title: Cauza C-17/08 P: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 6 februarie 2009 — MPDV Mikrolab GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) — Refuz de înregistrare — Marcă verbală manufacturing score card — Caracter descriptiv]

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/15

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 6 februarie 2009 — MPDV Mikrolab GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-17/08 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) - Refuz de înregistrare - Marcă verbală manufacturing score card - Caracter descriptiv)
   2009/C 113/29
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: MPDV Mikrolab GmbH (reprezentant: W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 8 noiembrie 2007, în cauza T-459/05, MPDV Mikrolab/OAPI, prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 octombrie, prin care a fost respins recursul împotriva deciziei examinatorului care a refuzat înregistrarea mărcii verbale „manufacturing score card” pentru produse și servicii din clasele 9, 35 și 42 — Caracter distinctiv al unei mărci verbale compuse din cuvinte care sunt fiecare descriptive în ceea ce privește caracteristicile produselor sau serviciilor vizate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă societatea MPDV Mikrolab GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza C-473/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Ionas Stroumsas EPE/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/5

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Efeteio Athinon (Grecia) la data de 21 noiembrie 2006 — Ionas Stroumsas EPE/GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   (Cauza C-473/06)
   (2007/C 20/07)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Efeteio Athinon (Grecia)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ionas Stroumsas EPE

      Pârâtă: GlaxoSmithKline Anonymi Emporiki Viomichaniki Etairia Farmakeftikon Proïonton
   Întrebările preliminare

               1)

               Constituie ipso facto un comportament abuziv, în sensul articolului 82 CE, refuzul unei întreprinderi ce ocupă o poziție dominantă de a satisface integral comenzile ce îi sunt adresate de vânzători en-gros de produse farmaceutice, atunci când acest comportament se datorează intenției de a restrânge activitatea de export a respectivilor vânzători și de a limita astfel prejudiciul cauzat de comerțul paralel? Răspunsul la această întrebare este influențat de faptul că diferențele de prețuri rezultând în cadrul Uniunii Europene ca urmare a intervenției statului sau, altfel spus, subordonarea pieței produselor farmaceutice unui regim care nu este de concurență strictă și care, dimpotrivă, este marcat de un grad ridicat de intervenționism statal, fac comerțul paralel să fie deosebit de profitabil pentru vânzătorii en-gros? În sfârșit, este obligată o autoritate națională din domeniul concurenței să aplice regulile comunitare în materie de concurență în același mod piețelor ce funcționează în regim de concurență și piețelor în care concurența este denaturată ca urmare a intervenției statului?

               2)

               În măsura în care Curtea ar considera că restricționarea comerțului paralel, pentru motivele indicate mai sus, nu constituie întotdeauna o practică abuzivă, atunci când este exercitată de o întreprindere dominantă, cum trebuie apreciat eventualul caracter abuziv?

         În special:

               2.1

               Este posibil să fie considerate drept criterii potrivite criteriul procentajului de depășire a consumului național normal și/sau cel al prejudiciului suferit de întreprinderea în poziție dominantă față de cifra sa de afaceri totală și de beneficiul său total? În caz afirmativ, în ce mod trebuie fixat nivelul procentajului de depășire și cel al prejudiciului — acesta din urmă fiind considerat drept un procentaj al cifrei de afaceri și al totalului câștigurilor — dincolo de care comportamentul respectiv va fi calificat drept abuziv?

               2.2

               Trebuie urmată o abordare bazată pe o ponderare a intereselor și, în caz afirmativ, care sunt interesele ce trebuie luate în calcul în această ponderare?
               Mai precis:

                           a)

                           Răspunsul este influențat de faptul că bolnavul consumator final are un avantaj financiar limitat ca urmare a comerțului paralel?

                           b)

                           Trebuie luat în considerare interesul organismelor de securitate socială de a beneficia de medicamente mai ieftine și, dacă da, în ce măsură?

               2.3

               Ce alte criterii și ce alte moduri de abordare pot fi considerate potrivite în speță?


title: Cauza C-40/07: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 8 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2001/42/CE — Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/21

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 8 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-40/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2001/42/CE - Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2007/C 315/36)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Recchia și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent și S. Fiorentino, avocat)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Cauza C-162/08-C-164/08: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 23 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Rethymnis — Grecia) — Geórgios K. Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08) și Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou (C-163/08) și Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis(C-164/08) [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Politică socială — Directiva 1999/70/CE — Clauzele 5 și 8 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public — Primul sau unicul contract — Contracte succesive — Măsură legală echivalentă — Reducere a nivelului general de protecție a lucrătorilor — Măsuri care vizează prevenirea abuzurilor — Sancțiuni — Interdicție absolută de transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public — Consecințe ale unei transpuneri incorecte a unei directive — Interpretare conformă]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/16

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 23 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Rethymnis — Grecia) — Geórgios K. Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08) și Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou (C-163/08) și Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis(C-164/08)
   (Cauza C-162/08-C-164/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Politică socială - Directiva 1999/70/CE - Clauzele 5 și 8 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public - Primul sau unicul contract - Contracte succesive - Măsură legală echivalentă - Reducere a nivelului general de protecție a lucrătorilor - Măsuri care vizează prevenirea abuzurilor - Sancțiuni - Interdicție absolută de transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public - Consecințe ale unei transpuneri incorecte a unei directive - Interpretare conformă)
   2010/C 63/25
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Geórgios K. Lagoudakis (C-162/08), Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis (C-163/08), Michail Zacharioudakis (C-164/08)

      Pârâți: Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08), Dimos Geropotamou (C-163/08), Dimos Lampis (C-164/08)

      Obiectul

   Cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Interpretarea clauzei 5 și a clauzei 8 alineatele (1) și (3) din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) — Interzicerea adoptării unei reglementări naționale sub pretextul transpunerii atunci când o reglementare națională, echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din directivă este deja în vigoare, iar noua reglementare reduce nivelul de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată

      Dispozitivul

               1.

               Clauza 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP trebuie interpretată în sensul că nu se opune adoptării, de către un stat membru, a unei reglementări naționale, precum Decretul prezidențial 164/2004 de instituire a unor prevederi privind lucrătorii recrutați pe baza unor contracte pe durată determinată în sectorul public, care, cu scopul de a transpune în mod specific Directiva 1999/70, pentru aplicarea dispozițiilor acesteia în sectorul public, prevede punerea în aplicare a măsurilor de prevenire a utilizării abuzive a unor contracte sau a unor raporturi de muncă pe durată determinată succesive enumerate la alineatul (1) literele (a)-(c) din această clauză, atunci când există deja în dreptul intern — fapt a cărui verificare revine instanței de trimitere — o „măsură legală echivalentă” în sensul clauzei menționate, cum este articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920 privind rezilierea obligatorie a contractului de muncă al angajaților din sectorul privat, cu condiția ca, totuși, reglementarea menționată, pe de o parte, să nu afecteze caracterul efectiv al prevenirii utilizării abuzive a unor contracte sau a unor raporturi de muncă pe durată determinată astfel cum rezultă din respectiva măsura legală echivalentă și, pe de altă parte, ca aceasta să respecte dreptul comunitar și, în special, clauza 8 alineatul (3) din acordul menționat.

               2.

               Clauza 5 alineatul (1) litera (a) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că se opune aplicării unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, de către autoritățile statului membru în cauză astfel încât reînnoirea unor contracte pe durată determinată succesive, în sectorul public, este considerată justificată prin „motive obiective” în sensul clauzei menționate pentru unicul motiv că aceste contracte sunt întemeiate pe dispoziții legale care permit reînnoirea acestora pentru a satisface anumite necesități provizorii, deși, în realitate respectivele necesități sunt permanente și durabile. În schimb, această clauză nu se aplică încheierii unui prim sau unic contract sau raport de muncă pe durată determinată.

               3.

               Clauza 8 alineatul (3) din acordul-cadru privind munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că „reducerea” avută în vedere de această clauză trebuie examinată în raport cu nivelul general de protecție care era aplicabilă, în statul membru în cauză, atât lucrătorilor care au încheiat contracte de muncă pe durată determinată succesive, cât și lucrătorilor care au încheiat un prim și unic contract pe durată determinată.

               4.

               Clauza 8 alineatul (3) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, cum este Decretul prezidențial 164/2004, care, spre deosebire de o normă de drept intern anterioară, precum articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920, pe de o parte, nu mai prevede, dacă au fost utilizate în mod abuziv contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public, recalificarea acestora din urmă drept contracte pe durată nedeterminată sau supune această recalificare respectării anumitor condiții cumulative și restrictive și, pe de altă parte, exclude de la beneficiul măsurilor de protecție pe care le prevede lucrătorii care au încheiat un prim sau unic contract pe durată determinată sau sunt compensate prin adoptarea unor măsuri de prevenire a utilizării abuzive de contracte de muncă pe durată determinată în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru menționat.

               5.

               Cu toate acestea, punerea în aplicare a acestui acord-cadru printr-o reglementare națională, cum este Decretul prezidențial 164/2004, nu poate ajunge la reducerea protecției care era aplicabilă anterior în ordinea juridică internă lucrătorilor pe durată determinată la un nivel inferior celui stabilit de dispozițiile de protecție minimale prevăzute de același acord-cadru. Mai exact, respectarea clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadrul menționat impune ca o astfel de reglementare să prevadă, în ceea ce privește utilizarea abuzivă a unor contracte de muncă pe durată determinată succesive, măsuri efective și obligatorii de prevenire a unei astfel de utilizări abuzive, precum și sancțiuni care au un caracter suficient de efectiv și de descurajator pentru a garanta deplina eficacitate a acestor măsuri preventive. Prin urmare, revine instanței de trimitere obligația de a se asigura că aceste condiții sunt îndeplinite.

               6.

               În împrejurări cum sunt cele din cauzele principale, acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretat în sensul că, dacă ordinea juridică internă a statului membru în cauză cuprinde, în sectorul avut în vedere, alte măsuri efective pentru a evita și, eventual, sancționa utilizarea abuzivă a unor contracte de muncă pe durată determinată succesive în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acest acord, acesta nu se opune aplicării unei norme de drept național prin care se interzice în mod absolut, numai în sectorul public, transformarea unui contract de muncă pe durată nedeterminată o succesiune de contracte de muncă pe durată determinată care, având ca obiect să acopere necesitățile permanente și durabile ale angajatorului, trebuie considerate abuzive. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere obligația de a aprecia în ce măsură condițiile de aplicare, precum și punerea în aplicare efectivă a dispozițiilor pertinente de drept intern constituie o măsură adecvată pentru a preveni și, eventual sancționa utilizarea abuzivă de către administrația publică a unor contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive.

               7.

               În schimb, întrucât clauza 5 alineatul (1) din acordu-cadru menționat nu este aplicabilă lucrătorilor care au încheiat un prim și unic contract de muncă pe durată determinată, această dispoziție nu impune statelor membre să adopte sancțiuni atunci când un contract acoperă, în realitate, necesități permanente și durabile ale angajatorului.

               8.

               Revine instanței de trimitere obligația de a da dispozițiilor pertinente de drept intern, în măsura posibilului, o interpretare conformă cu clauza 5 alineatul (1) și cu clauza 8 alineatul (3) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, precum și să stabilească, în acest context, dacă o „măsură legală echivalentă” în sensul primei clauze dintre cele menționate, cum este cea prevăzută la articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920, trebuie să fie aplicată acțiunilor principale în locul anumitor dispoziții de drept intern.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza T-281/09: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer/OAPI (CHROMA) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale CHROMA — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/12

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer/OAPI (CHROMA)
   (Cauza T-281/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale CHROMA - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 46/22
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Steinzeug Cremer Breuer AG (Frechen, Germania) (reprezentant: J. Albrecht, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 8 mai 2009 (cauza R 1429/2008-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal CHROMA ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Deutsche Steinzeug Cremer Breuer AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza C-85/17 P: Recurs introdus la 15 februarie 2017 de Mondelez UK Holdings & Services Ltd, fostă Cadbury Holdings Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Société des produits Nestlé SA

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/5

         Recurs introdus la 15 februarie 2017 de Mondelez UK Holdings & Services Ltd, fostă Cadbury Holdings Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Société des produits Nestlé SA
   (Cauza C-85/17 P)
   (2017/C 178/05)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, fostă Cadbury Holdings Ltd (reprezentanți: T. Mitcheson QC, Barrister, P. Walsh, J. Blum și S. Dunstan, Solicitors)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Société des produits Nestlé SA

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea următoarelor părți din decizia Tribunalului în cauza T-112/13:

                           1)

                           raționamentul referitor la al doilea aspect al primului motiv prezentat la punctele 37-44;

                           2)

                           raționamentul referitor la primul aspect al primului motiv prezentat la punctele 58-64;

                           3)

                           raționamentul referitor la al treilea aspect al primului motiv de la punctele 78-111 și

                           4)

                           raționamentul referitor la al patrulea aspect de la punctele 144-169 și la partea din punctul 177 în care se precizează „[d]eși se stabilise că marca contestată dobândise caracter distinctiv prin utilizare în Danemarca, în Germania, în Spania, în Franța, în Italia, în Țările de Jos, în Austria, în Finlanda, în Suedia și în Regatul Unit”.

      Motivele și principalele argumente

               1)

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește raționamentul său referitor la al doilea aspect al primului motiv prezentat la punctele 37-44. Al doilea aspect se referă la utilizarea mărcii în raport cu toate bunurile pentru care a fost înregistrată. Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a statuat că utilizarea în comerț a unei tablete de ciocolată care constă în patru batoane cu formă trapezoidală putea intra în clasa dulciuri sau biscuiți.

               2)

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește raționamentul său referitor la primul aspect al primului motiv prezentat la punctele 58-64. Primul aspect se referă la utilizarea mărcii sub forma în care a fost înregistrată. Mondelez susține că marca nu a fost utilizată deloc sub forma în care a fost înregistrată. Tribunalul a aplicat criterii juridice eronate: (i) neacordând suficientă importanță constatării sale că tableta avea o formă care vine în mod natural în minte pentru produsele în discuție și (ii) întemeindu-se pe o „asociere spontană și imediată” între forma și cuvântul KIT KAT contrar orientărilor stabilite în cauza C-215/14 Société des Produits Nestlé, EU:C:2015:604 (denumită în continuare „cauza C-215/14”).

               3)

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește raționamentul său referitor la al treilea aspect al primului motiv prezentat la punctele 78-111. Al treilea aspect se referă la neutilizarea mărcii ca indicație privind originea și la probele prezentate în această privință. Tribunalul a aplicat un criteriu juridic eronat întemeindu-se pe constatările privind recunoașterea sau asocierea. Abordarea corectă constă în a verifica dacă mediile interesate percep produsul sau serviciul desemnat de această unică marcă, cu excluderea oricărei alte mărci ce ar putea fi de asemenea prezentă, ca provenind de la o întreprindere determinată, în sensul raționamentului Curții în cauza C-215/14.

               4)

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește raționamentul său referitor la al patrulea aspect al primului motiv prezentat la punctele 144-169 și la partea din punctul 177 în care se precizează „[d]eși se stabilise că marca contestată dobândise caracter distinctiv prin utilizare în Danemarca, în Germania, în Spania, în Franța, în Italia, în Țările de Jos, în Austria, în Finlanda, în Suedia și în Regatul Unit”. Al patrulea aspect se referă la lipsa dovezii caracterului distinctiv dobândit prin utilizarea mărcii în ansamblul Uniunii Europene. Tribunalul a statuat în mod întemeiat că Nestlé nu demonstrase că marca dobândise caracter distinctiv în ansamblul Uniunii Europene, iar Mondelez nu dorește infirmarea acelei decizii. Cu toate acestea, Mondelez nu acceptă că Nestlé ar fi dovedit în vreun fel caracterul distinctiv dobândit de marcă în 10 state membre ale Uniunii Europene pentru produsele pentru care a fost înregistrată sau orice alt caracter distinctiv. Tribunalul a săvârșit o eroare prin aplicarea unui criteriu juridic eronat în ceea ce privește fiecare stat membru în discuție întrucât nici recunoașterea, nici atribuirea, nici asocierea nu sunt echivalente cu percepția consumatorilor relevanți asupra mărcii în sensul că indică o origine, astfel cum impune criteriul stabilit de Curte în cauza C-215/14.


title: Cauza C-7/16: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 5 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia n° 11 de Vigo – Spania) – Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL/Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive — Cesiune de creanță — Dreptul debitorului de a-și stinge datoria — Condițiile de exercitare a acestui drept)

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/17

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 5 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo – Spania) – Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL/Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz
   (Cauza C-7/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive - Cesiune de creanță - Dreptul debitorului de a-și stinge datoria - Condițiile de exercitare a acestui drept))
   (2016/C 343/26)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL

      Pârâți: Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz

      Dispozitivul

   Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretată în sensul că nu este aplicabilă unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, privind dreptul debitorului unei creanțe cedate de către creditor unui terț, de a-și stinge datoria prin rambursarea către acest terț a prețului plătit de acesta din urmă pentru realizarea cesiunii respective.

      (1)  JO C 118, 4.4.2016.


title: Cauza T-202/12: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – Al Assad/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Înscrierea unui particular pe listele persoanelor vizate — Legături personale cu membrii regimului — Dreptul la apărare — Proces echitabil — Obligația de motivare — Sarcina probei — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Proporționalitate — Drept de proprietate — Dreptul la viață privată” )

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/18

         Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – Al Assad/Consiliul
   (Cauza T-202/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Înscrierea unui particular pe listele persoanelor vizate - Legături personale cu membrii regimului - Dreptul la apărare - Proces echitabil - Obligația de motivare - Sarcina probei - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Proporționalitate - Drept de proprietate - Dreptul la viață privată”))
   2014/C 129/22
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bouchra Al Assad (Damasc, Siria) (reprezentanți: G. Karouni și C. Dumont, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: G. Étienne și M.-M. Joséphidès, agenți)

      Obiectul

   Demande d’annulation partielle, premièrement, de la décision d’exécution 2012/172/PESC du Conseil, du 23 mars 2012, mettant en œuvre la décision 2011/782/PESC concernant des mesures restrictives à l’encontre de la Syrie (JO L 87, p. 103), deuxièmement, de la décision 2012/739/PESC du Conseil, du 29 novembre 2012, concernant des mesures restrictives à l’encontre de la Syrie et abrogeant la décision 2011/782/PESC (JO L 330, p. 21), troisièmement, du règlement d’exécution (UE) no 363/2013 du Conseil, du 22 avril 2013, mettant en œuvre le règlement (UE) no 36/2012 concernant des mesures restrictives en raison de la situation en Syrie (JO L 111, p. 1, rectificatif JO 2013, L 127, p. 27), et, quatrièmement, de la décision 2013/255/PESC du Conseil, du 31 mai 2013, concernant des mesures restrictives à l’encontre de la Syrie (JO L 147, p. 14), en ce que ces actes visent la requérante

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               O obligă pe doamna Bouchra Al Assad la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 217, 21.7.2012.


title: Cauza C-420/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Söll GmbH/Tetra GmbH [Introducerea pe piață a produselor biocide — Directiva 98/8/CE — Articolul 2 alineatul (1) litera (a) — Noțiunea „produse biocide” — Produs care provoacă flocularea organismelor dăunătoare fără a le distruge, a le opri sau a le anihila]

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Hamburg — Germania) — Söll GmbH/Tetra GmbH
   (Cauza C-420/10) (1)

   (Introducerea pe piață a produselor biocide - Directiva 98/8/CE - Articolul 2 alineatul (1) litera (a) - Noțiunea „produse biocide” - Produs care provoacă flocularea organismelor dăunătoare fără a le distruge, a le opri sau a le anihila)
   2012/C 118/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Söll GmbH

      Pârâtă: Tetra GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landgericht Hamburg — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biodestructive (JO L 123, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 24, p. 67) — Calificare ca „produs biocid” a unui produs care provocă flocularea organismelor dăunătoare, fără a le distruge, a le reduce sau a le anihila — Produs algicid care conține substanța clorhidrat de aluminiu — Noțiunea „produs biocid”

      Dispozitivul

   Noțiunea „produse biocide” de la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biodestructive trebuie interpretată în sensul că include produsele care acționează numai în mod indirect asupra organismelor dăunătoare țintă, din moment ce conțin una sau mai multe substanțe active care declanșează o acțiune chimică sau biologică ce face parte integrantă dintr-un lanț de cauzalitate având ca obiectiv producerea unui efect inhibitor asupra organismelor amintite.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza C-47/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 27 ianuarie 2016 – Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Veloserviss”

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 27 ianuarie 2016 – Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Veloserviss”
   (Cauza C-47/16)
   (2016/C 111/18)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Valsts ieņēmumu dienests

      Cealaltă parte în recurs: SIA „Veloserviss”

      Întrebările preliminare

               1)

               Obligația importatorului de a acționa cu bună-credință, prevăzută la articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (1), trebuie înțeleasă în sensul că

                           a)

                           include obligația importatorului de a verifica circumstanțele în care a fost eliberat certificatul „A” pe care l-a primit exportatorul (certificatele pieselor care constituie marfa, rolul exportatorului în fabricarea mărfii etc.)?

                           b)

                           importatorul a acționat cu rea-credință pentru simplul motiv că exportatorul a acționat cu rea-credință (de exemplu, în cazul în care exportatorul nu indică autorităților vamale ale țării exportatoare originea reală a costurilor, valoarea pieselor care alcătuiesc marfa etc.)?

                           c)

                           obligația de a acționa cu bună-credință nu a fost respectată pentru simplul motiv că exportatorul a furnizat informații incorecte autorităților vamale ale țării exportatoare, inclusiv în cazul în care înseși autoritățile vamale au săvârșit erori în ceea ce privește eliberarea certificatului?

               2)

               Obligația importatorului de a acționa cu bună-credință, prevăzută la articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, poate fi considerată dovedită în suficientă măsură prin intermediul descrierii generale a situației indicate în raportul OLAF și prin intermediul concluziilor OLAF sau este totuși necesar ca autoritățile vamale naționale să obțină dovezi suplimentare cu privire la comportamentul exportatorului?

      (1)  JO L 302, p. 1, Ediție specială, 2/vol. 5, p. 58.


title: Cauza T-540/08: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – Esso și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cerii de parafină — Piața gaciului de parafină — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Durata încălcării — Egalitate de tratament — Proporționalitate — Fond” )

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/23

         Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2014 – Esso și alții/Comisia
   (Cauza T-540/08) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cerii de parafină - Piața gaciului de parafină - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Durata încălcării - Egalitate de tratament - Proporționalitate - Fond”))
   2014/C 292/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Esso Société anonyme française (Courbevoie, Franța); Esso Deutschland GmbH (Hambourg, Germania); ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA (Anvers, Belgia); și Exxon Mobil Corp. (West Trenton, New Jersey, Statele Unite) (reprezentanți: R. Subiotto, QC, R. Snelders, L.-P. Rudolf și M. Piergiovanni, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și M. Gray, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39 181 – Ceară de lumânări), precum și o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Esso Société anonyme française la articolul 2 din Decizia C(2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39 181 – Ceară de lumânări) la 6 2 7 12  895 de euro.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Esso Société anonyme française.

               4)

               Esso Deutschland GmbH, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA și Exxon Mobil Corp. suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-371/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danfoss A/S, AstraZeneca A/S/Skatteministeriet (A șasea directivă TVA — Articolul 6 alineatul (2) — Prestări de servicii cu titlu gratuit efectuate de persoana impozabilă în alte scopuri decât cele de activitate — Drept de deducere a TVA-ului — Articolul 17 alineatul (6) al doilea paragraf — Posibilitatea statelor membre de a menține cazurile de nedeductibilitate prevăzute de legislația lor națională la intrarea în vigoare a celei de a șasea directive)

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danfoss A/S, AstraZeneca A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-371/07) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 6 alineatul (2) - Prestări de servicii cu titlu gratuit efectuate de persoana impozabilă în alte scopuri decât cele de activitate - Drept de deducere a TVA-ului - Articolul 17 alineatul (6) al doilea paragraf - Posibilitatea statelor membre de a menține cazurile de nedeductibilitate prevăzute de legislația lor națională la intrarea în vigoare a celei de a șasea directive)
   (2009/C 32/11)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Vestre Landsret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Danfoss A/S, AstraZeneca A/S

      Pârât: Skatteministeriet
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Vestre Landsret — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) și a articolului 17 alineatul (6) al doilea paragraf din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată aplicată în privința meselor oferite gratuit la cantina unei societăți clienților și personalului acesteia — Posibilitatea statelor membre de a menține, la data intrării în vigoare a directivei, a legislației acestora în materie de nedeductibilitate a taxei pe valoarea adăugată.
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (6) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării de către un stat membru, ulterior intrării în vigoare a acestei directive, a unei nedeductibilități a taxei pe valoarea adăugată aferente intrărilor asupra cheltuielilor privind mesele oferite cu titlu gratuit de cantinele întreprinderilor partenerilor de afaceri și personalului cu ocazia unor reuniuni de lucru, deși, la momentul acestei intrări în vigoare, nedeductibilitatea menționată nu era efectiv aplicabilă cheltuielilor menționate, ca urmare a unei practici administrative potrivit căreia prestațiile furnizate de aceste cantine se impozitau la valoarea prețului lor de cost, calculat pe baza costurilor de producție, și anume a prețului materiilor prime, precum și a costurilor salariale aferente pregătirii și vânzării acestor alimente și băuturi, precum și administrării cantinelor, în schimbul dreptului de deducere integrală a TVA-ului achitat anterior.

               2)

               Articolul 6 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție, pe de o parte, nu vizează oferirea de mese cu titlu gratuit în cantinele întreprinderilor partenerilor de afaceri cu ocazia unor reuniuni care se desfășoară la sediile acestor întreprinderi, din moment ce rezultă din informații obiective — aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere — că aceste mese sunt oferite în scopuri strict profesionale. Pe de altă parte, dispoziția menționată se referă în principiu la oferirea de mese cu titlu gratuit de o întreprindere personalului acesteia la sediile sale, cu excepția cazului — aspect care trebuie de asemenea stabilit de instanța de trimitere — în care nevoile întreprinderii, precum aceea de a garanta continuitatea și buna desfășurare a reuniunilor de lucru, necesită ca oferirea de mese să fie asigurată de angajator.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza T-549/12: Acțiune introdusă la 26 decembrie 2012 — Nemeco/OAPI — Coca-Cola (NU)

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/21

         Acțiune introdusă la 26 decembrie 2012 — Nemeco/OAPI — Coca-Cola (NU)
   (Cauza T-549/12)
   2013/C 63/42
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nemeco (Paris, Franța) (reprezentant: E. Gaspar, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: The Coca-Cola Company (Atlanta, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pronunțate de Camera a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) la 16 octombrie 2012 (cauza R 266/2012-2),

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „NU” pentru produse din clasa 32 — înregistrarea internațională nr. 1 033 122 cu desemnarea Uniunii Europene.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea nr. 5 386 081 a mărcii comunitare „NU YU” pentru produse din clasele 29, 30 și 32.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/1

         2009/C 256/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 244, 10.10.2009

      Publicații anterioare

      JO C 233, 26.9.2009

      JO C 220, 12.9.2009

      JO C 205, 29.8.2009

      JO C 193, 15.8.2009

      JO C 180, 1.8.2009

      JO C 167, 18.7.2009

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-220/14 P: Recurs introdus la 5 mai 2014 de Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 27 februarie 2014 în cauza T-256/11, Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar/Consiliul Uniunii Europene

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/6

         Recurs introdus la 5 mai 2014 de Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 27 februarie 2014 în cauza T-256/11, Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-220/14 P)
   2014/C 235/09
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurenți: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (reprezentanți: I. Burton, J. Binns, solicitors, J. Lewis QC, B. Kennelly, J. Pobjoy, barristers)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurenților

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 28 februarie 2014, pronunțată în cauza T-256/11;

               —

               anularea Deciziei 2011/172/PESC (1) din 21 martie 2011 și a Regulamentului nr. 270/2011 (2) din 21 martie 2011, în măsura în care aceste acte li se aplică recurenților;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul recursului și al procedurii în fața Tribunalului și

               —

               adoptarea oricărei alte măsuri pe care Curtea o consideră adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   La 20 mai 2011, recurenții au solicitat Tribunalului anularea deciziei și a regulamentului în măsura în care aceste acte li se aplicau (în continuare „acțiunea”). Tribunalul a respins această acțiune. Recurenții susțin în continuare că, procedând astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, pentru următoarele motive:

               1)

               primul motiv: Tribunalul a considerat în mod eronat că decizia a fost legal adoptată în temeiul articolului 29 TEU.

               2)

               al doilea motiv: Tribunalul a considerat în mod eronat că motivul de impunere a unor măsuri restrictive împotriva fiecăruia dintre recurenți era justificat și/sau îndeplinea criteriile legale pentru includerea pe listă prevăzute la articolul 1 alineatul (1) din decizie și la articolul 2 alineatul (1) din regulament.

               3)

               al treilea motiv: Tribunalul a considerat în mod eronat că Consiliul și-a îndeplinit obligația de motivare.

               4)

               al patrulea motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare în examinarea motivelor recurenților cu privire la încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă.

               5)

               al cincilea motiv: Tribunalul a considerat în mod eronat că atingerile aduse dreptului de proprietate al recurenților și libertății lor de a desfășura o activitate comercială au fost proporționale.

               6)

               al șaselea motiv: Tribunalul a considerat în mod eronat că nu a existat nicio „eroare vădită de apreciere” a Consiliului.

      (1)  JO L 76, p. 63.

      (2)  JO L 76, p. 4.


title: Cauza T-716/14: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2014  – Tweedale/EFSA

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/33

         Acțiune introdusă la 9 octombrie 2014 – Tweedale/EFSA
   (Cauza T-716/14)
   (2014/C 448/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Antony C. Tweedale (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (AESA)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că AESA a încălcat Convenția de la Aarhus, Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 și Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 în privința deciziei Comisiei din 10 august 2011;

               —

               anularea deciziei AESA din 30 iulie 2014;

               —

               obligarea AESA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea de către AESA, prin adoptarea deciziei atacate, a articolului 4 alineatul (4) din Convenția privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (denumită în continuare „Convenția de la Aarhus”), astfel cum a fost aprobată prin Decizia 2005/370/CE a Consiliului din 17 februarie 2005 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Convenției privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziei și accesul la justiție în probleme de mediu (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201), a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126) și a articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76). În decizia atacată, AESA nu a recunoscut, cu încălcarea dispozițiilor menționate, obligația de a comunica informații care figurau în documentele solicitate și care priveau emisiile în mediu.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că, prin adoptarea deciziei atacate, AESA a încălcat articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001 și obligația sa de a efectua, în temeiul articolului 4 alineatul (4) al Convenției de la Aarhus, o interpretare conformă cu convenția menționată a motivului de refuz care figurează la articolul 4 alineatul (2) din regulamentul menționat.


title: Cauza T-398/14: Acțiune introdusă la 5 iunie 2014 – Best-Lock (Europe)/OAPI – Lego Juris (forma unei figurine de jucărie)

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/11

         Acțiune introdusă la 5 iunie 2014 – Best-Lock (Europe)/OAPI – Lego Juris (forma unei figurine de jucărie)
   (Cauza T-398/14)
   2014/C 361/14
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Best-Lock (Europe) Ltd (Colne, Regatul Unit) (reprezentanţi: W. Krahl, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lego Juris A/S (Billund, Danemarca)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 4 aprilie 2014 +n cauza R 1896/2013-4 și declararea decăderii din drepturile conferite de marca comunitară nr. 50 518 privind clasa 28; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca tridimensională reprezentând forma unei figurine de jucărie, pentru produse din clasele 9, 25 și 28 – marca comunitară nr. 50 518.

      Titularul mărcii comunitare: Lego Juris A/S

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: reclamanta

      Decizia diviziei de anulare: respinge în parte cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) și a articolului 15 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-304/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 iulie 2008 — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 iulie 2008 — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   (Cauza C-304/08)
   (2008/C 247/10)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Pârâtă: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   Întrebarea preliminară
   Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (1) trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se opune unei reglementări naționale potrivit căreia o practică comercială prin care participarea consumatorilor la un concurs promoțional sau la un joc promoțional este supusă dobândirii unui bun sau a unui serviciu este în principiu ilicită, în mod independent de problema dacă măsura promoțională concretă afectează interesele consumatorilor?

      (1)  JO L 149, p. 22, Ediție specială 15/vol. 14, p. 260.


title: Cauza C-672/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – OTP Bank Nyrt/Magyar Állam, Magyar Államkincstár [Trimitere preliminară — Ajutor de stat — Articolul 107 alineatul (1) TFUE — Noțiunea „ajutor de stat” — Ajutor pentru locuințe acordat, înainte de aderarea Ungariei la Uniunea Europeană, anumitor categorii de familii — Lichidarea ajutorului de către instituții de credit în schimbul unei garanții de stat — Articolul 108 alineatul (3) TFUE — Măsură care nu a fost în prealabil notificată Comisiei Europene — Nelegalitate]

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – OTP Bank Nyrt/Magyar Állam, Magyar Államkincstár
   (Cauza C-672/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Ajutor de stat - Articolul 107 alineatul (1) TFUE - Noțiunea „ajutor de stat” - Ajutor pentru locuințe acordat, înainte de aderarea Ungariei la Uniunea Europeană, anumitor categorii de familii - Lichidarea ajutorului de către instituții de credit în schimbul unei garanții de stat - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Măsură care nu a fost în prealabil notificată Comisiei Europene - Nelegalitate])
   (2015/C 155/06)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: OTP Bank Nyrt

      Pârâte: Magyar Állam, Magyar Államkincstár

      Dispozitivul

   Garanția furnizată de statul maghiar în temeiul articolului 25 alineatele (1) și (2) din Decretul guvernamental nr. 12/2001 din 31 ianuarie 2001 privind ajutoarele destinate să favorizeze accesul la locuințe, acordată în mod exclusiv instituțiilor de credit, constituie, a priori, un „ajutor de stat”, în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere sarcina să aprecieze în special caracterul selectiv al unei asemenea garanții, stabilind, printre altele, dacă, în urma modificării acestui decret presupusă a fi intervenit în cursul anului 2008, această garanție poate fi acordată altor operatori economici decât doar instituțiilor de credit și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă această împrejurare este de natură să repună în discuție caracterul selectiv al garanției menționate.
   Presupunând că instanța de trimitere califică garanția de stat în discuție în cauza principală ca fiind un „ajutor de stat” în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, o asemenea garanție trebuie să fie considerată un ajutor nou și este, în acest temei, supusă obligației de notificare prealabilă a Comisiei Europene, în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) TFUE. Revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă statul membru în cauză s-a conformat acestei obligații și, în caz contrar, să declare această garanție ca fiind ilegală.
   Beneficiarii unei garanții de stat precum cea în discuție în litigiul principal, acordată cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE și care este, prin urmare, ilegală, nu dispun de căi de atac în conformitate cu dreptul Uniunii.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014.


title: Cauza T-235/10: Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Timehouse/OAPI (forma unui ceas)

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/44

         Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Timehouse/OAPI (forma unui ceas)
   (Cauza T-235/10)
   ()
   2010/C 209/67
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Timehouse GmbH (Eystrup, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt V. Knies)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Primei Camere de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 martie 2010 în cauza R 0942/2009-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: o marcă tridimensională reprezentând un ceas pentru produse din clasa 14.

      Decizia examinatorului: refuză înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), întrucât marca dispune de caracter distinctiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-434/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Stichting Regionaal Opleidingen Centrum Noord-Kennemerland/West-Friesland (Horizon College)/Staatssecretaris van Financiën (A șasea directivă TVA — Scutiri — Articolul 13 secțiunea A alineatele (1) litera (i) și (2) — Punerea la dispoziția unei instituții de învățământ destinatare, în schimbul unei remunerații, a unui cadru didactic angajat de către o altă instituție de învățământ)

text:
               4.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Stichting Regionaal Opleidingen Centrum Noord-Kennemerland/West-Friesland (Horizon College)/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-434/05) (1)

   (A șasea directivă TVA - Scutiri - Articolul 13 secțiunea A alineatele (1) litera (i) și (2) - Punerea la dispoziția unei instituții de învățământ destinatare, în schimbul unei remunerații, a unui cadru didactic angajat de către o altă instituție de învățământ)
   (2007/C 183/14)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Stichting Regionaal Opleidingen Centrum Noord-Kennemerland/West-Friesland (Horizon College)

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (i) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Întinderea scutirii prevăzute de acesta — Punerea la dispoziția unei instituții școlare, în schimbul unei remunerații, a unui cadru didactic angajat de către o altă instituție școlară
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (i) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie să fie interpretat în sensul că termenii „educația copiilor și a tinerilor, învățământul școlar și universitar, formarea și reorientarea profesională” nu vizează faptul de a pune, cu titlu oneros, un profesor la dispoziția unei instituții de învățământ în sensul aceleiași prevederi, în care acest profesor desfășoară temporar activități didactice sub responsabilitatea acesteia, chiar dacă instituția care realizează punerea la dispoziție este ea însăși un organism de drept public care are un scop educativ sau un alt organism definit de statul membru în cauză ca având obiect similar de activitate.

               2)

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (i) din A șasea directivă 77/388 coroborat cu alineatul (2) din același articol trebuie să fie interpretat în sensul că faptul de a pune, cu titlu oneros, un profesor la dispoziția unei instituții de învățământ, în care acest profesor desfășoară temporar activități didactice sub responsablitatea acesteia poate constitui o operațiune scutită de taxa pe valoarea adăugată în măsura în care este vorba de prestări de servicii „strâns legate” de învățământ în sensul aceleiași prevederi, dacă o astfel de punere la dispoziție este mijlocul de a beneficia, în cele mai bune condiții, de învățământul care este considerat ca o prestație principală, cu condiția totuși, care trebuie verificată de judecătorul național, ca:

                           —

                           atât această prestație principală, cât și punerea la dispoziție care este strâns legată de aceasta să fie realizate de organismele prevăzute la articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (i), ținând cont, dacă este cazul, de condițiile eventual stabilite de către statul membru respectiv în aplicarea alineatului (2) litera (a) din același articol,

                           —

                           punerea la dispoziție respectivă să fie de o asemenea natură sau calitate, încât, fără concursul unui astfel de serviciu, nu s-ar putea garanta că învățământul oferit de către instituția destinatară și, prin urmare, învățământul de care beneficiază studenții acestei instituții ar avea o valoare echivalentă și

                           —

                           scopul principal al unei o astfel de puneri la dispoziție să nu fie acela de a obține venituri suplimentare prin efectuarea unei operațiuni care se află în concurență directă cu cele ale întreprinderilor comerciale pasibile de plata taxei pe valoarea adăugată.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza T-133/13: Acțiune introdusă la 4 martie 2013 — Pro-Aqua International/OAPI — Rexair (WET DUST CAN’T FLY)

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/22

         Acțiune introdusă la 4 martie 2013 — Pro-Aqua International/OAPI — Rexair (WET DUST CAN’T FLY)
   (Cauza T-133/13)
   2013/C 123/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pro-Aqua International GmbH (Ansbach, Germania) (reprezentant: T. Raible, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Rexair LLC (Troy, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 17 decembrie 2012 (în cauza R 211/2012-2);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurilor desfășurate în fața OAPI și a camerei de recurs a OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „WET DUST CAN’T FLY” pentru produse și servicii din clasele 3, 7 și 37 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6 668 073

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivele cererii de declarare a nulității sunt cele precizate la articolul 52 alineatul (1) litera (a) coroborate cu articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza T-106/09: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — adp Gauselmann/OAPI — Maclean (Archer Maclean's Mercury) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Archer Maclean’s Mercury — Marca națională verbală anterioară Merkur — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/39

      Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2010 — adp Gauselmann/OAPI — Maclean (Archer Maclean's Mercury)
      (Cauza T-106/09) (1)

      (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Archer Maclean’s Mercury - Marca națională verbală anterioară Merkur - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
      (2010/C 288/74)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Germania) (reprezentant: P. Koch Moreno, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Archer Maclean (Banbury, Oxfordshire, Regatul Unit)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 12 ianuarie 2009 privind o procedură de opoziție între adp Gauselmann GmbH și Archer Maclean (cauza R 1266/2007-1).

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă adp Gauselmann GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza C-540/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Regeringsrätten (Suedia) la 21 decembrie 2009 — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp/Skatteverket

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Regeringsrätten (Suedia) la 21 decembrie 2009 — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp/Skatteverket
   (Cauza C-540/09)
   2010/C 51/40
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Regeringsrätten

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp

      Pârât: Skatteverket

      Întrebarea preliminară

   Articolul 13 secțiunea B din A șasea directivă 77/388 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) [articolul 135 alineatul (1) din Directiva 2006/112 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată] trebuie interpretat în sensul că scutirile de taxă pe care le prevede sunt aplicabile și în cazul serviciilor (garanție de emisiune) care implică acordarea de către o instituție de credit, în schimbul unei sume de bani, a unei garanții către o societate care dorește să emită acțiuni în temeiul căreia instituția de credit se angajează să achiziționeze acțiunile care nu sunt subscrise până la expirarea perioadei de subscripție?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-314/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny — Republica Polonă) — Krzysztof Filipiak/Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu (Legislație în materia impozitului pe venit — Dreptul la o deducere din baza impozabilă a cotizațiilor la asigurarea socială — Dreptul la o reducere a impozitului în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite — Refuz în cazul în care cotizațiile sunt plătite într-un alt stat membru decât statul de impozitare — Compatibilitatea cu articolele 43 CE și 49 CE — Hotărâre a instanței constituționale naționale — Neconstituționalitatea dispozițiilor naționale — Amânarea pierderii forței obligatorii a respectivelor dispoziții — Supremația dreptului comunitar — Efecte pentru instanța de trimitere)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny — Republica Polonă) — Krzysztof Filipiak/Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
   (Cauza C-314/08) (1)

   (Legislație în materia impozitului pe venit - Dreptul la o deducere din baza impozabilă a cotizațiilor la asigurarea socială - Dreptul la o reducere a impozitului în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite - Refuz în cazul în care cotizațiile sunt plătite într-un alt stat membru decât statul de impozitare - Compatibilitatea cu articolele 43 CE și 49 CE - Hotărâre a instanței constituționale naționale - Neconstituționalitatea dispozițiilor naționale - Amânarea pierderii forței obligatorii a respectivelor dispoziții - Supremația dreptului comunitar - Efecte pentru instanța de trimitere)
   2010/C 24/14
   Limba de procedură: poloneza

      Instanța de trimitere

   Wojewódzki Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Krzysztof Filipiak

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Wojewódzki Sąd Administracyjny — Interpretarea articolelor 10 CE și 43 CE — Legislație națională în materie de impozit pe venit care limitează deductibilitatea din impozit a cotizațiilor de asigurare de boală doar la cotizațiile plătite în statul membru

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 43 CE și 49 CE se opun unei reglementări naționale în temeiul căreia un contribuabil rezident poate obține, pe de o parte, deducerea din baza de impozitare a cuantumului cotizațiilor la asigurarea socială plătite cu ocazia exercițiului fiscal și, pe de altă parte, reducerea impozitului pe venit pe care îl datorează în funcție de cotizațiile la asigurarea de sănătate plătite în cursul acestei perioade, numai în situația în care respectivele cotizații sunt plătite în statul membru de impozitare, astfel de avantaje fiind refuzate atunci când aceste cotizații sunt plătite într-un alt stat membru, chiar dacă aceste cotizații nu au fost deduse în acest ultim stat membru.

               2.

               În aceste condiții, supremația dreptului comunitar impune instanței naționale să aplice dreptul comunitar și să înlăture aplicarea dispozițiilor naționale contrare, independent de hotărârea instanței constituționale naționale care a decis amânarea pierderii forței obligatorii a acelorași dispoziții, considerate neconstituționale.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza T-290/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 decembrie 2008 — MIP Metro/OAPI — Metronia (METRONIA) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative METRONIA — Marcă națională figurativă anterioară METRO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/31

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 decembrie 2008 — MIP Metro/OAPI — Metronia (METRONIA)
   (Cauza T-290/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative METRONIA - Marcă națională figurativă anterioară METRO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2009/C 32/58)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: J.-C. Plate, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Metronia, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: J. Riera Blanco, avocat)
   Obiectul
   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 mai 2007 (cauza R 1315/2006-2) privind o procedură de opoziție între MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG și Metronia, SA.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) (mărci, desene și modele industriale) din 29 mai 2007 (cauza R 1315/2006-2).

               2)

               Obligă OAPI la plata propriilor cheltuieli de judecată precum și a celor efectuate de MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.

               3)

               Metronia, SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-89/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Regatul Unit) la 20 februarie 2017 – Secretary of State for the Home Department/Rozanne Banger

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Regatul Unit) la 20 februarie 2017 – Secretary of State for the Home Department/Rozanne Banger
   (Cauza C-89/17)
   (2017/C 129/09)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Secretary of State for the Home Department

      Intimată: Rozanne Banger

      Întrebările preliminare

               1)

               Principiile cuprinse în Hotărârea din 7 iulie 1992, Immigration Appeal Tribunal și Surinder Singh, ex parte Secretary of State for the Home Department, C-370/90, EU:C:1992:296 [1992] au efectul de a impune unui stat membru să elibereze sau, în mod alternativ, să faciliteze acordarea unei autorizații de ședere partenerului, dintr-o țară terță și necăsătorit, al unui cetățean al Uniunii care, după ce a exercitat dreptul său la liberă circulație, prevăzut de Tratat, pentru a lucra într-un al doilea stat membru, se întoarce cu un asemenea partener în statul membru a cărui cetățenie o deține?

               2)

               În subsidiar, există cerința de a elibera sau, în mod alternativ, de a facilita acordarea unei asemenea autorizații de ședere în virtutea Directivei 2004/38/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (denumită în continuare „Directiva privind cetățenii”)?

               3)

               Atunci când o decizie de refuz al unei autorizații de ședere nu se întemeiază pe o examinare amănunțită a situației personale a solicitantului și nu este justificată prin motive adecvate sau suficiente, o astfel de decizie este nelegală întrucât încalcă articolul 3 alineatul (2) din Directiva privind cetățenii?

               4)

               O normă din dreptul național care se opune exercitării unei căi judiciare de atac în fața unei instanțe împotriva unei decizii a executivului prin care se refuză eliberarea unui permis de ședere pentru o persoană care susține că este membru al familiei extinse este compatibilă cu Directiva privind cetățenii?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004 L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza T-360/11: Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Fercal — Consultadoria e Serviços/OAPI — Parfums Rochas (PATRIZIA ROCHA)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/19

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2011 — Fercal — Consultadoria e Serviços/OAPI — Parfums Rochas (PATRIZIA ROCHA)
   (Cauza T-360/11)
   2011/C 298/34
   Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: FERCAL — CONSULTADORIA E SERVIÇOS, LDa (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: António J. Rodrigues, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Parfums Rochas SAS

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei R 2355/2010-2 a Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 aprilie 2011, adoptată în cadrul acțiunii în anulare Patrizia Rocha/Rochas și, pe cale de consecință, pronunțarea cu privire la calea de atac formulată împotriva deciziei adoptate la 27 septembrie 2010 în cadrul opoziției B 001559361

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: PATRIZIA ROCHA

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Parfums Rochas SAS

      Marca sau semnul invocat:„ROCHAS”

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: declară calea de atac inadmisibilă.

      Motivele invocate: termenul în care reclamanta putea introduce calea de atac a expirat la 28 ianuarie 2011.
   Reclamanta a efectuat trimiterea prin poștă la 27 ianuarie 2011, în ziua anterioară ultimei zile a termenului.


title: Cauza C-642/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 decembrie 2016 – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 14 decembrie 2016 – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG
   (Cauza C-642/16)
   (2017/C 104/39)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Junek Europ-Vertrieb GmbH

      Intimată: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

      Întrebarea preliminară

   Articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) trebuie interpretat în sensul că titularul mărcii se poate opune comercializării ulterioare a unui dispozitiv medical, importat din alt stat membru în ambalajul interior și exterior originar, pe care importatorul aplicat o etichetă autocolantă suplimentară, cu excepția situației în care:

               —

               se stabilește că utilizarea dreptului asupra mărcii de către titularul acesteia pentru a se opune comercializării produsului care a făcut obiectul unei noi etichetări sub această marcă ar contribui la împărțirea artificială a piețelor între statele membre;

               —

               se demonstrează că noua etichetare nu poate afecta starea originară a produsului conținut în ambalaj;

               —

               se indică în mod clar pe ambalaj cine a aplicat noua etichetă pe produs și cine este fabricantului acestuia;

               —

               prezentarea produsului care a făcut obiectul acestei noi etichetări nu este de natură să prejudicieze reputația mărcii și pe cea a titularului său; astfel, eticheta nu trebuie să fie defectuoasă, de proastă calitate sau neîngrijită și

               —

               anterior punerii în vânzare a produsului care a făcut obiectul unei noi etichetări, importatorul notifică titularul mărcii și îi furnizează, la cerere, un specimen al acestui produs?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1)


title: Cauza T-67/14: Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2017 – Viraj Profiles/Consiliul („Dumping — Importuri de anumite tipuri de sârmă din oțel inoxidabil originare din India — Stabilirea costului de producţie — Costuri de vânzare, cheltuieli administrative și alte costuri generale — Obligaţia de motivare — Prejudiciu — Legătura de cauzalitate — Plângere — Iniţierea investigaţiei — Eroare vădită de apreciere”)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/30

         Hotărârea Tribunalului din 11 iulie 2017 – Viraj Profiles/Consiliul
   (Cauza T-67/14) (1)

   ((„Dumping - Importuri de anumite tipuri de sârmă din oțel inoxidabil originare din India - Stabilirea costului de producţie - Costuri de vânzare, cheltuieli administrative și alte costuri generale - Obligaţia de motivare - Prejudiciu - Legătura de cauzalitate - Plângere - Iniţierea investigaţiei - Eroare vădită de apreciere”))
   (2017/C 277/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Viraj Profiles Ltd (Maharashtra, India) (reprezentanți: V. Akritidis și Y. Melin, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial B. Driessen, ulterior H. Marcos Fraile, agenți, asistați de R. Bierwagen, C. Hipp și D. Reich, avocați)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1106/2013 al Consiliului din 5 noiembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate importurilor de anumite tipuri de sârmă din oțel inoxidabil originare din India (JO 2013, L 298, p. 1), în măsura în care este aplicabil reclamantei

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1106/2013 al Consiliului din 5 noiembrie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii aplicate importurilor de anumite tipuri de sârmă din oțel inoxidabil originare din India, în măsura în care este aplicabil în cazul Viraj Profiles Ltd.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Viraj Profiles.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 112, 14.4.2014.


title: Cauza C-294/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 16 iunie 2014 – ADM Hamburg AG/Hauptzollamt Hamburg-Stadt

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/37

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgerichts Hamburg (Germania) la 16 iunie 2014 – ADM Hamburg AG/Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Cauza C-294/14)
   2014/C 315/60
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ADM Hamburg AG

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Întrebările preliminare

   Condiția materială prevăzută la articolul 74 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (1) în versiunea care rezultă din Regulamentul (UE) nr. 1063/2010 al Comisiei din 18 noiembrie 2010 (2), potrivit căruia produsele declarate în vederea punerii în liberă circulație în Uniunea Europeană trebuie să fie aceleași cu cele exportate din țara beneficiară din care se consideră că sunt originare, este îndeplinită într-un caz cum este cel din prezenta cauză, atunci când mai multe cantități de ulei brut din sâmburi de palmier provenite din țări exportatoare diferite beneficiare ale sistemului generalizat de preferințe tarifare, considerate ca fiind originare din acestea, nu au fost separate fizic la export și la importul în Uniunea Europeană, ci au fost încărcate la export în același rezervor al navei de transport și au fost importate în Uniunea Europeană amestecate, putându-se exclude adăugarea în rezervor a altor produse – în special produse care nu beneficiază de sistemul preferențial – pe durata transportului și până la punerea lor în liberă circulație?

      (1)  JO L 253, p. 1, Ediție specială, p. 3.

      (2)  JO L 307, p. 1.


title: Cauza F-88/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 24 aprilie 2013 — BX/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Concurs EPSO/AD/148/09 — Neînscriere pe lista de rezervă)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/84

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 24 aprilie 2013 — BX/Comisia
   (Cauza F-88/11) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Concurs EPSO/AD/148/09 - Neînscriere pe lista de rezervă)
   2013/C 225/194
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: BX (Washington, Statele Unite) (reprezentant: R. Rata, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului de a nu îl include pe reclamant pe lista de rezervă a concursului general EPSO/AD/148/09-RO — administrator (AD 5)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               BX suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 347, 26.11.2011, p. 45.


title: Cauza T-336/15: Acțiune introdusă la 25 iunie 2015 – Windrush Aka/OAPI – Dammers (The Specials)

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/77

         Acțiune introdusă la 25 iunie 2015 – Windrush Aka/OAPI – Dammers (The Specials)
   (Cauza T-336/15)
   (2015/C 294/92)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Windrush Aka LLP (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister și S. Britton, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Jerry Dammers (Londra, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „The Specials” – marca comunitară nr. 3 725 082

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 18 martie 2015 în cauza R 1412/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 15 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-222/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 7 mai 2014 – Konstantinos Maïstrellis/Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Symvoulio tis Epikrateias (Grecia) la 7 mai 2014 – Konstantinos Maïstrellis/Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton
   (Cauza C-222/14)
   2014/C 235/11
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Konstantinos Maïstrellis

      Pârât: Ypourgos Dikaiosynis, Diafaneias kai Anthropinon Dikaiomaton

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile Directivelor 96/34/CE (1) și 2006/54/CE (2), care se aplică în speță, trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții naționale precum dispozițiile în litigiu ale articolului 53 alineatul 3 al treilea paragraf din Legea nr. 3528/2007, potrivit cărora dacă soția funcționarului public nu este încadrată în muncă sau nu exercită o profesie, soțul său nu are dreptul la concediu pentru creșterea copilului, în afara cazului în care aceasta se află în incapacitate de a face față necesităților legate de creșterea copilului din cauza unei boli grave sau a unei dizabilități?

      (1)  Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind Acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES (JO L 145, 19.6.1996, p. 4, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 160).

      (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO L 204, 26.7.2006, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza T-23/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 6 februarie 2007 — CAS/Comisia ( Acord de asociere între CEE și Republica Turcia — Restituirea taxelor de import — Suc de fructe concentrat produs în Turcia — Cod vamal comunitar — Certificate de transport — Circumstanță specifică — Dreptul la apărare )

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/30

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 6 februarie 2007 — CAS/Comisia
   (Cauza T-23/03) (1)

   („Acord de asociere între CEE și Republica Turcia - Restituirea taxelor de import - Suc de fructe concentrat produs în Turcia - Cod vamal comunitar - Certificate de transport - Circumstanță specifică - Dreptul la apărare’)
   (2007/C 82/65)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: CAS SpA (Verona, Italia) (reprezentant: D. Ehle, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis, agent, asistat de Nuñez Müller, avocat)
   Obiectul cauzei
   Cerere de anulare în parte a deciziei Comisiei din 18 octombrie 2002 (REC 10/01) privind solicitarea de restituire a taxelor de import.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 83, 5.4.2003.


title: Cauza T-202/14: Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – LR Health & Beauty Systems/OAPI – Robert McBride (LR nova pure.)

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/20

         Acțiune introdusă la 28 martie 2014 – LR Health & Beauty Systems/OAPI – Robert McBride (LR nova pure.)
   (Cauza T-202/14)
   2014/C 235/27
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Germania) (reprezentanţi: N. Weber şi L. Thiel, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Robert McBride Ltd (Manchester, Regatul Unit)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 ianuarie 2014 pronunțată în cauza R 272/2013-2;

               —

               obligarea pârâtului și, dacă este cazul, a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamata

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „LR nova pure.”, pentru produse din clasa 3 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 851 361

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea internațională a mărcii verbale NOVA

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-220/13: Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia [„Ajutoare de stat — Impozit municipal pe bunuri imobile — Scutire acordată entităților necomerciale care desfășoară activități specifice — Codul privind impozitul pe venit — Scutire de impozitul municipal unic — Decizie prin care în parte se constată inexistența unui ajutor de stat și în parte se declară ajutorul incompatibil cu piața internă — Acțiune în anulare — Act normativ care nu presupune măsuri de executare — Afectare directă — Admisibilitate — Imposibilitate absolută de recuperare — Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Obligația de motivare”]

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/25

         Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 2016 – Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia
   (Cauza T-220/13) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Impozit municipal pe bunuri imobile - Scutire acordată entităților necomerciale care desfășoară activități specifice - Codul privind impozitul pe venit - Scutire de impozitul municipal unic - Decizie prin care în parte se constată inexistența unui ajutor de stat și în parte se declară ajutorul incompatibil cu piața internă - Acțiune în anulare - Act normativ care nu presupune măsuri de executare - Afectare directă - Admisibilitate - Imposibilitate absolută de recuperare - Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Obligația de motivare”])
   (2016/C 402/25)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: inițial A. Nucara și E. Gambaro, ulterior E. Gambaro, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial V. Di Bucci, G. Conte și D. Grespan, ulterior G. Conte, D. Grespan și F. Tomat, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și G. De Bellis, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea Deciziei 2013/284/UE a Comisiei din 19 decembrie 2012 privind ajutorul de stat SA.20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)] Schemă privind scutirea de la plata impozitului municipal pe bunuri imobile, acordată în cazul bunurilor imobile folosite de către entități necomerciale în scopuri specifice aplicată de Italia (JO 2013, L 166, p. 24).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Scuola Elementare Maria Montessori Srl să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente intervenției sale.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.