul se calculează pe baza suprafeței determinate, din care se scade dublul diferenței constatate, dacă aceasta depășește 3 % sau două hectare, fără a depăși însă 20 % din suprafața determinată.
               În cazul în care diferența constatată este mai mare de 20 % din suprafața determinată, nu se acordă niciun ajutor pe suprafață pentru grupa de culturi în cauză.
               În cazul în care diferența este mai mare de 50 %, agricultorul este, de asemenea, exclus de la primirea unei sume egale cu suma corespunzătoare diferenței dintre suprafața declarată și suprafața determinată în conformitate cu articolul 57 din prezentul regulament. Această sumă este recuperată în conformitate cu articolul 5b din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 [al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități, precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO L 171, p. 90, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37)]. În cazul în care suma respectivă nu poate fi recuperată în întregime în conformitate cu articolul respectiv în decursul celor trei ani calendaristici care urmează anului calendaristic al constatării, soldul se anulează.”

               17

               Potrivit articolului 75 alineatul (1) din acest regulament, intitulat „Forță majoră și circumstanțe excepționale”:
               „Dacă nu a fost în măsură să își respecte angajamentele din cauza unui caz de forță majoră sau a unor circumstanțe excepționale menționate la articolul 31 din [Regulamentul nr. 73/2009], agricultorul are în continuare dreptul la ajutor pentru suprafața eligibilă sau pentru animalele eligibile în momentul producerii cazului de forță majoră sau a circumstanțelor excepționale. În plus, dacă neconformitatea reprezintă urmarea unui caz de forță majoră sau a unor circumstanțe excepționale în materie de ecocondiționalitate, reducerea corespunzătoare nu se aplică.”

         Dreptul maghiar

               18

               Articolul 29 alineatul 3 din Ordinul Ministerului Agriculturii și Dezvoltării Rurale nr. 61/2009 (V.14.) privind condițiile aplicabile cererilor de sprijin pentru agromediu depuse în cadrul FEADR [Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtott agrár‑környezetgazdálkodási támogatások igénybevételének részletes feltételeiről szóló 61/2009. (V.14.) FVM rendelet], astfel cum a fost modificat prin Ordinul nr. 31/2010 (denumit în continuare „Ordinul nr. 61/2009”), prevede:
               „În ceea ce privește programele țintă definite la articolul 3 alineatul 1 litera a) punctele aa)-ac), în cazul producerii de plante arabile rare și amenințate, cu importanță deosebită din punct de vedere genetic și de conservare a culturilor în sensul anexei 12 sau în cazul producerii de legume în temeiul anexei 13, persoana eligibilă pentru ajutor are dreptul la suma aferentă ajutorului vizat în capitolul II, în cursul anului în cauză și pentru parcelele agricole vizate, cu condiția ca Biroul Serviciilor Agricole să certifice că specia de plante în cauză este menționată în anexa 12 sau 13.”

               19

               Articolul 43 alineatul 6 din acest ordin prevede:
               „În conformitate cu această dispoziție, atunci când se cultivă o specie rară de plante, documentul întocmit în temeiul dispozițiilor articolului 29 alineatul (3) privind speciile vegetale rare trebuie să fie anexat la cererea de plată.”

               20

               Potrivit articolului 55 alineatul 4 din ordinul menționat:
               „Dacă se stabilește, cu ocazia unui control la fața locului, că persoana eligibilă nu este în posesia certificatului menționat la articolul 29 alineatul (3), întreaga valoare a ajutorului pentru un an este refuzată persoanei eligibile în cazul parcelei respective.”

         Litigiul principal și întrebările preliminare

               21

               În cursul lunii mai 2010, reclamantul din litigiul principal a introdus o cerere de plată unică „pe suprafață”. Această cerere privea plata unui ajutor pentru o suprafață de 52,9 hectare în cadrul programului de culturi arabile ecologice, din care 29,69 hectare urmau să fie destinate culturii unei specii vegetale arabile rare și amenințate, care prezintă interes din punct de vedere genetic, precum și pentru conservarea culturilor.

               22

               Anul 2010 a fost marcat de inundații și de alte evenimente naturale care au împiedicat semănarea acestei specii. Din acest motiv, reclamantul din litigiul principal a invocat un caz de forță majoră în lunile iunie și iulie 2010. În urma recomandărilor formulate de autoritățile maghiare, reclamantul din litigiul principal a modificat codul de exploatare a suprafeței vizate prin cererea sa de ajutor și a declarat‑o pe aceasta drept „suprafață scoasă temporar din producția agricolă”.

               23

               În luna martie 2011, agenția de plăți a respins cererea de plată a ajutorului introdusă de reclamantul din litigiul principal și i‑a aplicat acestuia o sancțiune financiară în cuantum de 2483953 de forinți maghiari (HUF) (aproximativ 7900 de euro) eșalonată pe parcursul a trei ani și care urma să fie dedusă din ajutoarele pe suprafață pe care le putea pretinde în mod normal în cursul acestor ani. Prin această decizie, agenția amintită a confirmat de asemenea existența forței majore invocate de domnul Szemerey.

               24

               Acesta din urmă a adresat Serviciului o reclamație împotriva deciziei amintite, iar Serviciul, prin decizia din 13 ianuarie 2012, a respins această reclamație pentru motivul că, la momentul introducerii cererii sale de ajutoare pe suprafață, reclamantul din litigiul principal a omis să prezinte certificatul privind specia vegetală rară, emis de Biroul Serviciilor Agricole maghiar, necesar pentru a fi eligibil pentru ajutorul solicitat (denumit în continuare „certificatul în cauză”).

               25

               Astfel, reiese din decizia de trimitere că normele privind certificatele stabilite pentru speciile vegetale rare prevăzute prin Decretul nr. 61/2009 au fost modificate de legiuitorul maghiar de la 30 martie 2010. Ulterior intrării în vigoare a acestei modificări, solicitantul ajutorului este obligat să depună acest certificat odată cu cererea de plată unică pe suprafață, respectiv, în speță, anterior datei de 15 mai 2010, deși, anterior acestei modificări legislative, certificatul menționat trebuia prezentat numai cu ocazia unui control la fața locului.

               26

               Întrucât domnul Szemerey nu a prezentat certificatul în cauză odată cu cererea de ajutor pe suprafață, Serviciul a considerat că parcelele vizate de specia rară în cauză nu pot fi luate în calcul la determinarea cuantumului ajutorului. Astfel, Serviciul a considerat că cererea reclamantului din litigiul principal conține o diferență de peste 50 % între suprafața declarată și cea determinată. Prin urmare, Serviciul a apreciat că cererea de ajutor a domnului Szemerey face obiectul unei „supradeclarări” în sensul Regulamentului nr. 1122/2009 și a decis să aplice sancțiunile prevăzute la articolul 58 din acesta. În plus, în decizia sa, Serviciul a considerat că, întrucât această specie rară se seamănă în mod obișnuit primăvara, domnul Szemerey era în măsură să știe în momentul introducerii cererii de ajutor că nu va putea obține certificatul în cauză până la 15 mai 2010 și, astfel, ar fi putut, din acel moment, să își modifice cererea pentru alte specii vegetale care nu sunt rare.

               27

               Reclamantul din litigiul principal a atacat această decizie a Serviciului la Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din Gyula), urmărind să conteste legalitatea acesteia.

               28

               În aceste împrejurări, Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din Gyula) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Principiul flexibilității și principiul posibilității de modificare, în sensul considerentului (20) al Regulamentului nr. 796/2004, al considerentului (27) al aceluiași regulament sau al considerentelor (18), (23) și (26) ale Regulamentului nr. 1122/2009, trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale potrivit căreia, în cazul cultivării unei specii rare de plante, trebuie să se anexeze la cererea de plată certificatul privind specia rară de plante, având în vedere practica administrativă potrivit căreia certificatul poate fi solicitat doar anterior cererii de plată, între 2 aprilie și 15 aprilie, și potrivit căreia acesta trebuie anexat concomitent cu depunerea cererii unice, iar această legislație nu permite remedierea neregularității cererii constând în lipsa certificatului menționat?

                        2)

                        Este compatibilă această dispoziție cu obligația unui stat membru de a nu compromite obiectivele politicii agricole comune sau se poate aprecia că exercitarea efectivă a dreptului la ajutor de către agricultorii care cultivă plante rare, prevăzut de dreptul Uniunii, a devenit imposibilă sau excesiv de dificilă ori imprevizibilă în anul 2010, odată cu modificarea legislativă?

                        3)

                        Este contrară considerentului (57) al Regulamentului nr. 796/2004 sau considerentului (75) al Regulamentului nr. 1122/2009 și în special principiului proporționalității practica administrativă potrivit căreia, în cazul lipsei unui certificat privind specia rară de plante și fără a se aprecia intenția, neglijența sau circumstanțele, se impune o sancțiune pentru supradeclarare care vizează întreaga cerere, chiar dacă, altminteri, cererea de plată îndeplinește cerințele pentru acordarea ajutorului, raportat la întreaga suprafață a terenului, iar agricultorul cultivă planta declarată pe suprafața declarată?

                        4)

                        Sunt aplicabile cauzele de excludere prevăzute în considerentele (67) sau (71) ale Regulamentului nr. 796/2004 și în considerentul (75) al Regulamentului nr. 1122/2009, în cazul în care agricultorul invocă o practică administrativă contradictorie sau neconformă drept circumstanță excepțională și susține că eroarea sa a fost cauzată, în tot sau în parte, de practica organismului administrativ?

                        5)

                        Notificarea acceptată a unui caz de forță majoră privind pierderea totală a culturii de către agricultor (însămânțarea) poate fi considerată o informație corectă în sensul considerentului (67) al Regulamentului nr. 796/2004 sau al considerentului (93) al Regulamentului nr. 1122/2009, care scutește agricultorul de obligația de prezentare a certificatului privind specia rară de plante și, prin urmare, conduce la neaplicarea sancțiunilor dispuse în raport cu întreaga cerere?”

         Cu privire la întrebările preliminare

         Cu privire la admisibilitate

               29

               Guvernul maghiar invocă inadmisibilitatea întrebărilor preliminare pentru motivul că acestea nu privesc dispozițiile normative cuprinse în reglementarea relevantă din dreptul Uniunii, ci numai considerentele Regulamentelor nr. 796/2004 și nr. 1122/2009.

               30

               În această privință, trebuie amintit că, în cadrul procedurii de cooperare între instanțele naționale și Curte instituite prin articolul 267 TFUE, este de competența acesteia din urmă să ofere instanței naționale un răspuns util, care să îi permită să soluționeze litigiul cu care este sesizată. Din această perspectivă, Curtea trebuie, dacă este cazul, să reformuleze întrebările care îi sunt adresate. Astfel, misiunea Curții este aceea de a interpreta toate dispozițiile de drept al Uniunii care sunt necesare instanțelor naționale pentru a statua în cauzele cu care sunt sesizate, chiar dacă respectivele dispoziții nu sunt expres indicate în întrebările adresate de aceste instanțe (Hotărârea Fuß, C‑243/09, EU:C:2010:609, punctul 39 și jurisprudența citată).

               31

               În consecință, chiar dacă, pe plan formal, instanța de trimitere și‑a limitat întrebările doar la interpretarea considerentelor Regulamentelor nr. 796/2004 și nr. 1122/2009, o astfel de împrejurare nu împiedică Curtea să îi furnizeze toate elementele de interpretare a dreptului Uniunii care pot fi utile pentru judecarea cauzelor cu care este sesizată, indiferent dacă respectiva instanță s‑a referit sau nu s‑a referit la aceste elemente în enunțul întrebărilor sale. Revine Curții sarcina de a extrage din ansamblul elementelor furnizate de instanța națională și mai ales din motivarea deciziei de trimitere elementele de drept al Uniunii care necesită o interpretare, având în vedere obiectul litigiului (a se vedea prin analogie Hotărârea Fuß, C‑243/09, EU:C:2010:609, punctul 40 și jurisprudența citată).

               32

               În această privință, nu se contestă că cererea de ajutor care face obiectul litigiului principal a fost introdusă de reclamantul din litigiul principal în temeiul unor plăți pentru agromediu, vizate la articolul 36 litera (a) punctul (iv) din Regulamentul nr. 1698/2005, pentru care Regulamentul nr. 1975/2006 stabilește normele de punere în aplicare, în special în ceea ce privește procedurile în materie de control și de ecocondiționalitate. În plus, reiese din articolul 7 al Regulamentului nr. 1975/2006 că anumite dispoziții ale Regulamentului nr. 796/2004, înlocuit de Regulamentul nr. 1122/2009, în special articolul 23 din acest din urmă regulament, se aplică mutatis mutandis în cazul cererilor de ajutor de tipul celei în discuție în litigiul principal. În plus, nu se contestă că articolul 58 al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 a fost aplicat în împrejurările din litigiul principal.

               33

               Astfel, trebuie să se înțeleagă că, prin întrebările adresate, instanța de trimitere urmărește, în esență, să determine dacă dreptul Uniunii și în special dispozițiile acestui drept cu privire la plățile pentru agromediu, vizate la punctul anterior al prezentei hotărâri, se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, pe de o parte, impune, în temeiul uneia dintre condițiile de admisibilitate ale unei cereri de ajutoare pentru agromediu, ca solicitantul să furnizeze agenției de plăți, cel târziu odată cu cererea sa de ajutor, un document precum certificatul în cauză și, pe de altă parte, care prevede că, în cazul neprezentării acestui document în termenul stabilit, acest solicitant este sancționat cu respingerea cererii sale în întregime, precum și cu o reducere a ajutoarelor care trebuie plătite pentru următorii trei ani.

               34

               Prin urmare, întrebările preliminare sunt admisibile.

         Cu privire la prima și la a doua întrebare

               35

               Prin intermediul primei și al celei de a doua întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 23 din Regulamentul nr. 1122/2009 coroborat cu Regulamentul nr. 1698/2005 și cu Regulamentul nr. 1975/2006 se opune ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să impună ca solicitantul unui ajutor pentru agromediu să furnizeze agenției de plăți, odată cu cererea sa de ajutor, un certificat privind specia vegetală rară care îi confirmă dreptul la plata acestui ajutor.

               36

               Trebuie să se arate de la bun început că niciunul dintre regulamentele vizate la punctul anterior din prezenta hotărâre nu cuprinde prevederi explicite care să se opună unei asemenea reglementări naționale.

               37

               În ceea ce privește programele de dezvoltare rurală, articolul 74 din Regulamentul nr. 1698/2005 prevede că statele membre trebuie să stabilească pentru fiecare dintre aceste programe un sistem care să permită să se asigure un control eficient al programelor menționate.

               38

               În special, articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1975/2006 prevede că statele membre se asigură că toate criteriile de eligibilitate prevăzute de legislația comunitară sau națională sau de programele de dezvoltare rurală pot fi controlate prin intermediul unui set de indicatori verificabili care urmează să fie stabiliți de către statele membre. Potrivit alineatului (3) al acestui articol, acești indicatori trebuie, printre altele, să permită să se verifice că nicio persoană nu poate beneficia în mod abuziv de plăți și nu poate obține astfel un avantaj care contravine obiectivelor schemei de sprijin.

               39

               În această privință, principiile generale care guvernează controalele privind cererile de ajutor sau de plată, vizate la articolul 10 din Regulamentul nr. 1975/2006, lasă statelor membre libertatea de a defini metodele și mijloacele adecvate pentru verificarea condițiilor de acordare a ajutorului pentru fiecare măsură de ajutor. Alineatul (4) al acestui articol precizează că criteriile de eligibilitate se verifică prin controale administrative și prin controale la fața locului. În materie de controale administrative, articolul 11 din Regulamentul nr. 1975/2006 prevede că acestea se efectuează pentru toate cererile de ajutor sau de plată care acoperă toate elementele al căror control prin mijloace administrative este posibil și oportun.

               40

               În speță, Serviciul și guvernul maghiar susțin că prezentarea certificatului respectiv este o condiție de admisibilitate a cererii de ajutor, stabilită de dreptul național, care urmărește să permită autorităților competente să efectueze o verificare ex ante a eligibilității solicitantului pentru o anumită schemă de ajutor în scopul creșterii eficacității controlului, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere. În această privință, cerința ca un astfel de certificat să fie prezentat odată cu cererea de ajutor permite să se asigure că plățile nu sunt efectuate anterior încheierii controalelor și, prin urmare, că aceste controale au efect preventiv, în conformitate cu intenția legiuitorului Uniunii exprimată în considerentul (4) al Regulamentului nr. 1975/2006.

               41

               Prin urmare, o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, care impune, în temeiul uneia dintre condițiile de admisibilitate a unei cereri de ajutor de agromediu, ca solicitantul acestor ajutoare să prezinte agenției de plăți, cel târziu odată cu această cerere, un certificat precum cel în cauză se înscrie în marja de apreciere de care dispun statele membre în temeiul articolelor 5, 10 și 11 din Regulamentul nr. 1975/2006 și participă la obiectivul urmărit prin aceste dispoziții, respectiv garantarea eficacității controalelor.

               42

               Totuși, măsurile adoptate de statele membre în cadrul marjei lor de apreciere nu pot aduce atingere efectului util al dispozițiilor Regulamentelor nr. 1698/2005, nr. 1975/2006 și nr. 1122/2009, precum și principiilor generale ale dreptului Uniunii, în special principiului proporționalității (a se vedea prin analogie Hotărârea Bonn Fleisch, C‑1/06, EU:C:2007:396, punctul 40) și principiului securității juridice (a se vedea prin analogie Ordonanța Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, punctele 31 și 32).

               43

               În primul rând, reclamantul din litigiul principal susține, în observațiile sale scrise, că această reglementare este disproporționată întrucât prevede un termen la încheierea căruia nu este posibilă o regularizare a cererii de ajutor atunci când certificatul în cauză nu a fost anexat în acest termen.

               44

               În această privință, trebuie precizat că, astfel cum se arată în considerentele (19) și (28) ale Regulamentului nr. 1122/2009, stabilirea de către statele membre a unor termene pentru depunerea cererilor de ajutor și a documentelor justificative care însoțesc aceste cereri este absolut necesară pentru a permite realizarea obiectivului de gestiune și de control eficient urmărit de dreptul Uniunii în materie de ajutoare pentru agricultură.

               45

               În același timp, articolul 23 din Regulamentul nr. 1122/2009 prevede explicit că un termen suplimentar de 25 de zile după data limită stabilită de statele membre trebuie prevăzut în cadrul procedurilor de introducere a acestor cereri și documente justificative, în scopul de a autoriza, sub rezerva aplicării sancțiunii prevăzute prin această dispoziție, depunerea cu întârziere a cererilor și a documentelor menționate.

               46

               Or, Serviciul a confirmat în ședința desfășurată în fața Curții că reglementarea națională în discuție în litigiul principal acordă, în conformitate cu articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1122/2009, un termen suplimentar de 25 de zile pentru depunerea cu întârziere a certificatului în cauză, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

               47

               În al doilea rând, în ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului securității juridice invocată de reclamantul din litigiul principal, care rezultă din modificarea, în cursul anului 2010, a modalităților de depunere a documentelor precum certificatul în cauză, trebuie amintit că acest principiu impune ca o reglementare care produce consecințe defavorabile față de persoane particulare să fie clară și precisă, iar aplicarea sa să fie previzibilă pentru justițiabili (Ordonanța Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, punctul 32 și jurisprudența citată).

               48

               Curtea a decis deja că un particular nu se poate încrede în inexistența totală a modificărilor legislative, ci poate numai să pună în discuție modalitățile de aplicare a unor astfel de modificări. În această privință, principiul securității juridice impune în special ca legiuitorul să țină seama de situațiile particulare ale operatorilor și să prevadă, dacă este cazul, adaptări ale aplicării noilor norme juridice (Ordonanța Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, punctul 33 și jurisprudența citată).

               49

               În speță, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă modalitățile de intrare în vigoare a noii reglementări naționale în discuție în litigiul principal permiteau operatorilor vizați să se conformeze cerințelor acesteia în condiții rezonabile și, în special, reclamantului din litigiul principal să solicite, să obțină și să depună certificatul în cauză în termenul stabilit prin această reglementare națională, cu modificările ulterioare.

               50

               În această privință, instanța de trimitere va trebui să verifice în special dacă, astfel cum susține Serviciul, cerința unui certificat pentru speciile vegetale rare nu este nouă și dacă noua reglementare nu prevede o dată limită imperativă pentru solicitarea certificatului de la autoritățile competente și, dacă este cazul, va trebuie să țină seama de aceste elemente cu ocazia aprecierii pe care o va realiza.

               51

               Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare că articolul 23 din Regulamentul nr. 1122/2009 coroborat cu Regulamentul nr. 1698/2005 și cu Regulamentul nr. 1975/2006 trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să impună ca solicitantul unui ajutor pentru agromediu să furnizeze agenției de plăți, odată cu cererea sa de ajutor, un certificat privind specia vegetală rară care îi confirmă dreptul la plata acestui ajutor, cu condiția ca această reglementare să fi permis operatorilor vizați să se conformeze cerințelor acesteia în condiții rezonabile, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         Cu privire la a treia-a cincea întrebare

               52

               Prin intermediul celei de a treia, al celei de a patra și al celei de a cincea întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 58 al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 trebuie interpretat în sensul că sancțiunea prevăzută în această dispoziție este aplicabilă solicitantului unui ajutor pentru agromediu care omite să anexeze la cererea sa de ajutor un document precum certificatul în cauză.

               53

               Cu titlu introductiv, trebuie să se sublinieze că părțile din litigiul principal sunt în dezacord cu privire la motivele pentru care certificatul în cauză nu a fost depus de reclamantul din litigiul principal în termenul stabilit de reglementarea națională. Reclamantul din litigiul principal consideră că această situație rezultă dintr‑un caz de forță majoră care l‑a împiedicat să semene specia vegetală în cauză și, astfel, să obțină la timp acest certificat. Serviciul susține însă că certificatul menționat ar fi putut să fie obținut anterior semănăturilor pentru acea specie și, deci, ar fi putut să fie depus în termen.

               54

               Totuși, nu se contestă că omisiunea reclamantului din litigiul principal a fost sancționată în temeiul articolului 58 al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 privind reducerile și excluderile aplicabile în caz de „supradeclarare” săvârșită în cadrul cererilor de ajutor în cadrul schemelor de ajutoare pe suprafață. Or, în această privință, trebuie să se constate că omisiunea reproșată reclamantului din litigiul principal nu privește o declarație referitoare la mărimea suprafeței declarate în cererea de ajutor, ci obligația de a prezenta în termen certificatul în cauză, care să justifice că sunt îndeplinite condițiile de eligibilitate a unui ajutor.

               55

               În consecință, se impune să se constate că, în cazul acestei omisiuni, nu este aplicabil articolul 58 din Regulamentul nr. 1122/2009, ci articolul 23 alineatul (1) al doilea și al treilea paragraf din acest regulament, din moment ce, astfel cum s‑a arătat la punctul 45 din prezenta hotărâre, această din urmă dispoziție prevede sancțiuni speciale pentru astfel de omisiuni.

               56

               Potrivit acestei din urmă dispoziții, cu excepția cazurilor de forță majoră și a circumstanțelor excepționale menționate la articolul 75 din regulamentul menționat, depunerea unui astfel de document după data limită stabilită determină o reducere de 1 % pe zi lucrătoare a sumelor care ar fi putut fi plătite în temeiul ajutorului solicitat. În plus, această dispoziție prevede și că, în cazul în care întârzierea depășește 25 de zile calendaristice, cererea este considerată inadmisibilă.

               57

               Prin urmare, într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care solicitantul unui ajutor nu a prezentat certificatul în cauză nici în termenul stabilit pentru depunerea cererii sale de ajutor, nici în termenul suplimentar de 25 de zile prevăzut pentru depunerea cu întârziere a unei astfel de cereri și a documentelor justificative care însoțesc respectiva cerere, articolul 23 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 prevede drept unică sancțiune declararea inadmisibilității cererii de plată.

               58

               În ceea ce privește aspectul dacă omisiunea reproșată reclamantului din litigiul principal este datorată unui caz de forță majoră și dacă, în consecință, acesta putea evita aplicarea în privința sa a sancțiunii prevăzute la articolul 23 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009, întrucât este vorba despre o apreciere de fapt, revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă această omisiune este datorată unor împrejurări străine operatorului, neobișnuite și imprevizibile, ale căror consecințe nu ar fi putut să fie evitate, în pofida tuturor diligențelor depuse de acesta (a se vedea în acest sens Hotărârea Parras Medina, C‑208/01, EU:C:2002:593, punctul 19 și jurisprudența citată).

               59

               Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la întrebările a treia-a cincea că articolul 58 al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 trebuie interpretat în sensul că sancțiunea prevăzută în această dispoziție nu este aplicabilă solicitantului unui ajutor pentru agromediu care omite să anexeze la cererea sa de ajutor un document precum certificatul în cauză. Articolul 23 alineatul (1) al treilea paragraf din acest regulament trebuie interpretat în sensul că o astfel de omisiune conduce, în principiu, la inadmisibilitatea cererii de plată a ajutorului pentru agromediu.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               60

               Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

                           1)

                           Articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 473/2009 al Consiliului din 25 mai 2009, și cu Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 al Comisiei din 7 decembrie 2006 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a ecocondiționalității în ceea ce privește măsurile de sprijin pentru dezvoltarea rurală, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 484/2009 al Comisiei din 9 iunie 2009, trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să impună ca solicitantul unui ajutor pentru agromediu să furnizeze agenției de plăți, odată cu cererea sa de ajutor, un certificat privind specia vegetală rară care îi confirmă dreptul la plata acestui ajutor, cu condiția ca această reglementare să fi permis operatorilor vizați să se conformeze cerințelor acesteia în condiții rezonabile, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                           2)

                           Articolul 58 al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1122/2009 trebuie interpretat în sensul că sancțiunea prevăzută în această dispoziție nu este aplicabilă solicitantului unui ajutor pentru agromediu care omite să anexeze la cererea sa de ajutor un document precum certificatul în discuție în litigiul principal, care îi confirmă dreptul la plata acestui ajutor. Articolul 23 alineatul (1) al treilea paragraf din acest regulament trebuie interpretat în sensul că o astfel de omisiune conduce, în principiu, la inadmisibilitatea cererii de plată a ajutorului pentru agromediu.

                     Semnături

            (
            *
         )   Limba de procedură: maghiara.


Hotărârea Curții (Marea Cameră) din data de 15 martie 2005.#The Queen, la cererea formulată de Dany Bidar împotriva London Borough of Ealing şi Secretary of State for Education and Skills.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) - Regatul Unit.#Citoyenneté de l'Union - Articols 12 CE și 18 CE.#Cauza C-209/03.


title: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 mai 2012.#Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele FIM Santander Top 25 Euro Fi (C-338/11), împotriva Directeur des résidents à lʼétranger et des services généraux și Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele Cartera Mobiliaria SA SICAV (C-339/11-C-347/11), și alții împotriva Ministre du Budget, des Comptes publics, de la Fonction publique et de la Réforme de lʼÉtat.#Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de tribunal administratif de Montreuil.#Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) — Diferență de tratament între dividendele plătite unor OPCVM‑uri nerezidente, supuse unei rețineri la sursă, și dividendele plătite unor OPCVM‑uri rezidente, care nu sunt supuse unei astfel de rețineri — Necesitatea de a lua în considerare, pentru a aprecia conformitatea măsurii naționale cu libera circulație a capitalurilor, situația deținătorilor de titluri de participare — Lipsă.#Cauzele conexate C-338/11-C-347/11.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      10 mai 2012 (
            *1
         )
      „Articolele 63 TFUE și 65 TFUE — Organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) — Diferență de tratament între dividendele plătite unor OPCVM-uri nerezidente, supuse unei rețineri la sursă, și dividendele plătite unor OPCVM-uri rezidente, care nu sunt supuse unei astfel de rețineri — Necesitatea de a lua în considerare, pentru a aprecia conformitatea măsurii naționale cu libera circulație a capitalurilor, situația deținătorilor de titluri de participare — Lipsă”
      În cauzele conexate C-338/11-C-347/11,
      având ca obiect cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate în temeiul articolului 267 TFUE de tribunal administratif de Montreuil (Franța), prin deciziile din 1 iulie 2011, primite de Curte la 4 iulie 2011, în procedurile

         Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele FIM Santander Top 25 Euro Fi (C-338/11),
      împotriva

         Directeur des résidents à l’étranger et des services généraux

      și

         Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele Cartera Mobiliaria SA SICAV (C-339/11),

         Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka (C-340/11),

         Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele DBI-Fonds APT no 737 (C-341/11),

         SICAV KBC Select Immo (C-342/11),

         SGSS Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH (C-343/11),

         International Values Series of the DFA Investment Trust Co. (C-344/11),

         Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. (C-345/11),

         SICAV GA Fund B (C-346/11),

         Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele AMB Generali Aktien Euroland (C-347/11),
      împotriva

         Ministre du Budget, des Comptes publics, de la Fonction publique et de la Réforme de l’État,

      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul K. Lenaerts (raportor), președinte de cameră, și domnii J. Malenovský, G. Arestis, T. von Danwitz și D. Šváby, judecători,
      avocat general: domnul J. Mazák,
      grefier: doamna R. Șereș, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 16 februarie 2012,
      luând în considerare observațiile prezentate:

               —

               pentru Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele FIM Santander Top 25 Euro Fi, și pentru Santander Asset Management SGIIC SA, acționând în numele Cartera Mobiliaria SA SICAV, de C. Charpentier, de N. Gelli, de P. Van den Perre și de C. Profitos, avocats;

               —

               pentru Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele Alltri Inka, pentru International Values Series of the DFA Investment Trust Co., pentru Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. și pentru Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele AMB Generali Aktien Euroland, de Y. Robert și de S. Lauratet, avocats;

               —

               pentru Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele DBI-Fonds APT no 737, de P. Schultze și de A. Feger, avocats;

               —

               pentru SICAV KBC Select Immo, de V. Louvel și de S. Defert, avocats;

               —

               pentru SGSS Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, de A. Lagarrigue și de B. Hardeck, avocats;

               —

               pentru SICAV GA Fund B, de P. Le Roux și de L. Bogey, avocats;

               —

               pentru guvernul francez, de G. de Bergues și de J.-S. Pilczer, în calitate de agenți;

               —

               pentru Comisia Europeană, de C. Soulay și de W. Roels, în calitate de agenți,

         având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Cererile de pronunțare a unor hotărâri preliminare privesc interpretarea articolelor 63 TFUE și 65 TFUE.

               2

               Aceste cereri au fost formulate în cadrul unor litigii între o serie de organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) nerezidente, pe de o parte, și autoritățile fiscale franceze, pe de altă parte, cu privire la reținerea la sursă aplicată dividendelor de origine națională distribuite OPCVM-urilor menționate.

         Cadrul juridic național

               3

               În dreptul francez, OPCVM-urile cuprind societățile de investiții cu capital variabil (SICAV) și fondurile comune de plasament (FCP). În temeiul articolului 208 1° bis A din Codul general al impozitelor (denumit în continuare „CGI”), SICAV-urile sunt scutite de impozitul pe profit pentru profitul realizat în cadrul obiectului lor legal de activitate. În ceea ce privește FCP-urile, acestea sunt excluse de plin drept din domeniul de aplicare al impozitului pe profit ca urmare a caracterului lor de coproprietate.

               4

               Articolul 119 bis alineatul 2 din CGI prevede:
               „[Dividendele] sunt supuse unei rețineri la sursă, cota acesteia fiind prevăzută la articolul 187, atunci când de acestea beneficiază persoane care nu au domiciliul fiscal sau sediul în Franța [...]”

               5

               Potrivit articolului 187 din CGI:
               „1.   Cota reținerii la sursă prevăzute la articolul 119 bis este de:
               [...]

                        —

                        25 % pentru toate celelalte venituri.”

         Acțiunile principale și întrebările preliminare

               6

               Reclamantele din acțiunile principale sunt OPCVM-uri belgiene (cauzele C-342/11 și C-346/11), germane (cauzele C-340/11, C-341/11, C-343/11 și C-347/11), spaniole (cauzele C-338/11 și C-339/11) și din Statele Unite (cauzele C-344/11 și C-345/11), care investesc, printre altele, în acțiuni ale unor societăți franceze și care încasează, cu acest titlu, dividende. În temeiul articolului 119 bis alineatul 2 și al articolului 187 alineatul 1 din CGI, aceste dividende sunt supuse unei rețineri la sursă în Franța de 25 %.

               7

               Instanța de trimitere apreciază că reglementarea națională în cauză în acțiunile principale instituie o diferență de tratament fiscal în detrimentul OPCVM-urilor nerezidente, întrucât dividendele de origine franceză încasate de astfel de organisme sunt supuse unei rețineri la sursă, în timp ce dividendele având aceeași origine plătite unor OPCVM-uri rezidente nu sunt supuse unei astfel de rețineri. În opinia instanței de trimitere, această diferență de tratament constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor în sensul articolului 63 TFUE, care nu poate fi admisă, în lumina articolului 65 TFUE, decât în cazul în care diferența de tratament privește situații care nu sunt în mod obiectiv comparabile sau în cazul în care restricția este justificată de un motiv imperativ de interes general. Potrivit instanței de trimitere, pentru a aprecia dacă situațiile sunt comparabile, este esențial aspectul dacă trebuie luată în considerare, pe lângă situația OPCVM-urilor, și cea a deținătorilor de titluri de participare.

               8

               Instanța de trimitere arată că, în cazul în care ar fi luată în considerare numai situația OPCVM-urilor, ar trebui să se constate că acestea, indiferent dacă sunt rezidente în Franța sau în alt stat membru, se află într-o situație în mod obiectiv comparabilă. În această ipoteză, nici diferența de tratament nu ar putea să fie considerată justificată de un motiv imperativ de interes general.

               9

               În schimb, în ipoteza în care, ținând seama, pe de o parte, de unicul obiectiv al OPCVM-urilor, care este acela de a asigura, ca simple intermediare care nu au în mod obligatoriu personalitate juridică, plasamente în numele investitorilor, și, pe de altă parte, de impozitarea efectivă a dividendelor care afectează deținătorii de titluri de participare, fie direct, ca urmare a regimului fiscal al OPCVM-urilor rezidente, fie indirect, ca urmare a reținerii la sursă aplicate OPCVM-urilor nerezidente, indiferent dacă acești deținători sunt rezidenți sau nerezidenți, ar trebui să se ia în considerare nu numai situația OPCVM-urilor, ci și cea a deținătorilor de titluri de participare ale acestora, conformitatea reținerii la sursă cu principiul liberei circulații a capitalurilor ar putea fi admisă în toate cazurile în care fie situațiile nu ar putea să fie considerate în mod obiectiv comparabile, ținând seama de ansamblul regimului fiscal aplicabil, fie ar exista un motiv imperativ de interes general, întemeiat pe eficacitatea controalelor fiscale, care să justifice diferența de tratament.

               10

               În aceste condiții, tribunal administratif de Montreuil a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

                        „1)

                        Trebuie luată în considerare situația deținătorilor de titluri de participare împreună cu cea a OPCVM-urilor?

                        2)

                        Într-o astfel de ipoteză, în ce condiții reținerea la sursă în litigiu ar putea fi considerată conformă cu principiul liberei circulații a capitalurilor?”

               11

               Prin Ordonanța președintelui Curții din 4 august 2011, cauzele C-338/11-C-347/11 au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii scrise și orale, precum și în vederea pronunțării hotărârii.

         Cu privire la întrebările preliminare

               12

               Cu titlu introductiv, trebuie precizat că, deși articolul 119 bis alineatul 2 și articolul 187 din CGI se aplică, în general, persoanelor care nu au domiciliul fiscal sau reședința în Franța, întrebările formulate se referă numai la tratamentul fiscal al OPCVM-urilor, astfel cum rezultă din aplicarea dispozițiilor menționate.

               13

               Prin intermediul întrebărilor formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolele 63 TFUE și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunile principale, care supune dividendele de origine națională distribuite unor OPCVM-uri unui tratament fiscal diferit în funcție de locul în care este stabilit organismul beneficiar. Instanța de trimitere urmărește în special să afle dacă, în ceea ce privește impozitarea dividendelor distribuite de societăți rezidente unor OPCVM-uri nerezidente, compararea situațiilor în scopul de a stabili dacă există o diferență de tratament care constituie un obstacol în calea liberei circulații a capitalurilor trebuie să fie efectuată numai la nivelul instrumentului de investiție sau trebuie să ia în considerare și situația deținătorilor de titluri de participare.

               14

               În această privință trebuie amintit încă de la început că, potrivit unei jurisprudențe constante, deși fiscalitatea directă este de competența statelor membre, acestea din urmă trebuie să o exercite totuși cu respectarea dreptului Uniunii (a se vedea Hotărârea din 4 martie 2004, Comisia/Franța, C-334/02, Rec., p. I-2229, punctul 21, Hotărârea din 20 ianuarie 2011, Comisia/Grecia, C-155/09, Rep., p. I-65, punctul 39, și Hotărârea din 16 iunie 2011, Comisia/Austria, C-10/10, Rep., p. I-5389, punctul 23).

               15

               Rezultă de asemenea dintr-o jurisprudență constantă că măsurile interzise prin articolul 63 alineatul (1) TFUE, fiind restricții privind libera circulație a capitalurilor, le includ pe cele de natură să descurajeze nerezidenții să facă investiții într-un stat membru sau să descurajeze rezidenții statului membru respectiv să facă investiții în alte state (Hotărârea din 25 ianuarie 2007, Festersen, C-370/05, Rep., p. I-1129, punctul 24, Hotărârea din 18 decembrie 2007, A, C-101/05, Rep., p. I-11531, punctul 40, precum și Hotărârea din 10 februarie 2011, Haribo Lakritzen Hans Riegel și Österreichische Salinen, C-436/08 și C-437/08, Rep., p. I-305, punctul 50).

               16

               În ceea ce privește problema dacă o reglementare a unui stat membru precum cea din acțiunea principală constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor, trebuie amintit că, în temeiul acestei reglementări, dividendele distribuite de o societate rezidentă unui OPCVM nerezident, indiferent dacă acesta este stabilit în alt stat membru sau într-un stat terț, sunt impozitate cu 25 %, prin aplicarea unei rețineri la sursă, în timp ce astfel de dividende nu sunt impozitate în cazul în care sunt plătite unui OPCVM rezident.

               17

               O astfel de diferență de tratament fiscal al dividendelor între OPCVM-uri în funcție de locul în care sunt stabilite acestea este de natură să descurajeze, pe de o parte, OPCVM-urile nerezidente să efectueze investiții în societăți stabilite în Franța și, pe de altă parte, investitorii rezidenți în Franța să achiziționeze titluri de participare în OPCVM-uri nerezidente.

               18

               În consecință, reglementarea menționată constituie o restricție privind libera circulație a capitalurilor, interzisă în principiu de articolul 63 TFUE.

               19

               Trebuie să se examineze însă dacă această restricție poate fi justificată din perspectiva dispozițiilor Tratatului FUE.

               20

               Este necesar să se amintească în acest scop că, în conformitate cu articolul 65 alineatul (1) litera (a) TFUE, „[a]rticolul 63 [TFUE] nu aduce atingere dreptului statelor membre [...] de a aplica dispozițiile incidente ale legislațiilor fiscale care stabilesc o distincție între contribuabilii care nu se găsesc în aceeași situație în ceea ce privește reședința lor sau locul unde capitalurile lor au fost investite”.

               21

               Această dispoziție, întrucât reprezintă o derogare de la principiul fundamental al liberei circulații a capitalurilor, trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte. Prin urmare, aceasta nu poate fi interpretată în sensul că orice reglementare fiscală care prevede o distincție între contribuabili în funcție de locul în care aceștia au reședința sau în funcție de statul în care își investesc capitalurile este compatibilă în mod automat cu tratatul (a se vedea Hotărârea din 11 septembrie 2008, Eckelkamp și alții, C-11/07, Rep., p. I-6845, punctul 57, Hotărârea din 22 aprilie 2010, Mattner, C-510/08, Rep., p. I-3553, punctul 32, precum și Hotărârea Haribo Lakritzen Hans Riegel și Österreichische Salinen, citată anterior, punctul 56).

               22

               Astfel, derogarea prevăzută în dispoziția menționată este ea însăși limitată de articolul 65 alineatul (3) TFUE, care prevede că dispozițiile naționale menționate la alineatul (1) al acestui articol „nu trebuie să constituie un mijloc de discriminare arbitrară și nici o restrângere disimulată a liberei circulații a capitalurilor și plăților, astfel cum este aceasta definită la articolul 63”.

               23

               Prin urmare, diferențele de tratament permise potrivit articolului 65 alineatul (1) litera (a) TFUE trebuie să fie distinse de discriminările interzise de alineatul (3) al aceluiași articol. Or, din jurisprudență rezultă că, pentru ca o reglementare fiscală națională precum cea în discuție în acțiunea principală să poată fi considerată compatibilă cu dispozițiile tratatului privind libera circulație a capitalurilor, este necesar ca diferența de tratament să privească situații care nu sunt comparabile în mod obiectiv sau să fie justificată de un motiv imperativ de interes general (a se vedea Hotărârea din 6 iunie 2000, Verkooijen, C-35/98, Rec., p. I-4071, punctul 43, Hotărârea din 7 septembrie 2004, Manninen, C-319/02, Rec., p. I-7477, punctul 29, precum și Hotărârea din 1 decembrie 2011, Comisia/Belgia, C-250/08, Rep., p. I-12341, punctul 51).

               24

               În scopul de a aprecia dacă situațiile sunt comparabile, instanța de trimitere ridică problema dacă situația deținătorilor de titluri de participare trebuie să fie luată în considerare împreună cu cea a OPCVM-urilor.

               25

               Guvernul francez insistă, în această privință, asupra faptului că OPCVM-urile nu sunt investitori în nume propriu, ci instrumente de investiție colective care acționează în numele deținătorilor de titluri de participare ale acestora. Întrucât, pe plan fiscal, interpunerea OPCVM-urilor ar fi neutră, dividendele încasate de acestea nu ar fi impozitate. Ar trebui, așadar, să se țină seama și de situația deținătorilor de titluri de participare pentru a stabili dacă diferența de tratament aplicată dividendelor plătite OPCVM-urilor nerezidente, în raport cu tratamentul aplicat dividendelor plătite OPCVM-urilor rezidente, privește situații care nu sunt comparabile în mod obiectiv.

               26

               Această argumentare nu poate fi însă admisă.

               27

               Este adevărat că revine fiecărui stat membru sarcina de a organiza, cu respectarea dreptului Uniunii, propriul sistem de impozitare a beneficiilor distribuite. Cu toate acestea, atunci când o reglementare fiscală națională stabilește un criteriu de distincție pentru impozitarea beneficiilor distribuite, aprecierea faptului dacă situațiile sunt comparabile trebuie să se realizeze ținând seama de respectivul criteriu (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 decembrie 2006, Denkavit Internationaal și Denkavit France, C-170/05, Rec., p. I-11949, punctele 34 și 35, Hotărârea din 18 iunie 2009, Aberdeen Property Fininvest Alpha, C-303/07, Rep., p. I-5145, punctele 51-54, Hotărârea din 19 noiembrie 2009, Comisia/Italia, C-540/07, Rep., p. I-10983, punctul 43, precum și Hotărârea din 20 octombrie 2011, Comisia/Germania, C-284/09, Rep., p. I-9879, punctul 60).

               28

               Pe de altă parte, numai criteriile de distincție pertinente stabilite de reglementarea în cauză trebuie să fie luate în considerare în scopul de a aprecia dacă diferența de tratament care rezultă dintr-o astfel de reglementare reflectă o diferență obiectivă a situațiilor. Prin urmare, atunci când un stat membru alege să își exercite competența de impozitare asupra dividendelor plătite de societăți rezidente numai în funcție de locul în care sunt stabilite OPCVM-urile beneficiare, situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare ale acestora din urmă va fi lipsită de relevanță în vederea aprecierii caracterului discriminatoriu sau nediscriminatoriu al reglementării menționate.

               29

               În ceea ce privește reglementarea fiscală în discuție în acțiunile principale, trebuie constatat că aceasta stabilește un criteriu de distincție întemeiat pe locul în care sunt stabilite OPCVM-urile, aplicând numai OPCVM-urilor nerezidente o reținere la sursă a dividendelor pe care le încasează.

               30

               Pe de altă parte, nu există legătura evocată de guvernul francez dintre neimpozitarea dividendelor încasate de OPCVM-urile rezidente și impozitarea deținătorilor de titluri de participare ale acestora din urmă în ceea ce privește respectivele dividende. Astfel, scutirea fiscală de care beneficiază OPCVM-urile rezidente nu este condiționată de impozitarea deținătorilor de titluri de participare ale acestora în ceea ce privește veniturile distribuite.

               31

               Trebuie arătat în această privință că, în ceea ce privește OPCVM-urile care procedează la capitalizarea dividendelor încasate, nu va avea loc nicio redistribuire a dividendelor care să poată determina o impozitare ulterioară a deținătorilor de titluri de participare. Astfel, reglementarea națională în discuție în acțiunile principale nu stabilește nicio legătură între tratamentul fiscal al dividendelor de origine națională încasate de OPCVM-urile de capitalizare – indiferent dacă sunt rezidente sau nerezidente – și situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare ale acestora.

               32

               În ceea ce privește OPCVM-urile care procedează la distribuirea dividendelor încasate, reglementarea în cauză nu ține seama nici de situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare ale acestora.

               33

               Trebuie constatat în această privință că argumentarea guvernului francez este întemeiată pe premisa potrivit căreia deținătorii de titluri de participare ale OPCVM-urilor rezidente au ei înșiși reședința fiscală în Franța, în timp ce deținătorii de titluri de participare ale OPCVM-urilor nerezidente au reședința fiscală în statul în care este stabilit OPCVM-ul în cauză. Potrivit guvernului francez, convențiile bilaterale pentru evitarea dublei impuneri încheiate între Republica Franceză și statul membru sau statul terț în cauză ar garanta astfel un tratament fiscal similar deținătorilor de titluri de participare ale OPCVM-urilor rezidente și deținătorilor de titluri de participare ale OPCVM-urilor nerezidente.

               34

               Cu toate acestea, prin generalizarea pe care o conține, o asemenea premisă este inexactă. Astfel, nu este neobișnuit ca un deținător de titluri de participare ale unui OPCVM nerezident în Franța să aibă reședința fiscală în Franța sau ca un deținător de titluri de participare ale unui OPCVM rezident în Franța să aibă reședința fiscală în alt stat membru sau într-un stat terț.

               35

               Or, reiese din reglementarea în discuție în acțiunile principale că dividendele de origine națională plătite unui OPCVM de distribuire rezident vor fi scutite de impozit chiar și în cazul în care Republica Franceză nu își va exercita competența fiscală asupra dividendelor redistribuite de un astfel de OPCVM, în special atunci când acestea sunt plătite unor deținători de titluri de participare care au reședința fiscală în alt stat membru sau într-un stat terț.

               36

               Pe de altă parte, dividendele de origine națională plătite OPCVM-urilor de distribuire nerezidente sunt impozitate cu 25 % indiferent de situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare ale acestora.

               37

               În ceea ce privește deținătorii nerezidenți de titluri de participare ale unor astfel de OPCVM-uri, cu toate că anumite convenții bilaterale pentru evitarea dublei impuneri încheiate între Republica Franceză și statul membru sau statul terț în cauză prevăd luarea în considerare de către statul de reședință al acestor deținători de titluri de participare a reținerii la sursă intervenite în Franța, nu se poate deduce din această împrejurare că reglementarea în discuție în acțiunile principale ar ține seama de situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare menționați. Dimpotrivă, statul de reședință al deținătorilor de titluri de participare este cel care va ține seama, în temeiul acestor convenții, de tratamentul fiscal al dividendelor în Franța în ceea ce privește OPCVM-urile.

               38

               Chiar dacă, astfel cum susține guvernul francez, există, în privința unui deținător rezident în Franța de titluri de participare ale unui OPCVM nerezident, o practică administrativă care îi permite în anumite cazuri să obțină un credit fiscal pentru reținerea la sursă operată la nivelul OPCVM-ului nerezident, nu este mai puțin adevărat că reglementarea în discuție în acțiunile principale prevede impozitarea dividendelor de origine națională distribuite OPCVM-urilor nerezidente cu 25 % exclusiv pe baza locului în care acestea sunt stabilite și, prin urmare, indiferent de situația fiscală a deținătorilor de titluri de participare ale OPCVM-urilor menționate.

               39

               Având în vedere criteriul de distincție stabilit prin această reglementare, întemeiat exclusiv pe locul în care este stabilit OPCVM-ul, aprecierea faptului dacă situațiile sunt comparabile pentru a determina caracterul discriminatoriu sau nediscriminatoriu al reglementării menționate trebuie efectuată numai la nivelul instrumentului de investiție.

               40

               Această concluzie nu este pusă în discuție de faptul că, în Hotărârea din 20 mai 2008, Orange European Smallcap Fund (C-194/06, Rep., p. I-3747), privind regimul fiscal olandez al OPCVM-urilor, Curtea a luat în considerare sistemul de impozitare aplicabil persoanelor fizice deținătoare de titluri de participare în vederea aprecierii compatibilității unui regim fiscal precum cel în discuție în cauza respectivă cu libera circulație a capitalurilor. Astfel, regimul fiscal menționat, spre deosebire de cel în discuție în acțiunile principale, supunea scutirea fiscală a OPCVM-urilor condiției ca totalitatea beneficiilor organismelor menționate să fie distribuite deținătorilor de titluri de participare ale acestora, și aceasta în scopul de a apropia sarcina fiscală aferentă veniturilor din investiții care trec prin aceste organisme de aceea aferentă investițiilor directe ale particularilor (Hotărârea Orange European Smallcap Fund, citată anterior, punctele 8, 33 și 60). În această din urmă cauză, legiuitorul național a luat, așadar, în considerare situația fiscală a deținătorului de titluri de participare ca criteriu de distincție în ceea ce privește tratamentul fiscal aplicabil.

               41

               În schimb, în acțiunile principale, criteriul de distincție în ceea ce privește tratamentul fiscal aplicabil, stabilit de reglementarea națională în cauză, nu este situația fiscală a deținătorului de titluri de participare, ci numai statutul OPCVM-ului, după cum acesta este sau nu este rezident.

               42

               În continuare, astfel cum subliniază instanța de trimitere, din perspectiva unei reglementări naționale precum cea în discuție în acțiunile principale, care urmărește să evite impozitarea în lanț a dividendelor distribuite de societăți rezidente, situația unui OPCVM beneficiar rezident este comparabilă cu cea a unui OPCVM beneficiar nerezident (a se vedea Hotărârile Aberdeen Property Fininvest Alpha, punctele 43 și 44, și Comisia/Germania, punctul 58, citate anterior).

               43

               Argumentul guvernului francez întemeiat pe Hotărârea din 22 decembrie 2008, Truck Center (C-282/07, Rep., p. I-10767, punctul 47), potrivit căruia diferența de tratament dintre OPCVM-urile rezidente și OPCVM-urile nerezidente nu ar face decât să reflecte diferența dintre situațiile în care se află aceste organisme în ceea ce privește plata impozitului, trebuie respins. În această privință trebuie amintit că, în cauza care a determinat pronunțarea Hotărârii Truck Center, citată anterior, reglementarea națională în discuție prevedea, atât în ceea ce privește societățile beneficiare rezidente, cât și societățile beneficiare nerezidente, impozitarea anumitor venituri de origine națională. Reglementarea menționată prevedea numai modalități de percepere a impozitului diferite în funcție de locul sediului societății beneficiare, care erau justificate de diferența obiectivă existentă între situațiile în care se găseau societățile rezidente și societățile nerezidente. Cu toate acestea, în acțiunile principale, reglementarea în discuție nu se limitează să prevadă modalități de percepere a impozitului diferite în funcție de locul în care este stabilit beneficiarul dividendelor de origine națională. Această reglementare prevede, dimpotrivă, o impozitare a dividendelor menționate numai în ceea ce privește OPCVM-urile nerezidente.

               44

               Prin urmare, diferența de tratament dintre OPCVM-urile rezidente, care beneficiază de o scutire fiscală în ceea ce privește dividendele de origine națională încasate de acestea, și OPCVM-urile nerezidente, care sunt supuse unei rețineri la sursă cu privire la astfel de dividende, nu poate să fie justificată de o diferență existentă între situațiile relevante.

               45

               Trebuie să se examineze de asemenea dacă restricția care rezultă dintr-o reglementare națională precum cea în discuție în acțiunile principale este justificată de motive imperative de interes general (a se vedea Hotărârea din 11 octombrie 2007, ELISA, C-451/05, Rep., p. I-8251, punctul 79, Hotărârea Haribo Lakritzen Hans Riegel și Österreichische Salinen, citată anterior, punctul 63, precum și Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior, punctul 68).

               46

               Guvernul francez a invocat mai multe motive justificative în fața Curții, și anume necesitatea de a garanta repartizarea echilibrată a competenței de impozitare între statele membre, necesitatea de a garanta eficacitatea controalelor fiscale, precum și păstrarea coerenței regimului fiscal în discuție în acțiunile principale. În ceea ce privește, în special, motivele care justifică restricții privind libera circulație a capitalurilor în raport cu state terțe, guvernul francez se întemeiază, pe de o parte, pe teza că, în acest context specific, normele în cauză sunt necesare pentru a garanta eficacitatea controalelor fiscale și, pe de altă parte, pe articolul 64 alineatul (1) TFUE.

               47

               Trebuie amintit că necesitatea de a garanta o repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre poate fi admisă în special atunci când regimul în cauză urmărește prevenirea unor comportamente de natură să compromită dreptul unui stat membru de a-și exercita competența fiscală în legătură cu activitățile realizate pe teritoriul său (a se vedea Hotărârea din 18 iulie 2007, Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 54, Hotărârea din 8 noiembrie 2007, Amurta, C-379/05, Rep., p. I-9569, punctul 58, Hotărârea Aberdeen Property Fininvest Alpha, citată anterior, punctul 66, și Hotărârea Comisia/Germania, citată anterior, punctul 77).

               48

               Cu toate acestea, din moment ce un stat membru a ales să nu impoziteze OPCVM-urile rezidente beneficiare ale unor dividende de origine națională, acesta nu poate invoca necesitatea de a asigura o repartizare echilibrată a competenței de impozitare între statele membre pentru a justifica impozitarea OPCVM-urilor nerezidente beneficiare ale unor astfel de venituri (a se vedea Hotărârile Amurta, punctul 59, Aberdeen Property Fininvest Alpha, punctul 67, și Comisia/Germania, punctul 78, citate anterior).

               49

               Reglementarea națională în discuție în acțiunile principale nu poate fi justificată nici de necesitatea de a garanta eficacitatea controalelor fiscale. Astfel, după cum arată și instanța de trimitere, eficacitatea controalelor fiscale nu poate să justifice o impozitare care să se aplice în exclusivitate și în mod specific nerezidenților.

               50

               În ceea ce privește argumentul referitor la păstrarea coerenței regimului fiscal francez, trebuie amintit că Curtea a stabilit deja că necesitatea de a păstra o astfel de coerență poate justifica o reglementare de natură să restrângă libertățile fundamentale (a se vedea Hotărârea din 28 ianuarie 1992, Bachmann, C-204/90, Rec., p. I-249, punctul 21, Hotărârea din 23 octombrie 2008, Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt, C-157/07, Rep., p. I-8061, punctul 43, și Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior, punctul 70).

               51

               Cu toate acestea, potrivit unei jurisprudențe constante, pentru ca un argument întemeiat pe o asemenea justificare să poată fi admis, trebuie stabilită existența unei legături directe între avantajul fiscal respectiv și compensarea acestui avantaj cu o prelevare fiscală determinată (Hotărârea Comisia/Belgia, citată anterior, punctul 71 și jurisprudența citată), caracterul direct al acestei legături trebuind să fie apreciat în funcție de obiectivul reglementării în cauză (Hotărârea din 27 noiembrie 2008, Papillon, C-418/07, Rep., p. I-8947, punctul 44, și Hotărârea Aberdeen Property Fininvest Alpha, citată anterior, punctul 72).

               52

               Or, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 30 din prezenta hotărâre, scutirea dividendelor de reținerea la sursă nu este supusă condiției ca OPCVM-ul în cauză să redistribuie dividendele încasate și ca impozitarea deținătorilor de titluri de participare ale OPCVM-ului menționat în ceea ce privește respectivele dividende să permită compensarea scutirii de reținerea la sursă.

               53

               În consecință, nu există o legătură directă, în sensul jurisprudenței citate la punctul 51 din prezenta hotărâre, între scutirea dividendelor de origine națională încasate de un OPCVM rezident de reținerea la sursă și impozitarea dividendelor menționate ca venituri ale deținătorilor de titluri de participare ale respectivului OPCVM.

               54

               În sfârșit, în ceea ce privește, în special, motivele care justifică restricții privind libera circulație a capitalurilor în raport cu state terțe, trebuie subliniat, pe de o parte, că guvernul francez s-a limitat să susțină că, în cadrul unei astfel de circulații și în lipsa unor convenții fiscale care să prevadă o asistență administrativă reciprocă, restricțiile în litigiu ar trebui să fie justificate de necesitatea de a garanta eficacitatea controalelor fiscale. Este adevărat că, potrivit jurisprudenței, astfel de mișcări de capitaluri se înscriu într-un context juridic diferit de cel existent în relațiile dintre state membre (Hotărârea A, citată anterior, punctul 60). Or, este suficient să se arate în această privință că guvernul francez nu a prezentat elemente care să demonstreze care sunt motivele pentru care eficacitatea controalelor fiscale ar justifica o impozitare care privește în exclusivitate și în mod specific OPCVM-urile nerezidente. Pe de altă parte, întrucât cererile de pronunțare a unor hotărâri preliminare nu privesc interpretarea articolului 64 alineatul (1) TFUE, nu este necesar să se examineze dacă restricția privind circulația capitalurilor având ca destinație sau provenind din state terțe care rezultă dintr-o reglementare națională precum cea în discuție în acțiunile principale ar putea să fie justificată în temeiul acestei dispoziții.

               55

               Având în vedere toate aceste considerații, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolele 63 TFUE și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care prevede impozitarea, prin intermediul reținerii la sursă, a dividendelor de origine națională atunci când acestea sunt încasate de OPCVM-uri rezidente în alt stat, în condițiile în care astfel de dividende sunt scutite de impozit în cazul OPCVM-urilor rezidente în primul stat.

         Cu privire la efectul în timp al prezentei hotărâri

               56

               În observațiile sale orale, guvernul francez a solicitat Curții să limiteze în timp efectele prezentei hotărâri în cazul în care ar constata că o reglementare națională precum cea în discuție în acțiunile principale este incompatibilă cu articolele 63 TFUE și 65 TFUE.

               57

               În susținerea cererii sale, guvernul menționat, pe de o parte, a atras atenția Curții asupra consecințelor financiare grave pe care le-ar avea o hotărâre care cuprinde o astfel de constatare. Pe de altă parte, guvernul menționat arată că, având în vedere comportamentul Comisiei Europene și al altor state membre, Republica Franceză a fost îndreptățită să considere că reglementarea în discuție în acțiunile principale era conformă cu dreptul Uniunii.

               58

               În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, interpretarea unei norme de drept al Uniunii făcută de Curte în exercitarea competenței pe care i-o conferă articolul 267 TFUE lămurește și precizează semnificația și câmpul de aplicare ale acestei norme, astfel cum trebuie sau ar fi trebuit să fie înțeleasă și aplicată de la intrarea sa în vigoare. Rezultă că norma astfel interpretată poate și trebuie să fie aplicată de instanță chiar și raporturilor juridice născute și constituite înainte de hotărârea asupra cererii de interpretare dacă sunt reunite și condițiile care permit supunerea litigiului privind aplicarea normei respective instanțelor competente (a se vedea în special Hotărârea din 3 octombrie 2002, Barreira Pérez, C-347/00, Rec., p. I-8191, punctul 44, Hotărârea din 17 februarie 2005, Linneweber și Akritidis, C-453/02 și C-462/02, Rec., p. I-1131, punctul 41, precum și Hotărârea din 6 martie 2007, Meilicke și alții, C-292/04, Rep., p. I-1835, punctul 34).

               59

               Curtea poate numai în mod excepțional, în aplicarea principiului general al securității juridice, inerent ordinii juridice a Uniunii, să considere necesar să limiteze posibilitatea oricărei persoane interesate de a invoca o dispoziție pe care a interpretat-o în scopul de a contesta raporturi juridice stabilite cu bună-credință. Pentru a putea impune o astfel de limitare, este necesară întrunirea a două criterii esențiale, și anume buna-credință a celor interesați și riscul unor perturbări grave (a se vedea în special Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Skov și Bilka, C-402/03, Rec., p. I-199, punctul 51, precum și Hotărârea din 3 iunie 2010, Kalinchev, C-2/09, Rep., p. I-4939, punctul 50).

               60

               Mai precis, Curtea nu a recurs la această soluție decât în circumstanțe bine determinate, și anume în cazul în care exista un risc de repercusiuni economice grave, cauzate mai ales de numărul mare de raporturi juridice constituite cu bună-credință pe baza reglementării considerate ca fiind în mod legal în vigoare, și atunci când reieșea că particularii și autoritățile naționale au fost determinate să adopte un comportament neconform dreptului Uniunii ca urmare a unei incertitudini obiective și importante privind domeniul de aplicare al normelor de drept al Uniunii, incertitudine la care contribuise eventual și comportamentul altor state membre sau al Comisiei (a se vedea în special Hotărârea din 27 aprilie 2006, Richards, C-423/04, Rec., p. I-3585, punctul 42, și Hotărârea Kalinchev, citată anterior, punctul 51).

               61

               În ceea ce privește argumentul guvernului francez întemeiat pe incertitudinea obiectivă și importantă privind domeniul de aplicare al normelor de drept al Uniunii, acest guvern nu a precizat cum ar fi contribuit la o astfel de incertitudine comportamentul adoptat de Comisie și de alte state membre. În orice caz, o incertitudine obiectivă și importantă privind domeniul de aplicare al normelor de drept al Uniunii nu poate fi reținută în acțiunile principale. Astfel, reiese din jurisprudența constantă a Curții, citată la punctul 27 din prezenta hotărâre, că, în vederea determinării compatibilității unei reglementări precum cea în discuție în acțiunile principale cu articolele 63 TFUE și 65 TFUE, aprecierea faptului dacă situațiile sunt comparabile trebuie să se realizeze la nivelul ales chiar de statul membru, în speță la nivelul OPCVM-urilor. Pe de altă parte, astfel cum constată instanța de trimitere, aprecierea compatibilității cu articolele 63 TFUE și 65 TFUE a unei reglementări precum cea în discuție în acțiunile principale nu pune nicio problemă specifică în cazul în care compararea situațiilor trebuie să fie efectuată la nivelul OPCVM-urilor.

               62

               În ceea ce privește referirea guvernului francez la implicațiile bugetare considerabile ale prezentei hotărâri a Curții, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, implicațiile financiare care ar rezulta pentru un stat membru dintr-o hotărâre preliminară nu justifică, prin ele însele, limitarea în timp a efectelor hotărârii (Hotărârea din 20 septembrie 2001, Grzelczyk, C-184/99, Rec., p. I-6193, punctul 52, Hotărârea din 15 martie 2005, Bidar, C-209/03, Rec., p. I-2119, punctul 68, și Hotărârea Kalinchev, citată anterior, punctul 52). Or, în speță, Republica Franceză, care a solicitat abia în cadrul ședinței limitarea în timp a efectelor prezentei hotărâri, nu a prezentat în cursul respectivei ședințe informații care ar permite Curții să aprecieze dacă Republica Franceză este supusă efectiv riscului unor repercusiuni economice grave.

               63

               Din considerațiile de mai sus rezultă că nu este necesar să fie limitate în timp efectele prezentei hotărâri.

         Cu privire la cheltuielile de judecată

               64

               Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:

                     Articolele 63 TFUE și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care prevede impozitarea, prin intermediul reținerii la sursă, a dividendelor de origine națională atunci când acestea sunt încasate de organisme de plasament colectiv în valori mobiliare rezidente în alt stat, în condițiile în care astfel de dividende sunt scutite de impozit în cazul organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare rezidente în primul stat.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: franceza.


Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din 5 iunie 2012. # Efstratios Chatzidoukakis împotriva Comisiei Europene. # Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Alocații familiale. # Cauza F-84/10.


Hotărârea Curții din data de 18 februarie 1970. # Hauptzollamt Hamburg-Oberelbe împotriva Firma Paul G. Bollmann. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Cauza 40-69.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 24 februarie 2000. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Franceze. # Directivă 92/12/CEE. # Cauza C-434/97.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 4 iunie 1992. # Consorgan - Gestão de Empresas Ldª împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Fondul Social European. # Cauza C-181/90.