title: Cauza T-289/17: Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Keolis CIF și alții/Comisia

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/50

         Acțiune introdusă la 15 mai 2017 – Keolis CIF și alții/Comisia
   (Cauza T-289/17)
   (2017/C 239/63)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Keolis CIF (Le Mesnil-Amelot, Franța), Keolis Val d’Oise (Bernes-sur-Oise, Franța), Keolis Seine Sénart (Draveil, Franța), Keolis Seine Val de Marne (Athis-Mons, Franța), Keolis Seine Esonne (Ormoy, Franța), Keolis Vélizy (Versailles, Franța), Keolis Yvelines (Versailles) și Keolis Versailles (Versailles) (reprezentanți: D. Epaud și R. Sermier, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, anularea în parte a deciziei Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind schema de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France, în măsura în care declară la articolul 1 că schema de ajutor a fost pusă în aplicare „în mod nelegal”, deși era vorba despre o schemă de ajutor existentă;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a deciziei Comisiei Europene din 2 februarie 2017 privind schema de ajutor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Franța în favoarea întreprinderilor de transport cu autobuzul în regiunea Île-de-France, în măsura în care declară la articolul 1 că schema de ajutor a fost pusă în aplicare în mod nelegal pentru perioada anterioară datei de 25 noiembrie 1998;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, invocat cu titlu principal, întemeiat pe faptul că schema de ajutor regională în discuție nu ar fi fost pusă în aplicare în mod nelegal, din moment ce nu ar fi fost supusă obligației de notificare prealabilă. Astfel, schema de ajutor regională ar fi o schemă de ajutor existentă, în sensul articolului 108 alineatul (1) TFUE și al dispozițiilor articolului 1 litera (b) și ale capitolului VI din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9) (denumit în continuare „Regulamentul 2015/1589”). Potrivit normelor aplicabile schemelor de ajutor existente, punerea în aplicare a acestora nu ar fi nelegală, Comisia având doar posibilitatea de a prescrie, după caz, măsuri utile în scopul evoluării sau al dispariției acestora în viitor.

               2.

               Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că schema de ajutor în discuție nu constituie o schemă de ajutor existentă, Comisia nu și-ar fi putut extinde examinarea cu privire la o perioadă mai mare de 10 ani înainte de 25 noiembrie 2008, data la care Comisia a adresat autorităților franceze o cerere de informații. Astfel, articolul 17 din Regulamentul 2015/1589 ar prevedea că termenul de prescripție de zece ani nu este întrerupt decât printr-o măsură adoptată de către Comisie sau, la solicitarea acesteia, de către un stat membru. Astfel, reclamantele apreciază că Comisia nu putea, așadar, să își extindă examinarea decât până la 25 noiembrie 1998.


title: Cauza T-500/12: Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2015 – Ryanair/Comisia [ „Ajutor de stat — Taxa irlandeză pe pasagerii aerieni — Tarif redus pentru destinaţii situate la cel mult 300 km de aeroportul din Dublin — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piaţa internă şi prin care se dispune recuperarea acestuia — Avantaj — Caracter selectiv — Identificarea beneficiarilor ajutorului — Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Obligaţia de motivare” ]

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/13

         Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2015 – Ryanair/Comisia
   (Cauza T-500/12) (1)

   ([„Ajutor de stat - Taxa irlandeză pe pasagerii aerieni - Tarif redus pentru destinaţii situate la cel mult 300 km de aeroportul din Dublin - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piaţa internă şi prin care se dispune recuperarea acestuia - Avantaj - Caracter selectiv - Identificarea beneficiarilor ajutorului - Articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Obligaţia de motivare”])
   (2015/C 096/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanţi: B. Kennelly, barrister, E. Vahida şi I.-G. Metaxas-Maragkidis, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Flynn, D. Grespan şi T. Maxian Rusche, agenţi)

      Intervenientă în susţinerea reclamantei: Aer Lingus Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanţi: K. Bacon, D. Scannell, D. Bailey, barristers, şi A. Burnside, solicitor)

      Intervenientă în susţinerea pârâtei: Irlanda (reprezentanţi: E. Creedon, A. Joyce şi J. Quaney, agenţi, asistaţi de E. Regan, SC, şi B. Doherty, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2013/199/UE a Comisiei din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Cote de impunere diferenţiate aplicate de Irlanda transportului aerian (JO 2013, L 119, p. 30)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 4 din Decizia 2013/199/UE a Comisiei din 25 iulie 2012 privind ajutorul de stat SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Cote de impunere diferenţiate aplicate de Irlanda transportului aerian, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea ajutorului de la beneficiari, pentru un cuantum care este fixat la opt euro per pasager la considerentul 70 al deciziei menţionate.

               2)

               Respinge în rest acţiunea.

               3)

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Ryanair LTD.

               4)

               Ryanair suportă jumătate din cheltuielile sale de judecată.

               5)

               Aer Lingus Ltd şi Irlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza C-477/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 2 septembrie 2016 – Openbaar Ministerie/Ruslanas Kovalkovas

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Amsterdam (Țările de Jos) la 2 septembrie 2016 – Openbaar Ministerie/Ruslanas Kovalkovas
   (Cauza C-477/16)
   (2016/C 383/11)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Openbaar Ministerie

      Pârât: Ruslanas Kovalkovas

      Întrebările preliminare

               1)

               Expresia „autoritate judiciară”, prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI, și expresia „decizie judiciară”, prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI (1), sunt noţiuni autonome ale dreptului Uniunii?

               2)

               Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ: în baza căror criterii se poate determina dacă o autoritate a statului membru emitent este o „autoritate judiciară” de această natură și dacă mandatul european de arestare emis de aceasta este, în consecință, o „decizie judiciară” de această natură?

               3)

               Dacă răspunsul la prima întrebare este afirmativ: Ministrul Justiției din Republica Lituania se încadrează în noțiunea „autoritate judiciară”, prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI, iar mandatul european de arestare emis de această autoritate este, în consecință, o „decizie judiciară” cum este cea prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI?

               4)

               Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ: desemnarea unei autorități precum Ministerul Justiției din Republica Lituania drept autoritate judiciară emitentă este conformă cu dreptul Uniunii?

      (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-666/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Germania) la 30 decembrie 2011 — M, N, O, P, Q/Bundesamt für Migration und Flüchtlinge

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Germania) la 30 decembrie 2011 — M, N, O, P, Q/Bundesamt für Migration und Flüchtlinge
   (Cauza C-666/11)
   2012/C 73/34
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: M, N, O, P, Q

      Pârât: Bundesamt für Migration und Flüchtlinge

      Întrebările preliminare

               1.

               Un solicitant de azil poate invoca, în cadrul unei proceduri în instanță privind decizia statului membru în care a fost depusă cererea de azil de a nu examina această cerere, precum și ordinul de returnare al solicitantului în statul membru pe care statul membru în care a fost depusă cererea de azil (statul membru solicitant) îl consideră responsabil, faptul că transferul nu s-a realizat în termenul de șase luni prevăzut la articolului 19 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 (1) și astfel responsabilitatea de a examina cererea de azil ar reveni statului membru solicitant?

               2.

               O tentativă de sinucidere, fie ea și simulată, din cauza căreia nu este posibil transferul în statul membru responsabil, reprezintă o sustragere de la procedură în sensul articolului 19 alineatul (4) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului?

               3.

               Un solicitant de azil poate susține în cadrul unei proceduri în instanță privind decizia statului membru în care a fost depusă cererea de azil de a nu examina această cerere, precum și ordinul de returnare al acestuia, că acest stat membru are responsabilitatea de a examina cererea sa în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 1560/2003 al Comisiei din 2 septembrie 2003 (2)?

               4.

               Faptul că statul membru solicitant informează statul membru responsabil de suspendarea transferului deja organizat, însă omite să semnaleze faptul că transferul nu se poate realiza în termenul de șase luni, împiedică transmiterea responsabilității examinării cererii de azil către statul membru solicitant în cauză în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 1560/2003 al Comisiei din 2 septembrie 2003?

               5.

               Solicitantul de azil poate valorifica pe cale judecătorească dreptul ca un stat membru să examineze cererea sa de preluare a responsabilității în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului și să îi notifice acestuia motivele deciziei?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe,, JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1560/2003 al Comisiei din 2 septembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 343/2003 al Consiliului de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe, JO L 222, p. 3, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 140.


title: Cauza T-158/11: Ordonanța Tribunalului din 10 martie 2014 – Magnesitas de Rubián şi alţii/Parlamentul European şi Consiliul [ „Mediu  — Prevenirea și controlul integrat al poluării  — Decizie individuală cuprinsă în articolul 13 alineatul (7) din Directiva 2010/75/UE  — Cerere de nepronunțare asupra fondului  — Respingere  — Desistare  — Radiere” ]

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/35

         Ordonanța Tribunalului din 10 martie 2014 – Magnesitas de Rubián şi alţii/Parlamentul European şi Consiliul
   (Cauza T-158/11) (1)

   ([„Mediu - Prevenirea și controlul integrat al poluării - Decizie individuală cuprinsă în articolul 13 alineatul (7) din Directiva 2010/75/UE - Cerere de nepronunțare asupra fondului - Respingere - Desistare - Radiere”])
   2014/C 135/44
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Spania), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Spania) şi Ellinikoi Lefkolithoi Anonymos Metalleftiki, Viomichaniki, Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Atena, Grecia) (reprezentanţi: H. Brokelmann şi P. Martínez-Lage Sobredo, avocaţi)

      Pârâți: Parlamentul European (reprezentanţi: iniţial M. Gómez-Leal, I. Anagnostopoulou şi L. Visaggio, ulterior M. Gómez-Leal şi M. Visaggio, agenţi) şi Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: F. Florindo Gijón şi K. Michoel, agenţi)

      Intervenientă în susținerea pârâtelor: Comisia Europeană (reprezentanţi: iniţial A. Alcover San Pedro şi L. Banciella Rodríguez-Miñón, ulterior S. Petrova şi E. Sanfrutos Cano, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei individuale cuprinse în articolul 13 alineatul (7) din Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (reformare) (JO L 334, p. 17), în măsura în care aceasta impune statelor membre obligația de a respecta concluziile privind cele mai bune tehnici disponibile, cuprinse în alineatul 3.5 din Documentul de referință privind cele mai bune tehnici disponibile în industriile producătoare de ciment, var și oxid de magneziu (JO 2010, C 166, p. 5), în condițiile prevăzute de autorizațiile eliberate de autoritățile competente instalațiilor de fabricare a oxidului de magneziu, supuse autorizării potrivit directivei menționate

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de nepronunțare asupra fondului.

               2)

               Radiază cauza T-158/11 din registrul Tribunalului.

      (1)  JO C 139, 7.5.2011.


title: Cauza T-86/16: Acțiune introdusă la 23 februarie 2016 – Codorníu/EUIPO – Bodegas Altun (ANA DE ALTUN)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/40

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2016 – Codorníu/EUIPO – Bodegas Altun (ANA DE ALTUN)
   (Cauza T-86/16)
   (2016/C 136/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Codorníu SA (Esplugues de Llobregat, Spania) (reprezentanţi: M. Ceballos Rodríguez şi J. Güell Serra, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bodegas Altun, SL (Baños de Ebro, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „ANA DE ALTUN” – cererea de înregistrare nr. 11 860 913

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 09/12/2015 în cauza R 199/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) şi alineatul (5), precum şi a articolelor 75 şi 76 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-628/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Braunschweig (Germania) la 7 decembrie 2011 — Bußgeldsache/International Jet Management GmbH

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Braunschweig (Germania) la 7 decembrie 2011 — Bußgeldsache/International Jet Management GmbH
   (Cauza C-628/11)
   2012/C 80/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Braunschweig

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: International Jet Management GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 18 TFUE (ex-articolul 12 TCE) se aplică în cazul în care un stat membru (Republica Federală Germania) solicită unei companii aeriene, care deține o licență de operare valabilă acordată de un alt stat membru (Republica Austria) în sensul articolelor 3 și 8 din Regulamentul nr. 1008/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 septembrie 2008 privind normele comune pentru operarea serviciilor aeriene în Comunitate, un permis de zbor pentru servicii de zbor neperiodice (zboruri comerciale în cadrul traficului de curse neregulate), efectuate din țări terțe către teritoriul statului membru?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este deja incompatibilă ca atare cu articolul 18 TFUE (ex-articolul 12 TCE) cerința unui permis de zbor în cazul în care obținerea unui astfel de permis, impusă sub sancțiunea unei amenzi, este cerută, pentru servicii de zbor efectuate din țări terțe, companiilor aeriene care au obținut o licență de operare în alte state membre, însă nu și companiilor aeriene care dețin o licență de operare obținută în Republica Federală Germania?

               3.

               În măsura în care articolul 18 TFUE (ex-articolul 12 TCE) este aplicabil în ipoteza vizată la prima întrebare, iar cerința de autorizare nu este discriminatorie ca atare (întrebarea 2) — poate Republica Federală Germania, fără a încălca interdicția discriminării, să subordoneze acordarea unui permis de zbor pentru servicii de zbor efectuate din țări terțe, permis acordat sub sancțiunea aplicării unei amenzi, condiției ca respectiva companie aeriană din alt stat membru să dovedească autorităților care eliberează permisul împrejurarea că toate companiile aeriene care dețin o autorizație de operare în Republica Federală Germania nu sunt în măsură să efectueze zborurile (declarație de indisponibilitate)?


title: Cauza C-480/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) la 7 noiembrie 2008 — Maria Teixeira/London Borough of Lambeth, Secretary of State for the Home Department

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) la 7 noiembrie 2008 — Maria Teixeira/London Borough of Lambeth, Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-480/08)
   (2009/C 32/23)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   Court of Appeal (Civil Division)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maria Teixeira

      Pârât: London Borough of Lambeth, Secretary of State for the Home Department
   Întrebările preliminare
   În cazul în care (i) un cetățean al Uniunii Europene a venit în Regatul Unit, (ii) a lucrat pentru anumite perioade în Regatul Unit, (iii) a încetat să mai lucreze, dar nu a părăsit Regatul Unit, (iv) nu și-a menținut statutul de lucrător și nu are dreptul de ședere în temeiul articolului 7 din Directiva 2004/38 (1) a Consiliului și a Parlamentului European și nici dreptul de ședere permanentă în temeiul articolului 16 din aceeași directivă, (v) copilul cetățeanului Uniunii Europene a început studiile la o dată la care acesta din urmă nu mai lucra, dar copilul și-a continuat studiile în Regatul Unit în cursul unor perioade în care acesta lucra în Regatul Unit, (vi) cetățeanul Uniunii Europene este întreținătorul principal al copilului și (vi) cetățeanul Uniunii Europene și copilul său nu se pot întreține singuri:

               1)

               cetățeanul Uniunii Europene beneficiază de dreptul de ședere în Regatul Unit numai dacă îndeplinește condițiile stabilite de Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004?

         sau

               2)

                           (i)

                           cetățeanul Uniunii Europene beneficiază de un drept de stabilire întemeiat pe articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 din 15 octombrie 1968 (2), astfel cum a fost interpretat de către Curtea de Justiție, fără a fi necesar să îndeplinească condițiile stabilite în Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004; și

                           (ii)

                           în această ipoteză, acesta trebuie să dispună de resurse suficiente pentru a nu deveni o povară pentru sistemul de asigurări sociale al statului membru gazdă pe timpul perioadei planificate de ședere, precum și de asigurări de sănătate complete în acest stat membru?;

                           (iii)

                           în această ipoteză, trebuie ca mai întâi copilul să fi început studiile la o dată la care cetățeanul Uniunii Europene era lucrător pentru a se bucura de dreptul de ședere rezultat din articolul 12 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 din 15 octombrie 1968, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție, sau este suficient că cetățeanul Uniunii Europene a lucrat la puțină vreme după ce copilul a început studiile?;

                           (iv)

                           dreptul de ședere pe care îl are cetățeanul Uniunii Europene, ca întreținător principal al unui copil care efectuează studii, încetează atunci când copilul acestuia atinge vârsta de optsprezece ani?

               (3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, soluția este diferită în circumstanțe precum cele din speță în care copilul a început studiile înainte de data la care Directiva 2004/38 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 trebuia pusă în aplicare în statele membre, dar mama nu a devenit întreținătorul principal și nu a cerut dreptul de ședere în temeiul faptului că era întreținătorul principal al copilului până în luna martie 2007, adică după data până la care directiva ar fi trebuit să fie pusă în aplicare?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11).


title: Cauza T-911/16: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2016 – Wedl & Hofmann/EUIPO – Hesse (TESTA ROSSA)

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/44

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2016 – Wedl & Hofmann/EUIPO – Hesse (TESTA ROSSA)
   (Cauza T-911/16)
   (2017/C 053/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wedl & Hofmann GmbH (Mils/Hall in Tirol, Austria) (reprezentant: T. Raubal, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kurt Hesse (Nürnberg, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „TESTA ROSSA” – marca Uniunii Europene nr. 7070519

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 octombrie 2016 în cauza R 68/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea sau modificarea deciziei atacate în partea în care a respins calea de atac a reclamantei și a constatat decăderea mărcii reclamantului pentru clasele 7, 11 și 20, parțial pentru clasele 21 și 25, pentru clasa 28, parțial pentru clasa 30, și pentru clasele 34 și 38, precum și în partea în care a confirmat decizia diviziei de anulare din 17 noiembrie 2015 în această privință (cu toate acestea, reclamanta nu contestă partea din decizia atacată în care i s-a admis calea de atac);

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 51 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 40 alineatul (5) din Regulamentul nr. 2868/95 coroborată cu norma 22 alineatele (3) și (4) din același regulament.


title: Cauza C-36/15 P: Recurs introdus la 28 ianuarie 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 noiembrie 2014 în cauza T-556/12, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Royalton Overseas Ltd

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/14

         Recurs introdus la 28 ianuarie 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 25 noiembrie 2014 în cauza T-556/12, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Royalton Overseas Ltd
   (Cauza C-36/15 P)
   (2015/C 311/18)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Celelalte părţi din procedură: Royalton Overseas Ltd, S.C. Romarose Invest Srl
   Prin Ordonanța Curții din 29 aprilie 2015, cauza a fost radiată din registrul Curții de Justiție.


title: Cauza C-409/15 P: Recurs introdus la 24 iulie 2015 de ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2015 în cauza T-560/14, ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV și alții/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/7

         Recurs introdus la 24 iulie 2015 de ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2015 în cauza T-560/14, ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV și alții/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-409/15 P)
   (2015/C 328/06)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV (reprezentanți: P. de Jong, P. Vlaemminck și B. Van Vooren, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, în Ordonanța pronunțată în cauza T-560/14, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin constatarea că recurentele nu sunt vizate în mod individual de Regulamentul (UE) nr. 511/2014 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 aprilie 2014 privind măsurile de conformitate destinate utilizatorilor prevăzute în Protocolul de la Nagoya privind accesul la resursele genetice și împărțirea corectă și echitabilă a beneficiilor care rezultă din utilizarea acestora în Uniune;

               —

               anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului pronunțată în cauza T-560/14 și declararea faptului că recurentele sunt vizate în mod direct și individual de regulamentul în litigiu și, prin urmare, declararea acțiunii în anulare ca admisibilă;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru a se pronunța cu privire la fond.

      Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs - Recurentele arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin constatarea că acestea nu sunt vizate în mod individual de regulamentul în litigiu. Ele arată că sunt vizate în mod individual, în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât există un conflict de drept între două tratate internaționale la care Uniunea este parte (Convenția internațională privind protecția noilor soiuri de plante și Protocolul de la Nagoya la Convenția privind diversitatea biologică), primul dintre acestea transpunând articolul 13 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (Carta Uniunii Europene) privind libertatea cercetării științifice. Ulterior, ambele tratate internaționale au fost transpuse de Uniune în două regulamente cu efect direct: Regulamentul 2100/94, anterior, prin care este recunoscută această libertate fundamentală de cercetare în beneficiul recurentelor, Regulamentul nr. 511/2014 în litigiu, ulterior, prin care este redusă drastic. În temeiul fiecărui regulament, nu este cerută sau cel puțin permisă, potrivit dreptului Uniunii, intervenția legislativă la nivel de stat membru, și nu urmează să fie adoptate la nivelul Uniuniiacte de punere în aplicare sau acte delegate.
   În acest cadru juridic, recurentele arată că sunt vizate în mod individual (și direct) în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât sunt îndeplinite următoarele condiții: sunt membre ale unei categorii juridice de persoane definite printr-un „atribut juridic specific” (în calitate de beneficiare ale unui drept pozitiv de acces gratuit la materialul vegetal comercial, mai precis ale scutirii amelioratorilor), care nu se găsește în însuși regulamentul în litigiu, ci într-un alt regulament cu efect direct, care nu necesită nicio altă transpunere la nivel național; în care regulamentul în litigiu contravine unor norme juridice superioare, și anume articolului 13 din Carta Uniunii Europene și unui acord internațional la care Uniunea este parte; în care categoria juridică este compactă și absolută, ceea ce determină ca recurentele să nu fie afectate în mod individual din punct de vedere socio-economic, ci din punct de vedere juridic, întrucât este vorba despre o singură scutire fundamentală a amelioratorilor, fără afectarea unor drepturi „similare”.

      Al doilea motiv de recurs - Recurentele arată că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu s-a pronunțat cu privire la aspectul dacă legiuitorul Uniunii a fost obligat să aibă în vedere în mod special situația recurentelor în temeiul prevederilor exprese ale unor norme juridice de rang superior, în care regulamentul în litigiu obligă recurentele să intre într-o relație contractuală care încalcă norma juridică de rang superior, mai precis articolul 13 din Carta Uniunii Europene.

      Al treilea motiv de recurs - Recurentele arată că o constatare a inadmisibilității ar duce la o lacună în sistemul protecției judiciare a Uniunii, care încalcă articolul 47 din Carta Uniunii Europene. Pe de o parte, dreptul amelioratorilor de plante reiese direct din Regulamentul CPVR, care reprezintă punerea în aplicare de către Uniunea articolului 13 din Carta Uniunii Europene și a obligațiilor internaționale ale Uniunii în temeiul Convenției UPOV. Pe de altă parte, Regulamentul nr. 511/2014 în litigiu impune o obligație de diligență necesară, în timp ce însuși regulamentul în litigiu reprezintă punerea în aplicare a Protocolului de la Nagoya, în care Uniunea este parte contractantă. În ambele cazuri, nu este necesară sau cel puțin permisă în mod legal conform dreptului Uniunii absolut nicio altă transpunere de către nicio instituție a Uniunii (sub forma unor acte normative ale Uniunii) sau de către statele membre în dreptul lor intern. Prin urmare, articolul 267 TFUE nu este o posibilitate reală de control jurisdicțional, la fel cum nu vor fi nici actele normative în înțelesul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE. Recurentele arată că, atunci când se aplică criteriul de la punctul 92 din Hotărârea Inuit (C-583/11 P) în cazul în care nivelul corespunzător al controlului jurisdicțional este legat de răspunderea pentru punerea în aplicare a măsurii atacate, singura concluzie trebuie să fie aceea că, în această situație, acțiunea directă în temeiul articolului 263 TFUE este singura cale procedurală de control jurisdicțional disponibilă și adecvată.

      (1)  JO L 150, p. 59


title: Cauza T-369/14: Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2015 – Sequoia Capital Operations/OAPI – Sequoia Capital (SEQUOIA CAPITAL) [„Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală SEQUOIA CAPITAL — Marca comunitară verbală anterioară SEQUOIA — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Risc de confuzie”]

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/50

         Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2015 – Sequoia Capital Operations/OAPI – Sequoia Capital (SEQUOIA CAPITAL)
   (Cauza T-369/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală SEQUOIA CAPITAL - Marca comunitară verbală anterioară SEQUOIA - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Risc de confuzie”])
   (2015/C 389/55)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sequoia Capital Operations LLC (Menlo Park, California, Statele Unite) (reprezentanți: F. Delord, A. Rendle, solicitors, și G. Hollingworth, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial A. Pohlmann, ulterior S. Hanne, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Sequoia Capital LLP (Londra, Regatul Unit)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 martie 2014 (cauza R 1457/2013-4) privind o procedură de declarare a nulității între Sequoia Capital LLP et Sequoia Capital Operations LLC

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Sequoia Capital Operations LLC la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza C-241/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj/Niculaie Aurel Bob-Dogi [Trimitere preliminară — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizia cadru 2002/584/JAI — Mandat european de arestare — Articolul 8 alineatul (1) litera (c) — Obligația de a include în mandatul european de arestare informații referitoare la existența unui „mandat de arestare” — Lipsa unui mandat de arestare național prealabil și distinct de mandatul european de arestare — Consecință]

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 1 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – România) – Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj/Niculaie Aurel Bob-Dogi
   (Cauza C-241/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare - Articolul 8 alineatul (1) litera (c) - Obligația de a include în mandatul european de arestare informații referitoare la existența unui „mandat de arestare” - Lipsa unui mandat de arestare național prealabil și distinct de mandatul european de arestare - Consecință])
   (2016/C 287/15)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj

      Pârât: Niculaie Aurel Bob-Dogi

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 alineatul (1) litera (c) din Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că noțiunea „mandat de arestare” care figurează în această dispoziție, trebuie înțeleasă ca desemnând un mandat de arestare național distinct de mandatul european de arestare.

               2)

               Articolul 8 alineatul (1) litera (c) din Decizia cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299, trebuie interpretat în sensul că, atunci când un mandat european de arestare, care se întemeiază pe existența unui „mandat de arestare” în sensul acestei dispoziții, nu cuprinde indicarea existenței unui mandat de arestare național, autoritatea judiciară de executare nu trebuie să îi dea curs dacă, având în vedere informațiile furnizate în aplicarea articolului 15 alineatul (2) din Decizia cadru 2002/584, cu modificările ulterioare, precum și toate celelalte informații de care dispune, această autoritate constată că mandatul european de arestare nu este valid întrucât a fost emis fără să fi fost emis în mod efectiv un mandat de arestare național distinct de mandatul european de arestare.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-267/07: Acțiune introdusă la 9 iulie 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/12

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-267/07)
   (2007/C 223/18)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Aiello și S. Fiorentino, Avvocati dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei nr. C (2007) 1901 din 27 aprilie 2007 privind închiderea conturilor agențiilor de plată ale statelor membre referitor la cheltuielile finanțate de Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, pentru exercițiul financiar 2006, în măsura în care a imputat Republicii Italiene, în conformitate cu articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, 50 % din consecințele financiare ale nerecuperării sumelor în cazul unor nereguli sau neglijențe examinate în prezenta acțiune.

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Guvernul italian a atacat în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene Decizia nr. C (2007) 1901 a Comisiei din 27 aprilie 2007, comunicată la aceeași dată, privind închiderea conturilor agențiilor de plată ale statelor membre referitor la cheltuielile finanțate de Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, pentru exercițiul financiar 2006, în măsura în care a imputat Republicii Italiene, în conformitate cu articolul 32 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, 50 % din consecințele financiare ale nerecuperării sumelor în cazul unor nereguli sau neglijențe examinate în prezenta acțiune.
   În susținerea acțiunii, Guvernul italian a criticat includerea în cadrul deciziei a unor cazuri cu privire la care Comisia ar fi trebuit să ia o hotărâre în mod expres în perioada anterioară, potrivit obligației de diligență și într-un termen rezonabil, cu înregistrarea plății în întregime în sarcina FEOGA. Aceasta și ținând cont de faptul că, pentru unele dintre aceste cazuri, exista un aviz favorabil din partea serviciilor Comisiei.
   Așadar, guvernul italian a invocat următoarele motive:

               a)

               încălcarea și/sau greșita aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 595/91, precum și a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 1663/95. Încălcarea articolului 253 CE sub forma lipsei de motivare;

               b)

               încălcarea și/sau greșita aplicare a articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 729/70 și din Regulamentul (CEE) nr. 1258/99. Încălcarea articolului 253 CE sub forma lipsei de motivare;

               c)

               încălcarea și/sau greșita aplicare a articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 595/91 și a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 1663/95, precum și a articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 729/70 și din Regulamentul (CEE) nr. 1258/99 (în cazul sumelor mai mici de 500.000,00 euro). Încălcarea articolului 253 CE sub forma lipsei de motivare (în cazul sumelor mai mici de 500 000,00 euro).


title: Cauza C-464/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 27 august 2013 — Europäische Schule München/Silvana Oberto

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 27 august 2013 — Europäische Schule München/Silvana Oberto
   (Cauza C-464/13)
   2013/C 336/16
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Europäische Schule München

      Intimată: Silvana Oberto

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din Convenția din 21 iunie 1994 privind definirea statutului școlilor europene (denumită în continuare „convenția”) (1) trebuie interpretat în sensul că profesorii cu normă redusă angajați de o școală europeană, care nu sunt detașați de statele membre, aparțin categoriei de persoane vizate de convenție și nu sunt excluși, spre deosebire de personalul administrativ și auxiliar, de la aplicarea reglementării?

               2.

               În cazul în care Curtea răspunde afirmativ la prima întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că reglementarea vizează și legalitatea unui act întemeiat pe convenție sau pe normele de aplicare a acesteia, adoptat în exercitarea atribuțiilor care îi sunt conferite de convenție de directorul unei școli în ceea ce privește profesorii cu normă redusă și care îi vatămă?

               3.

               În cazul în care Curtea răspunde afirmativ la a doua întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că încheierea unui acord între directorul unei școli europene și un profesor cu normă redusă privind limitarea duratei raportului de muncă al profesorului cu normă redusă reprezintă un act adoptat de director în ceea ce privește un profesor cu normă redusă și care îl vatămă?

               4.

               În cazul în care Curtea răspunde negativ la a doua sau la a treia întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că, după epuizarea căii administrative, Camera de recurs prevăzută de această dispoziție este competentă exclusiv de a hotărî în primă și în ultimă instanță cu privire la litigiile referitoare la limitarea duratei unui contract de muncă pe care directorul unei școli îl încheie cu un profesor cu normă redusă, atunci când acest acord este întemeiat, în esență, pe dispoziția adoptată de Consiliul superior, cuprinsă la punctul 1.3 din Statutul profesorilor cu normă redusă din școlile europene, angajați după 31 august 1994, care prevede contracte de muncă anuale?

      (1)  JO 1994 L 212, p. 3, Ediție specială, 16/vol. 1, p. 16.


title: Cauza T-670/15: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2015 – Osho Lotus Commune/OAPI – Osho International Foundation (OSHO)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/72

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2015 – Osho Lotus Commune/OAPI – Osho International Foundation (OSHO)
   (Cauza T-670/15)
   (2016/C 027/91)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Osho Lotus Commune e.V. (Köln, Germania) (reprezentant: M. Viefhues, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Osho International Foundation (Zürich, Elveția)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „OSHO”/cererea de înregistrare nr. 1 224 831

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 22 septembrie 2015 în cauza R 1997/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și, dacă este cazul, a celeilalte părți, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b), (c) și (f) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-229/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 13 februarie 2009 — Vitro Corporativo/OAPI — Vallon (√) ( Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțarea asupra fondului )

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/24

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 13 februarie 2009 — Vitro Corporativo/OAPI — Vallon (√)
   (Cauza T-229/07) (1)

   („Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțarea asupra fondului’)
   (2009/C 82/42)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă): Vitro Corporativo, SA de CE (Nuevo Leon, Mexic) (reprezentant: J. Botella Reina, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: P. López Fernández de Corres, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientăla Tribunal: Vallon GmbH (Horb, Germania)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 noiembrie 2006 (cauza R 1363/2005-1) privind o procedură de opoziție între Vitro Corporativo SA de CV și Vallon GmbH.
   Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza C-139/13: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 13 februarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Spațiu de libertate, securitate și justiție — Standarde pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre — Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 — Pașaport biometric — Includerea amprentelor digitale — Neexecutarea obligațiilor — Neemitere în termen]

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/18

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 13 februarie 2014 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-139/13) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Spațiu de libertate, securitate și justiție - Standarde pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre - Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 - Pașaport biometric - Includerea amprentelor digitale - Neexecutarea obligațiilor - Neemitere în termen)
   2014/C 93/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Maidani și G. Wils, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: J.-C. Halleux și L. Van den Broeck, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004 privind standardele pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre (JO L 385, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 5, p. 155) — Pașapoarte biometrice care includ amprentele digitale — Neemiterea unor astfel de pașapoarte în termenul prevăzut de regulamentul menționat anterior

      Dispozitivul

               1.

               Prin nepunerea în aplicare în termenul prevăzut a specificațiilor tehnice privind emiterea de pașapoarte biometrice care conțin amprente digitale, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 6 din Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004 privind standardele pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza C-96/11 P: Recurs introdus la 1 martie 2011 de August Storck KG împotriva Hotărârii pronunțate la 17 decembrie 2010 în cauza T-13/09 — August Storck KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/12

         Recurs introdus la 1 martie 2011 de August Storck KG împotriva Hotărârii pronunțate la 17 decembrie 2010 în cauza T-13/09 — August Storck KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-96/11 P)
   2011/C 152/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: August Storck KG (reprezentanți: T. Reher, P. Goldenbaum, I. Rohr, T. Melchert, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurentă în primă instanță și soluționarea definitivă a cauzei; în subsidiar trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este formulat împotriva Hotărârii Tribunalului prin care acesta a respins cererea recurentei de anulare a deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 12 noiembrie 2008 de respingere a înregistrării unui semn tridimensional constând în forma unui șoarece de ciocolată, ca marcă comunitară.
   Recurenta invocă următoarele trei motive de recurs:
   I.   Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară

               1.

               Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat noțiunea de caracter distinctiv din mai multe puncte de vedere, ar fi aplicat astfel în mod eronat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară și, în mod incorect, nu ar fi recunoscut caracterul distinctiv originar al mărcii solicitate.

               2.

               Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin examinarea mărcii solicitate în lumina jurisprudenței privind mărcile constituite dintr-o formă fără elemente grafice sau verbale, deși marca solicitată prezintă un element grafic constând într-un basorelief. Se impunea ca marca să fie analizată potrivit principiilor aplicabile mărcilor figurative.

               3.

               Tribunalul ar fi apreciat în mod eronat faptul că forma unui produs poate urmări și alte scopuri în afara celui de identificare, precum scopuri estetice, fără ca aceasta să afecteze caracterul distinctiv originar al mărcii constituite dintr-o formă.

               4.

               Tribunalul a interpretat expresia „nu în mod uzual” în sensul de „neobișnuit” și a înlăturat astfel posibilitatea ca, în sectorul dulciurilor, consumatorul să fie obișnuit cu mărci constituite din forme similare celei solicitate, lipsind astfel marca de caracter distinctiv. Prin aceasta, Tribunalul nu a apreciat corect importanța pe care o are forma produselor pentru identificarea acestora pe piața relevantă a dulciurilor și, în consecință, a aplicat în mod eronat, criteriul dovedirii caracterului distinctiv al mărcilor constituite dintr-o formă în sectorul dulciurilor, în măsura în care astfel de mărci constituite dintr-o formă reprezintă animale și/sau alte ființe sau o combinație de elemente reprezentând diverse ființe.

               5.

               Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit o distincție între „structura decorativă”, pe de o parte, și „perspectiva analitică”, pe de altă parte, și, prin aceasta, ar fi negat faptul că mărcile trebuie analizate pe baza impresiei de ansamblu.

               6.

               Combinarea acestor elemente eronate în drept ar fi condus Tribunalul la respingerea caracterului distinctiv al mărcii solicitate, deși, în cazul unei aplicări corecte a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară, acest caracter ar fi trebuit recunoscut.

         II.   Neasigurarea dreptului de a fi ascultat

               7.

               Prin faptul că nu a luat în considerare în hotărârea pronunțată o mare parte a susținerilor recurentei, Tribunalul ar fi încălcat dreptul acesteia de a fi ascultată.

         III.   Încălcarea articolului 73 prima teză din Regulamentul privind marca comunitară (obligația de motivare)

               8.

               Tribunalul și-ar fi întemeiat hotărârea pe afirmația că nu a fost dovedită puternica individualitate a formei ce constituie obiectul mărcii, deși, în conformitate cu principiul examinării din oficiu, OAPI ar fi trebuit să recunoască individualitatea acestei forme, prin prezentarea unor forme comparabile cunoscute pe piață. Tribunalul nu a dorit în mod evident să analizeze acest argument al recurentei, încălcându-și astfel obligația de motivare.

               9.

               În măsura în care la soluționarea cauzei a avut în vedere părți din susținerile recurentei, dar nu le-a examinat și, în mare măsură, nici nu s-a referit la ele, Tribunalul nu și-a îndeplinit obligația de motivare în integralitate a hotărârii sale.


title: Cauza C-199/10: Ordonanța Curții din 22 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL/Fazenda Pública [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Articolele 56 CE și 58 CE — Impozitarea dividendelor — Reținere la sursă — Legislație fiscală națională care prevede exonerarea dividendelor plătite societăților rezidente]

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/16

         Ordonanța Curții din 22 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL/Fazenda Pública
   (Cauza C-199/10) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Articolele 56 CE și 58 CE - Impozitarea dividendelor - Reținere la sursă - Legislație fiscală națională care prevede exonerarea dividendelor plătite societăților rezidente)
   2011/C 63/30
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Secilpar — Sociedade Unipessoal SL

      Pârâtă: Fazenda Pública

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Supremo Tribunal Administrativo — Compatibilitate cu articolele 12 CE, 43 CE, 56 CE, cu articolul 58 alineatul (3) [în prezent articolele 18, 49, 63 și respectiv articolul 65 alineatul (3) TFUE] și cu articolul 5 alineatul (1) din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97) a unei legislații fiscale naționale privind impozitarea dividendelor distribuite de o societate rezidentă unei societăți beneficiare nerezidente care deține o participare la capitalul social al societății care distribuie dividendele, inferioară cotei de 25 % — Impozitarea prin reținere la sursă a unei cote de 15 % prevăzută de convenția pentru evitarea dublei impuneri încheiată între cele două state în cauză — Exonerare a dividendelor plătite societăților rezidente

      Dispozitivul

   Articolele 56 CE și 58 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unui regim fiscal care rezultă dintr-o convenție pentru evitarea dublei impuneri încheiată între două state membre, care prevede reținerea la sursă a unei cote de 15 % pentru dividendele nete distribuite unei societăți beneficiare stabilite în alt stat membru, atunci când reglementarea națională din primul stat membru exonerează de această reținere dividendele plătite unei societăți beneficiare rezidente. Situația ar fi diferită numai în cazul în care impozitul reținut la sursă ar putea fi imputat asupra impozitului datorat în al doilea stat membru până la concurența diferenței de tratament. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă o astfel de neutralizare a diferenței de tratament este realizată prin aplicarea tuturor prevederilor convenției pentru evitarea dublei impuneri și prevenirea evaziunii fiscale în domeniul impozitului pe venit, încheiată la 26 octombrie 1993 între Republica Portugheză și Regatul Spaniei.

      (1)  JO C 195, 17.07.2010.


title: Cauza C-536/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Contracte de achiziții publice de lucrări — Directiva 93/37/CEE — Contract între o entitate publică și o întreprindere privată privind închirierea către cea dintâi a unor pavilioane de expunere care urmează să fie construite de cea de a doua — Remunerație pentru întreprinderea privată prin plata unei chirii lunare timp de 30 de ani)

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 29 octombrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-536/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Contracte de achiziții publice de lucrări - Directiva 93/37/CEE - Contract între o entitate publică și o întreprindere privată privind închirierea către cea dintâi a unor pavilioane de expunere care urmează să fie construite de cea de a doua - Remunerație pentru întreprinderea privată prin plata unei chirii lunare timp de 30 de ani)
   2009/C 312/03
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Kukovec și R. Sauer, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, J. Möller, agenți, H.-J. Prieß, Rechtsanwalt)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 7 coroborat cu articolul 11 din Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (JO L 199, p. 54) — Neorganizarea unei proceduri deschise de atribuire a unui contract înainte de încheierea unui contract între orașul Köln și o societate de investiții privată având ca obiect închirierea de către oraș, pentru o perioadă determinată de 30 de ani în schimbul unei chirii totale de peste de 600 de milioane de euro, a patru hale de expoziție ce urmau a fi construite de societatea privată menționată în conformitate cu un caiet de sarcini detaliat

      Dispozitivul

               1.

               Întrucât orașul Köln a încheiat cu Grundstücksgesellschaft Köln Messe 15 bis 18 GbR, devenită Grundstücksgesellschaft Köln Messe 8-11 GbR, contractul din 6 august 2004 fără a aplica procedura de atribuire a contractelor de achiziții publice prevăzută de dispozițiile articolului 7 alineatul (4) și ale articolului 11 din Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor prevederi.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-209/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 25 aprilie 2014 – NLB Leasing d.o.o./Republica Slovenia – Ministrstvo za finance

text:
               30.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 25 aprilie 2014 – NLB Leasing d.o.o./Republica Slovenia – Ministrstvo za finance
   (Cauza C-209/14)
   2014/C 202/18
   Limba de procedură: slovena

      Instanța de trimitere

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: NLB Leasing d.o.o.

      Pârât: Republica Slovenia – Ministrstvo za finance

      Întrebările preliminare

               1)

               În lumina unor împrejurări precum cele din litigiul principal, articolul 90 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie să fie interpretat în sensul că restituirea în posesia finanțatorului, din cauza neplății obligațiilor utilizatorului, a bunului care face obiectul leasingului (bunul imobil), în vederea vânzării ulterioare și a compensării în temeiul contractului de leasing, deși aceasta are loc după ajungerea la termen a tuturor ratelor de leasing, constituie o situație de „anul[are], […] refuz[…] sau […] nepl[ată] total[ă] sau parțial[ă]” după livrare, pentru care baza de impozitare se reduce în consecință?

               2)

               Articolul 2 alineatul (1), articolul 14 și articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie să fie interpretate în sensul că suma aferentă opțiunii de cumpărare, care reprezintă partea cea mai mare din obligațiile rezultate din contractele de leasing financiar și pe care utilizatorul o achită finanțatorului, astfel încât, din cauza neplății obligațiilor, finanțatorul a redobândit posesia asupra obiectului leasingului, l-a vândut unui terț și a plătit utilizatorului diferența în plus față de prețul de cumpărare, rezultată din această vânzare, din care, în situația financiară finală, a scăzut și suma aferentă opțiunii de cumpărare, trebuie să fie considerată drept contrapartidă a executării contractului și a livrării de bunuri și, ca atare, să i se aplice TVA, drept contrapartidă a serviciului de închiriere sau de utilizare a bunului imobil (căreia, ca atare, i se aplică TVA în temeiul legii sau la alegerea persoanei impozabile) sau drept despăgubiri pentru denunțarea contractului, achitate pentru a acoperi prejudiciul produs prin neîndeplinirea obligațiilor utilizatorului, care nu au o legătură directă cu vreo prestare de servicii cu titlu oneros și cărora, ca atare, nu li se aplică TVA?

               3)

               În cazul în care, ca răspuns la a doua întrebare, se consideră că este vorba despre contrapartida pentru livrarea de bunuri și pentru executarea contractului, principiul neutralității TVA-ului se opune ca finanțatorul să achite de două ori TVA-ul aferent ieșirilor, și anume, prima dată, cu ocazia încheierii contractelor de leasing financiar (inclusiv pentru suma aferentă opțiunilor de cumpărare, care a reprezentat partea cea mai mare din valoarea contractului) și, a doua oară, din cauza neplății obligațiilor utilizatorului, la vânzarea (ulterioară) a bunului imobil către un terț, având în vedere că, prin situația financiară finală, obligația de a plăti TVA-ul rezultat din a doua livrare a fost trecută în sarcina utilizatorului?


title: Cauza T-452/16: Acțiune introdusă la 10 august 2016 – sheepworld/EUIPO (Beste Freundin)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/26

      Acțiune introdusă la 10 august 2016 – sheepworld/EUIPO (Beste Freundin)
      (Cauza T-452/16)
      (2016/C 364/29)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: sheepworld AG (Ursensollen, Germania) (reprezentant: S. von Rüden, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Beste Freundin” – cererea de înregistrare nr. 14 169 916

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 mai 2016 în cauza R 96/2016-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-91/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 iulie 2016 – AV/Comisia (Funcţie publică – Agent temporar – Încadrare în muncă – Examen medical înaintea încadrării în muncă – Declaraţii incomplete cu ocazia examenului medical – Rezervă medicală – Aplicare retroactivă a rezervei medicale – Neadmiterea la beneficiul alocaţiei de invaliditate – Anulare – Executarea unei hotărâri a Tribunalului)

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/32

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 iulie 2016 – AV/Comisia
      (Cauza F-91/15) (1)

      ((Funcţie publică - Agent temporar - Încadrare în muncă - Examen medical înaintea încadrării în muncă - Declaraţii incomplete cu ocazia examenului medical - Rezervă medicală - Aplicare retroactivă a rezervei medicale - Neadmiterea la beneficiul alocaţiei de invaliditate - Anulare - Executarea unei hotărâri a Tribunalului))
      (2016/C 364/37)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: AV (reprezentanți: J.-N. Louis și N. de Montigny, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser, T. S. Bohr și C. Ehrbar, agenți)

         Obiectul

      Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a aplica reclamantului clauza de rezervă medicală prevăzută la articolul 32 din RAA în măsura în care nu îl admite la beneficiul unei alocaţii de invaliditate, precum şi cerere de reparare a prejudiciului moral pretins suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia din 16 septembrie 2014 prin care Comisia Europeană i-a aplicat lui AV rezerva medicală prevăzută la articolul 32 din Regimul aplicabil celorlalţi agenţi ai Uniunii Europene.

                  2)

                  Obligă Comisia Europeană la plata către AV a sumei de 2 000 de euro cu titlu de reparaţie a prejudiciului moral suferit de acesta.

                  3)

                  Respinge în rest acţiunea.

                  4)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată şi este obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de AV.

         (1)  JO C 406, 7.12.2015, p. 46.


title: Cauza C-135/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Janko Rottmann/Freistaat Bayern (Cetățenia Uniunii — Articolul 17 CE — Cetățenia unui stat membru dobândită prin naștere — Cetățenia unui alt stat membru dobândită prin naturalizare — Pierderea cetățeniei de origine ca urmare a acestei naturalizări — Pierderea cu efect retroactiv a cetățeniei dobândite prin naturalizare în considerarea manoperelor frauduloase săvârșite cu ocazia dobândirii acesteia — Apatridie care are drept consecință pierderea statutului de cetățean al Uniunii)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Janko Rottmann/Freistaat Bayern
   (Cauza C-135/08) (1)

   (Cetățenia Uniunii - Articolul 17 CE - Cetățenia unui stat membru dobândită prin naștere - Cetățenia unui alt stat membru dobândită prin naturalizare - Pierderea cetățeniei de origine ca urmare a acestei naturalizări - Pierderea cu efect retroactiv a cetățeniei dobândite prin naturalizare în considerarea manoperelor frauduloase săvârșite cu ocazia dobândirii acesteia - Apatridie care are drept consecință pierderea statutului de cetățean al Uniunii)
   2010/C 113/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Janko Rottmann

      Pârât: Freistaat Bayern

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesverwaltungsgericht — Interpretarea articolului 17 din Tratatul CE — Dobândirea cetățeniei unui stat membru care presupune pierderea definitivă a cetățeniei statului membru de origine — Pierderea noii cetățenii cu efect retroactiv din cauza manevrelor frauduloase săvârșite la dobândirea acesteia — Statutul de apatrid al persoanei în cauză având drept consecință pierderea cetățeniei Uniunii

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii, în special articolul 17 CE, nu se opune ca un stat membru să retragă unui cetățean al Uniunii Europene cetățenia acestui stat membru dobândită prin naturalizare atunci când aceasta a fost obținută în mod fraudulos, cu condiția ca această decizie de retragere să respecte principiul proporționalității.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza C-433/09: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/25

         Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-433/09)
   2010/C 24/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: D. Triantafyllou, Bevollmächtigter)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin includerea a taxei pe consumul standard de carburant („Normverbrauchsabgabe”) în baza de impozitare a TVA-ului prelevat în Austria la livrarea unui autovehicul, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin potrivit articolelor 78 și 79 din Directiva 2006/112/CE (1) privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia impută includerea taxei pe consumul standard de carburant („Normverbrauchsabgabe”, sau „NoVA”) în baza de impozitare a TVA-ului prelevat de Republica Austria la livrarea unui autovehicul pe teritoriul acesteia.
   Taxa pe consumul standard de carburant se prezintă, în esență, sub forma unei taxe de înmatriculare unice deoarece caracteristica sa fundamentală este înmatricularea unui autovehicul în Republica Austria. Din acest motiv, jurisprudența Curții în cauza C-98/05 (2), potrivit căreia un astfel de impozit nu trebuie inclus în baza de impozitare a TVA-ului, poate fi transpusă prezentei cauze.

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

      (2)  Hotărârea Curții din 1 iunie 2006, De Danske Bilimportører (C-98/05, Rec., p. I-4945).


title: Cauza C-606/11: Ordonanța președintelui Curții din 2 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal — (Tax Chamber) — Regatul Unit] — Grattan plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/34

         Ordonanța președintelui Curții din 2 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de First-tier Tribunal — (Tax Chamber) — Regatul Unit] — Grattan plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-606/11) (1)

   2013/C 9/58
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza T-530/08: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Diputación Foral de Guipúzcoa/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/47

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Diputación Foral de Guipúzcoa/Comisia
   (Cauza T-530/08)
   (2009/C 32/91)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández, și M. Morales Isasi Marta, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Constatarea nulității documentului emis de Direcția generală Concurență din cadrul Comisiei Europene nr. D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] din 2 octombrie 2008, în măsura în care acesta prevede că recuperarea dobânzilor la care fac trimitere Deciziile 2002/894/CE și 2002/540/CE din 11 iulie 2001 (dosarul privind încălcarea dreptului comunitar 2007/2215) trebuie să fie efectuată prin aplicarea metodei dobânzilor compuse și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza 529/08 Diputación Foral de Álava/Comisia.


title: Cauza T-524/13: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Euromed/OAPI — DC Druck-Chemie (EUROSIL)

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/21

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2013 — Euromed/OAPI — DC Druck-Chemie (EUROSIL)
   (Cauza T-524/13)
   2013/C 352/40
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Euromed, SA (Mollet del Vallès, Spania) (reprezentant: E. Sugrañes Coca, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DC Druck-Chemie GmbH (Ammerbuch-Altingen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei din 27 iunie 2013 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din cauza R 1829/2012-1 și

               —

               obligarea pârâtului să plătească cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „EUROSIL” pentru anumite produse din clasa 1 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8 540 049

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamata

      Marca sau semnul invocat în opoziție: marca verbală „EUROSIL-85” pentru produse din clasa 5 — înregistrarea comunitară nr. 6 140 099, și marca verbală „EUROSIL-85” pentru produse din clasa 5 — înregistrarea spaniolă nr. 2 785 209

      Decizia diviziei de opoziție: a respins în întregime opoziția.

      Decizia camerei de recurs: a respins recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 81 alineatul (1) litera (a) din RMC


title: Cauza T-218/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 februarie 2012 — Dagher/Consiliul ( „Măsuri provizorii — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire — Eliminare de pe lista persoanelor vizate — Cerere de măsuri provizorii — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/12

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 februarie 2012 — Dagher/Consiliul
   (Cauza T-218/11 R)
   (Măsuri provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate cu privire la situația din Côte d’Ivoire - Eliminare de pe lista persoanelor vizate - Cerere de măsuri provizorii - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 109/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Habib Roland Dagher (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentanți: J.-Y. Dupeux și F. Dressen, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și E. Dumitriu-Segnana, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, cerere prin care se solicită ca Consiliul și Republica Italiană să fie obligate să elibereze o viză reclamantului, în al doilea rând, cerere de suspendare a executării Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 85/2011 al Consiliului din 31 ianuarie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire (JO L 28, p. 32) și a Deciziei 2011/71/PESC a Consiliului din 31 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 28, p. 60) și, în al treilea rând, cerere de reparare a prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de măsuri provizorii.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-434/14: Acțiune introdusă la 16. iunie 2014 – Arbuzov/Consiliul

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/42

         Acțiune introdusă la 16. iunie 2014 – Arbuzov/Consiliul
   (Cauza T-434/14)
   2014/C 282/56
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamant: Serghei Arbuzov (Kiev, Ucraina) (reprezentanți: M. Machytková și P. Radošovský, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

               —

               Anularea Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 66, p. 26) și a Deciziei de punere în aplicare 2014/216/PESC a Consiliului din 14 aprilie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2014/119/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO L 111, p. 91) în măsura în care îl privesc pe reclamant și

               —

               obligarea Consiliului la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea prezumției de nevinovăție, a dreptului la un proces echitabil și a dreptului la apărare.

                           —

                           În susținerea acțiunii, reclamantul arată, printre altele, că a fost inclus pe lista care figurează în anexa la Decizia 2014/119/PESC a Consiliului prin Decizia de punere în aplicare 2014/216/PESC a Consiliului, înainte să fie deschisă ancheta în Ucraina în legătură cu activitatea sa presupus ilegală.

                           —

                           În continuare, reclamantul invocă o încălcare a dreptului la un proces echitabil ca urmare a nerespectării principiului juridic al prezumției de nevinovăție. În plus, reclamantul arată că Consiliul nu l-a informat în legătură cu includerea sa pe listă și în legătură cu motivele pe care se întemeiază măsurile restrictive luate împotriva sa și că nici nu i-a permis să ia cunoștință despre aceste împrejurări într-un termen rezonabil după luarea măsurilor respective. Reclamantul susține că nu a avut posibilitatea să își exprime în mod efectiv punctul de vedere în legătură cu decizia atacată sau să își exercite dreptul la apărare imediat după adoptarea acesteia.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Consiliul și-a depășit competențele.

                           —

                           Reclamantul contestă viciile de formă ale măsurii adoptate de Consiliu. În opinia sa, motivarea măsurii în sensul dreptului penal este întrutotul neadecvată și nu include, în mod evident, motive politice reale sau motive privind pretinsa încălcare a drepturilor omului, care sunt enunțate doar în termeni generali în preambul. În continuare, reclamantul arată că Consiliul și-a depășit competențele deoarece motivele măsurii, comunicate în mod oficial, nu se încadrează în domeniul în care Consiliul este abilitat să adopte măsuri.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate.

                           —

                           Reclamantul susține în această privință că sancțiunea este disproporționată și echivalează cu o încălcare a garanțiilor în temeiul dreptului internațional al protecției dreptului de proprietate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe dreptului la integritatea persoanei și la respectarea vieții private și de familie și pe încălcarea principiului nediscriminării.

                           —

                           În această privință, reclamantul susține că măsura adoptată constituie un act care aduce atingere integrității persoanei, deoarece îi afectează sfera privată si familială.

                           —

                           În opinia reclamantului, s-a adus atingere reputației și demnității sale ca urmare a faptului că, în decizia atacată și în decizia de punere în aplicare, a fost acuzat de facto de către Consiliu de transferarea în străinătate a fondurilor aparținând statului ucrainean și de încălcări ale drepturilor omului, cu toate că niciuna dintre aceste infracțiuni nu a fost dovedită vreodată împotriva sa, iar în momentul înscrierii sale pe listă nici măcar nu era anchetat pentru comiterea unor astfel de infracțiuni.

                           —

                           În plus, reclamantul susține că măsura adoptată de Consiliu este discriminatorie deoarece a fost inclus pe listă fără vreun motiv real și, în schimb, lista nu include persoane care ar trebui să figureze pe aceasta ca urmare a activităților lor contrare intereselor Ucrainei.


title: Cauza T-615/14: Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Fútbol Club Barcelona/OAPI (reprezentare a unui ecuson)

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/22

         Acțiune introdusă la 14 august 2014 – Fútbol Club Barcelona/OAPI (reprezentare a unui ecuson)
   (Cauza T-615/14)
   2014/C 372/28
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Fútbol Club Barcelona (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantul (reclamanta) solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea deciziilor Camerei întâi de recurs din 23 mai 2014 și ale examinatorului din 23 mai 2013, conform articolului 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, pentru încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) din regulamentul menționat, dispunând (i) că marca grafică vizată prin cererea de înregistrare nr. 1 1 7 64  354 are caracter distinctiv și, prin urmare, că interdicția absolută de înregistrare cuprinsă în articolul 7 alineatul (1) litera (b) din acest regulament este inaplicabilă, și (ii) publicarea respectivei cereri de înregistrare a unei mărci pentru ca, odată parcurse etapele restante, să poată fi admisă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, conform articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă reprezentând un ecuson pentru produse și servicii din clasele 16, 25 și 41 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 1 7 64  354

      Decizia examinatorului: respinge cererea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-347/14: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2016 – Yanukovych/Consiliul („Acțiune în anulare — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina — Înghețarea fondurilor — Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Includerea numelui reclamantului — Adaptarea concluziilor — Decesul reclamantului — Inadmisibilitate — Dovada temeiniciei includerii în listă — Acțiune în mod vădit fondată”)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/44

         Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2016 – Yanukovych/Consiliul
   (Cauza T-347/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Ucraina - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, entităților și organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Includerea numelui reclamantului - Adaptarea concluziilor - Decesul reclamantului - Inadmisibilitate - Dovada temeiniciei includerii în listă - Acțiune în mod vădit fondată”))
   (2016/C 335/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Olga Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a lui Viktor Viktorovych Yanukovych (Kiev, Ucraina) (reprezentant: T. Beazley, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial E. Finnegan și J. P. Hix, ulterior J. P. Hix și P. Mahnič Bruni, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Bartelt și D. Gauci, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE de anulare, pe de o parte, a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2014, L 66, p. 26), astfel cum a fost modificată prin Decizia de punere în aplicare 2014/216/PESC a Consiliului din 14 aprilie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2014/119 (JO 2014, L 111, p. 91), și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina (JO 2014, L 66, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 381/2014 al Consiliului din 14 aprilie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 208/2014 (JO 2014, L 111, p. 33), și, pe de altă parte, a Deciziei (PESC) 2015/143 a Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2015, L 24, p. 16) și a Regulamentului (UE) 2015/138 al Consiliului din 29 ianuarie 2015 de modificare a Regulamentului nr. 208/2014 (JO 2015, L 24, p. 1), precum și a Deciziei (PESC) 2015/364 a Consiliului din 5 martie 2015 de modificare a Deciziei 2014/119 (JO 2015, L 62, p. 25) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/357 al Consiliului din 5 martie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 208/2014 (JO 2015, L 62, p. 1), în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Viktorovych Yanukovych

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina și Regulamentul (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în versiunile lor inițiale, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Viktor Viktorovych Yanukovych.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de doamna Olga Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a domnului Viktorovych Yanukovych, în ceea ce privește cererea de anulare formulată în cererea introductivă.

               4)

               O obligă pe doamna Stanislavivna Yanukovych, în calitate de moștenitoare a domnului Viktorovych Yanukovych, să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliu în ceea ce privește cererea de anulare formulată în memoriul în adaptare.

               5)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza T-507/15: Acțiune introdusă la 2 septembrie 2015 – Polonia/Comisia

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/44

         Acțiune introdusă la 2 septembrie 2015 – Polonia/Comisia
   (Cauza T-507/15)
   (2015/C 354/54)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015/1119 a Comisiei din 22 iunie 2015 [notificată cu numărul C(2015) 4076] de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 182, p. 39), în măsura în care prin aceasta sunt excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană cheltuieli în cuantum de 1 42  446,05 euro și de 5 5 3 75  053,74 euro, efectuate de agenția de plăți acreditată de Republica Polonă;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1306/2013 (1) și pe încălcarea principiului securității juridice și a principiului protecției încrederii legitime, ca urmare a aplicării unei corecții financiare întemeiate pe o constatare factuală incorectă și pe o interpretare juridică eronată, în condițiile în care cheltuielile au fost efectuate de autoritățile poloneze în conformitate cu reglementările Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1306/2013, ca urmare a aplicării unei corecții forfetare vădit excesive în raport cu riscul unor eventuale pierderi financiare pentru bugetul Uniunii.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO L 347, p. 549).


title: Cauza C-199/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Rita Hoffmeyer și Rudolf Meyer/TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Rita Hoffmeyer și Rudolf Meyer/TUIfly GmbH
   (Cauza C-199/17)
   (2017/C 221/13)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Rita Hoffmeyer, Rudolf Meyer

      Pârâtă: TUIfly GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Absența pentru motive medicale a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: absența spontană a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, motivată de o grevă neconformă cu legislația muncii și cu contractul colectiv de muncă („grevă spontană”) este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004? În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ prima sau la a doua întrebare: împrejurarea excepțională trebuie să fi existat cu privire la zborul anulat sau operatorul efectiv de transport aerian poate să elaboreze un nou plan de zbor pentru motive economice?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua întrebare: noțiunea de caracter evitabil se raportează la împrejurarea excepțională sau la consecințele producerii împrejurării excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p.1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).