title: Cauzele conexate C-415/20, C-419/20 și C-427/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 (cereri de decizie preliminară formulate de Finanzgericht Hamburg – Germania) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH (C-415/20), F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH (C-419/20), Flexi Montagetechnik GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Hamburg (C-415/20 și C-419/20), Hauptzollamt Kiel (C-427/20) (Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Dreptul la rambursarea sau la plata unor sume de bani percepute sau refuzate de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii – Taxe antidumping, taxe la import, restituiri la export și sancțiuni pecuniare – Noțiunea de „încălcare a dreptului Uniunii” – Interpretarea sau aplicarea eronată a acestui drept – Constatarea de către o instanță a Uniunii sau de către o instanță națională a existenței unei încălcări a dreptului menționat – Dreptul la plata de dobânzi – Perioada acoperită de această plată de dobânzi)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/8

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 (cereri de decizie preliminară formulate de Finanzgericht Hamburg – Germania) – Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH (C-415/20), F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH (C-419/20), Flexi Montagetechnik GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Hamburg (C-415/20 și C-419/20), Hauptzollamt Kiel (C-427/20)
      (Cauzele conexate C-415/20, C-419/20 și C-427/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Dreptul la rambursarea sau la plata unor sume de bani percepute sau refuzate de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii - Taxe antidumping, taxe la import, restituiri la export și sancțiuni pecuniare - Noțiunea de „încălcare a dreptului Uniunii” - Interpretarea sau aplicarea eronată a acestui drept - Constatarea de către o instanță a Uniunii sau de către o instanță națională a existenței unei încălcări a dreptului menționat - Dreptul la plata de dobânzi - Perioada acoperită de această plată de dobânzi)
      (2022/C 237/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH (C-415/20), F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH (C-419/20), Flexi Montagetechnik GmbH & Co. KG

         Pârâte: Hauptzollamt Hamburg (C-415/20 și C-419/20), Hauptzollamt Kiel (C-427/20)

         Dispozitivul

      Principiile dreptului Uniunii referitoare la drepturile subiecților de drept administrativ de a obține rambursarea sumelor de bani a căror plată le-a fost impusă de un stat membru cu încălcarea dreptului Uniunii, precum și plata unor dobânzi aferente sumelor de bani respective trebuie să fie interpretate în sensul că:

                  —

                  în primul rând, se aplică în ipoteza în care sumele de bani în discuție corespund, pe de o parte, unor restituiri la export care au fost acordate cu întârziere unui subiect de drept administrativ, după ce i-au fost refuzate cu încălcarea dreptului Uniunii, și, pe de altă parte, unei sancțiuni pecuniare care a fost impusă acestui subiect de drept administrativ ca urmare a încălcării respective;

                  —

                  în al doilea rând, se aplică atunci când dintr-o decizie a Curții sau dintr-o decizie a unei instanțe naționale rezultă că plata unor restituiri la export, a unei sancțiuni pecuniare, a unor taxe antidumping sau a unor taxe la import a fost, după caz, refuzată sau impusă de o autoritate națională în temeiul fie al unei interpretări eronate a dreptului Uniunii, fie al unei aplicări eronate a acestui drept și

                  —

                  în al treilea rând, se opun unei reglementări naționale care prevede că, atunci când plata unor restituiri la export, a unei sancțiuni pecuniare, a unor taxe antidumping sau a unor taxe la import a fost, după caz, refuzată sau impusă cu încălcarea dreptului Uniunii, plata unor dobânzi nu poate interveni decât pentru perioada cuprinsă între data introducerii căii de atac jurisdicționale prin care se urmărește să se obțină plata sau rambursarea sumei de bani în discuție și data deciziei pronunțate de instanța competentă, cu excluderea perioadei anterioare. În schimb, ele nu se opun în sine ca o asemenea legislație să prevadă că plata menționată nu este datorată decât dacă a fost introdusă o astfel de cale de atac, cu condiția ca aceasta să nu facă excesiv de dificilă exercitarea drepturilor pe care le au subiecții de drept administrativ în temeiul dreptului Uniunii.

         (1)  JO C 432, 7.12.2020.

         JO C 414, 30.11.2020.


title: Cauza C-510/20: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Articolul 258 TFUE – Mediu – Directiva 2008/56/CE – Politica pentru mediul marin – Articolul 5 – Strategii marine – Articolul 17 alineatele (2) și (3) – Nerevizuirea, în termen, a evaluării inițiale și a determinării stării ecologice bune, precum și a obiectivelor de mediu – Necomunicarea către Comisia Europeană, în termen, a detaliilor referitoare la actualizările efectuate ca urmare a revizuirilor]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/9

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria
      (Cauza C-510/20) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Mediu - Directiva 2008/56/CE - Politica pentru mediul marin - Articolul 5 - Strategii marine - Articolul 17 alineatele (2) și (3) - Nerevizuirea, în termen, a evaluării inițiale și a determinării stării ecologice bune, precum și a obiectivelor de mediu - Necomunicarea către Comisia Europeană, în termen, a detaliilor referitoare la actualizările efectuate ca urmare a revizuirilor)
      (2022/C 237/10)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și I. Zaloguin, agenți)

         Pârâtă: Republica Bulgaria (reprezentanți: T. Mitova, L. Zaharieva și T. Tsingileva, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin omisiunea de a proceda, în termenele prevăzute, pe de o parte, la revizuirea într-o manieră coordonată, astfel cum se precizează la articolul 5 din Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin), a evaluării inițiale și a determinării stării ecologice bune, precum și a obiectivelor de mediu și, pe de altă parte, la comunicarea către Comisia Europeană a detaliilor referitoare la actualizările efectuate ca urmare a acestor revizuiri, Republica Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 17 alineatul (2) literele (a) și (b), precum și al articolului 17 alineatul (3) din această directivă.

                  2)

                  Obligă Republica Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 433, 14.12.2020.


title: Cauza C-531/20: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – NovaText GmbH/Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg (Trimitere preliminară – Drepturi de proprietate intelectuală – Directiva 2004/48/CE – Articolul 3 – Obligația generală privind măsurile, procedurile și mijloacele de reparație necesare pentru a asigura respectarea drepturilor de proprietate intelectuală – Articolul 14 – Noțiunea de „cheltuieli de judecată rezonabile și proporționale” – Consilier în proprietate industrială – Lipsa posibilității instanței naționale de a aprecia caracterul rezonabil și proporțional al cheltuielilor suportate de partea care a căzut în pretenții)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/9

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – NovaText GmbH/Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
      (Cauza C-531/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Drepturi de proprietate intelectuală - Directiva 2004/48/CE - Articolul 3 - Obligația generală privind măsurile, procedurile și mijloacele de reparație necesare pentru a asigura respectarea drepturilor de proprietate intelectuală - Articolul 14 - Noțiunea de „cheltuieli de judecată rezonabile și proporționale” - Consilier în proprietate industrială - Lipsa posibilității instanței naționale de a aprecia caracterul rezonabil și proporțional al cheltuielilor suportate de partea care a căzut în pretenții)
      (2022/C 237/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: NovaText GmbH

         Pârâtă: Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

         Dispozitivul

      Articolele 3 și 14 din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale sau unei interpretări a acesteia care nu permite instanței sesizate cu o procedură prevăzută de această directivă să țină seama în mod corespunzător, în fiecare caz cu care este sesizată, de caracteristicile specifice ale acesteia din urmă pentru a aprecia dacă cheltuielile de judecată efectuate de partea care a obținut câștig de cauză sunt rezonabile și proporționale.

         (1)  JO C 28 25.1.2021.


title: Cauza C-559/20: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Saarbrücken – Germania) – Koch Media GmbH/FU (Trimitere preliminară – Drepturi de proprietate intelectuală – Directiva 2004/48/CE – Articolul 14 – Noțiunile de „cheltuieli de judecată” și de „celelalte cheltuieli” – Punere în întârziere în vederea asigurării respectării unui drept de proprietate intelectuală pe cale extrajudiciară – Onorarii de avocat – Calificare – Reglementare națională care limitează cuantumul recuperabil al acestor cheltuieli în anumite condiții)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/10

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Saarbrücken – Germania) – Koch Media GmbH/FU
      (Cauza C-559/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Drepturi de proprietate intelectuală - Directiva 2004/48/CE - Articolul 14 - Noțiunile de „cheltuieli de judecată” și de „celelalte cheltuieli” - Punere în întârziere în vederea asigurării respectării unui drept de proprietate intelectuală pe cale extrajudiciară - Onorarii de avocat - Calificare - Reglementare națională care limitează cuantumul recuperabil al acestor cheltuieli în anumite condiții)
      (2022/C 237/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Saarbrücken

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Koch Media GmbH

         Pârât: FU

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 14 din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că cheltuielile efectuate de un titular de drepturi de proprietate intelectuală în temeiul reprezentării sale de către un avocat în vederea asigurării respectării acestor drepturi pe cale extrajudiciară, precum cheltuielile legate de o punere în întârziere, intră în sfera noțiunii „celelalte cheltuieli”, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 14 din Directiva 2004/48 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că, într-o situație în care încălcarea unui drept de proprietate intelectuală a fost săvârșită de o persoană fizică în afara activității sale profesionale sau comerciale, rambursarea „[celorlalte] cheltuieli”, vizate de această dispoziție, pe care titularul acestui drept o poate pretinde se calculează forfetar, pe baza unei valori a litigiului limitate de această reglementare, cu excepția cazului în care instanța națională consideră că, ținând seama de caracteristicile specifice ale speței care îi este dedusă judecății, aplicarea unei astfel de limitări este inechitabilă.

         (1)  JO C 35, 01.02.2021.


title: Cauza C-612/20: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Cluj – România) – Happy Education SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj-Napoca, Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 132 alineatul (1) litera (i) – Scutiri pentru anumite activități de interes general – Scutiri legate de educația copiilor sau a tinerilor, de învățământul școlar sau universitar – Prestarea de servicii educaționale complementare programului școlar – Organism de drept privat care prestează aceste servicii în scopuri comerciale]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/11

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Cluj – România) – Happy Education SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj-Napoca, Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj
      (Cauza C-612/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 132 alineatul (1) litera (i) - Scutiri pentru anumite activități de interes general - Scutiri legate de educația copiilor sau a tinerilor, de învățământul școlar sau universitar - Prestarea de servicii educaționale complementare programului școlar - Organism de drept privat care prestează aceste servicii în scopuri comerciale)
      (2022/C 237/13)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Cluj

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Happy Education SRL

         Pârâtă: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Cluj

         Dispozitivul

      Articolul 132 alineatul (1) litera (i) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu intră sub incidența noțiunii de „organizație recunoscută ca având scopuri similare” cu cele ale unui organism de drept public din domeniul educației, în sensul acestei dispoziții, o entitate privată care desfășoară activități de învățământ de interes general constând în special în organizarea de activități complementare programului școlar, precum asistență pentru efectuarea temelor, programe educative, cursuri de limbi străine, și care a obținut o autorizație de la Oficiul Național al Registrului Comerțului, sub forma atribuirii codului CAEN 8559 – „Alte forme de învățământ”, în sensul Clasificării Activităților din Economia Națională, atunci când această întreprindere nu îndeplinește, în orice caz, condițiile prevăzute de dreptul național pentru a putea beneficia de recunoașterea menționată.

         (1)  JO C 53, 15.2.2021.


title: Cauza C-637/20: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/DSAB Destination Stockholm AB (Trimitere preliminară – Directiva 2006/112/CE – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Articolul 30a punctul 1 – Noțiunea de „cupon valoric” – Articolul 30a punctul 3 – Noțiunea de „cupon valoric cu utilizări multiple” – Vânzare a unui card care conferă titularului dreptul de a beneficia de mai multe prestări de servicii turistice pentru o perioadă limitată)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/11

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/DSAB Destination Stockholm AB
      (Cauza C-637/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2006/112/CE - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Articolul 30a punctul 1 - Noțiunea de „cupon valoric” - Articolul 30a punctul 3 - Noțiunea de „cupon valoric cu utilizări multiple” - Vânzare a unui card care conferă titularului dreptul de a beneficia de mai multe prestări de servicii turistice pentru o perioadă limitată)
      (2022/C 237/14)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Skatteverket

         Pârâtă: DSAB Destination Stockholm AB

         Dispozitivul

      Articolul 30a din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2016/1065 a Consiliului din 27 iunie 2016 trebuie interpretat în sensul că un instrument care conferă titularului său dreptul de a beneficia de diverse servicii într-un anumit loc, într-o perioadă limitată și până la concurența unui anumit cuantum, poate constitui un „cupon valoric” în sensul articolului 30a punctul 1 din această directivă, chiar dacă, având în vedere durata de valabilitate limitată a acestui instrument, un consumator mediu nu poate beneficia de totalitatea serviciilor propuse. Instrumentul menționat constituie un „cupon valoric cu utilizări multiple”, în sensul articolului 30a punctul 3 din directiva menționată, din moment ce taxa pe valoare adăugată datorată pentru aceste servicii nu este cunoscută în momentul emiterii acestuia.

         (1)  JO C 53, 15.2.2021.


title: Cauza C-642/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana – Italia) Caruter s.r.l./S.R.R. Messina Provincia S.c.P.A. și alții (Trimitere preliminară – Directiva 2014/24/UE – Achiziții publice – Articolul 63 – Utilizare de către un grup de operatori economici a capacităților altor entități – Posibilitatea autorității contractante de a impune ca anumite sarcini esențiale să fie efectuate de un participant din cadrul acestui grup – Reglementare națională care prevede că întreprinderea mandatară trebuie să îndeplinească criteriile și să efectueze prestațiile într-o proporție majoritară)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/12

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana – Italia) Caruter s.r.l./S.R.R. Messina Provincia S.c.P.A. și alții
      (Cauza C-642/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2014/24/UE - Achiziții publice - Articolul 63 - Utilizare de către un grup de operatori economici a capacităților altor entități - Posibilitatea autorității contractante de a impune ca anumite sarcini esențiale să fie efectuate de un participant din cadrul acestui grup - Reglementare națională care prevede că întreprinderea mandatară trebuie să îndeplinească criteriile și să efectueze prestațiile într-o proporție majoritară)
      (2022/C 237/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Caruter s.r.l.

         Intimate: S.R.R. Messina Provincia SCpA, Comune di Basicò, Comune di Falcone, Comune di Fondachelli Fantina, Comune di Gioiosa Marea, Comune di Librizzi, Comune di Mazzarrà Sant’Andrea, Comune di Montagnareale, Comune di Oliveri, Comune di Piraino, Comune di San Piero Patti, Comune di Sant’Angelo di Brolo, Regione Siciliana – Urega – Ufficio regionale espletamento gare d’appalti lavori pubblici Messina, Regione Siciliana – Assessorato regionale delle infrastrutture e della mobilità

         cu participarea: Ditta individuale Pippo Pizzo, Onofaro Antonino Srl, Gial Plast Srl, Colombo Biagio Srl,

         Dispozitivul

      Articolul 63 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale potrivit căreia întreprinderea mandatară a unui grup de operatori economici care participă la o procedură de achiziții publice trebuie să îndeplinească criteriile prevăzute în anunțul de participare și să execute prestațiile acestui contract într-o proporție majoritară.

         (1)  JO C 79, 8.3.2021.


title: Cauza C-674/20: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale [Trimitere preliminară – Piața internă – Articolul 114 alineatul (2) TFUE – Excludere a dispozițiilor fiscale – Directiva 2000/31/CE – Servicii ale societății informaționale – Comerț electronic – Portal telematic de intermediere imobiliară – Articolul 1 alineatul (5) litera (a) – Excludere din domeniul fiscal – Definiție – Reglementare regională privind taxa pe unitățile de cazare turistică – Dispoziție care obligă intermediarii să comunice, la cerere scrisă, anumite date privind exploatarea acestor unități administrației fiscale în scopul identificării persoanelor obligate la plata taxei – Articolul 56 TFUE – Lipsa discriminării – Absența unei restricții]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/13

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour constitutionnelle – Belgia) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale
      (Cauza C-674/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Piața internă - Articolul 114 alineatul (2) TFUE - Excludere a dispozițiilor fiscale - Directiva 2000/31/CE - Servicii ale societății informaționale - Comerț electronic - Portal telematic de intermediere imobiliară - Articolul 1 alineatul (5) litera (a) - Excludere din domeniul fiscal - Definiție - Reglementare regională privind taxa pe unitățile de cazare turistică - Dispoziție care obligă intermediarii să comunice, la cerere scrisă, anumite date privind exploatarea acestor unități administrației fiscale în scopul identificării persoanelor obligate la plata taxei - Articolul 56 TFUE - Lipsa discriminării - Absența unei restricții)
      (2022/C 237/16)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour constitutionnelle

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Airbnb Ireland UC

         Pârâtă: Région de Bruxelles-Capitale

         Dispozitivul

                  1)

                  O dispoziție a unei reglementări fiscale a unui stat membru care obligă intermediarii, pentru unitățile de cazare turistică situate într-o regiune a acestui stat membru pentru care sunt intermediari sau desfășoară o politică de promovare, să comunice administrației fiscale regionale, la cererea scrisă a acesteia, datele operatorului și datele de contact ale unităților de cazare turistică, precum și numărul de nopți și de unități de cazare exploatate în cursul anului anterior trebuie să fie considerată indisociabilă, prin natura sa, de reglementarea din care face parte și, prin urmare, ține de „domeniul fiscal”, care este exclus în mod expres din domeniul de aplicare al Directivei 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic).

                  2)

                  O reglementare care obligă furnizorii de servicii de intermediere imobiliară, indiferent de locul lor de stabilire și de modalitatea în care exercită intermedierea, pentru unitățile de cazare turistică situate într-o regiune a statului membru în cauză pentru care sunt intermediari sau desfășoară o politică de promovare, să comunice administrației fiscale regionale, la cererea scrisă a acesteia, datele operatorului și datele de contact ale unităților de cazare turistică, precum și numărul de nopți și de unități de cazare exploatate în cursul anului anterior nu contravine interdicției prevăzute la articolul 56 TFUE.

         (1)  JO C 128, 12.4.2021.


title: Cauza C-44/21: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG [Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Directiva 2004/48/CE – Articolul 9 alineatul (1) – Brevet european – Măsuri provizorii – Competența autorităților judecătorești naționale de a pronunța o ordonanță de măsuri provizorii cu scopul de a preveni orice încălcare iminentă a unui drept de proprietate intelectuală – Jurisprudență națională prin care se resping cererile de măsuri provizorii atunci când validitatea brevetului în cauză nu a fost confirmată, cel puțin, printr-o decizie în primă instanță pronunțată la încheierea unei proceduri de opoziție sau de anulare – Obligația de interpretare conformă]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/14

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht München I – Germania) – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG
      (Cauza C-44/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală - Directiva 2004/48/CE - Articolul 9 alineatul (1) - Brevet european - Măsuri provizorii - Competența autorităților judecătorești naționale de a pronunța o ordonanță de măsuri provizorii cu scopul de a preveni orice încălcare iminentă a unui drept de proprietate intelectuală - Jurisprudență națională prin care se resping cererile de măsuri provizorii atunci când validitatea brevetului în cauză nu a fost confirmată, cel puțin, printr-o decizie în primă instanță pronunțată la încheierea unei proceduri de opoziție sau de anulare - Obligația de interpretare conformă)
      (2022/C 237/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

         Pârâte: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

         Dispozitivul

      Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că se opune unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia cererile de măsuri provizorii pentru contrafacerea unui brevet trebuie, în principiu, să fie respinse atunci când validitatea brevetului în cauză nu a fost confirmată cel puțin printr-o decizie în primă instanță pronunțată în urma unei proceduri de opoziție sau de declarare a nulității.

         (1)  JO C 182, 10.5.2021.


title: Cauza C-72/21: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – SIA „PRODEX”/Valsts ieņēmumu dienests (Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Tariful vamal comun – Nomenclatura combinată – Poziții tarifare – Subpoziția 4418 20 – Domeniu de aplicare – Uși și ramele lor, pervazuri și praguri – Panouri MDF și forme din lemn – Regula generală 2 (a) prima parte pentru interpretarea Nomenclaturii combinate – Articol incomplet sau nefinit – Noțiune)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/14

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – SIA „PRODEX”/Valsts ieņēmumu dienests
      (Cauza C-72/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Tariful vamal comun - Nomenclatura combinată - Poziții tarifare - Subpoziția 4418 20 - Domeniu de aplicare - Uși și ramele lor, pervazuri și praguri - Panouri MDF și forme din lemn - Regula generală 2 (a) prima parte pentru interpretarea Nomenclaturii combinate - Articol incomplet sau nefinit - Noțiune)
      (2022/C 237/18)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă-recurentă: SIA „PRODEX”

         Pârâtă-intimată: Valsts ieņēmumu dienests

         Dispozitivul

      Subpoziția 4418 20 din Nomenclatura combinată coroborată cu prima parte a regulii generale 2 (a) pentru interpretarea acestei nomenclaturi, care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunea care rezultă din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013, trebuie interpretată în sensul că acoperă, în calitate de articole distincte, mărfuri descrise ca fiind panouri și forme din lemn, ale căror profil și finisaj decorativ indică în mod obiectiv că sunt destinate fabricării de rame, pervazuri și praguri de uși, chiar incomplete sau nefinite, cu condiția ca aceste mărfuri să fi suferit prelucrări care le fac exclusiv utilizabile ca atare și să prezinte astfel caracteristicile esențiale ale articolelor finite.

         (1)  JO C 138, 19.4.2021.


title: Cauza C-86/21: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Spania) – Gerencia Regional de Salud de Castilla y León/Delia [Trimitere preliminară – Libera circulație a lucrătorilor – Articolul 45 TFUE – Regulamentul (UE) nr. 492/2011 – Articolul 7 alineatul (2) – Egalitate de tratament – Sistem național de recunoaștere a evoluției profesionale a profesioniștilor din domeniul sănătății – Neluarea în considerare a experienței profesionale dobândite în cadrul serviciilor de sănătate dintr un alt stat membru – Obstacol]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/15

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Spania) – Gerencia Regional de Salud de Castilla y León/Delia
      (Cauza C-86/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera circulație a lucrătorilor - Articolul 45 TFUE - Regulamentul (UE) nr. 492/2011 - Articolul 7 alineatul (2) - Egalitate de tratament - Sistem național de recunoaștere a evoluției profesionale a profesioniștilor din domeniul sănătății - Neluarea în considerare a experienței profesionale dobândite în cadrul serviciilor de sănătate dintr un alt stat membru - Obstacol)
      (2022/C 237/19)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Gerencia Regional de Salud de Castilla y León

         Intimată: Delia

         Dispozitivul

      Articolul 45 TFUE și articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale referitoare la recunoașterea evoluției profesionale în cadrul serviciului de sănătate al unui stat membru care împiedică luarea în considerare, cu titlu de vechime a lucrătorului, a experienței profesionale dobândite de acesta din urmă într un serviciu public de sănătate din alt stat membru, cu excepția cazului în care restricția privind libera circulație a lucrătorilor pe care o presupune această reglementare răspunde unui obiectiv de interes general, permite garantarea realizării acelui obiectiv și nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia din urmă.

         (1)  JO C 189, 17.5.2021.


title: Cauza C-89/21: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – UAB „Romega” /Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba [Trimitere preliminară – Legislație alimentară – Regulamentul (CE) nr. 2073/2005 – Criterii microbiologice pentru produsele alimentare – Articolul 1 – Anexa I – Carne proaspătă de pasăre – Controlul prezenței tipurilor de salmonelă enumerate la punctul 1.28 din capitolul 1 al acestei anexe efectuat de autoritățile naționale competente – Controlul prezenței altor microorganisme patogene – Regulamentul (CE) nr. 178/2002 – Articolul 14 alineatul (8) – Putere de apreciere a autorităților naționale – Întindere]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/16

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – UAB „Romega” /Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba
      (Cauza C-89/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Legislație alimentară - Regulamentul (CE) nr. 2073/2005 - Criterii microbiologice pentru produsele alimentare - Articolul 1 - Anexa I - Carne proaspătă de pasăre - Controlul prezenței tipurilor de salmonelă enumerate la punctul 1.28 din capitolul 1 al acestei anexe efectuat de autoritățile naționale competente - Controlul prezenței altor microorganisme patogene - Regulamentul (CE) nr. 178/2002 - Articolul 14 alineatul (8) - Putere de apreciere a autorităților naționale - Întindere)
      (2022/C 237/20)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UAB „Romega”

         Pârâtă: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

         Dispozitivul

      Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2005 al Comisiei din 15 noiembrie 2005 privind criteriile microbiologice pentru produsele alimentare, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1086/2011 al Comisiei din 27 octombrie 2011, coroborat cu articolul 14 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare trebuie interpretat în sensul că autoritatea competentă a unui stat membru poate considera că nu prezintă siguranță, în sensul articolului 14 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 178/2002, categoria de produse alimentare care constă în carne proaspătă de pasăre în care au fost detectate alte microorganisme patogene decât serotipurile de salmonelă prevăzute la punctul 1.28 din capitolul 1 din anexa I la Regulamentul nr. 2073/2005, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1086/2011.

         (1)  JO C 163, 3.5.2021.


title: Cauza C-184/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 10 martie 2022 – IK/KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 10 martie 2022 – IK/KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.
      (Cauza C-184/22)
      (2022/C 237/41)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: IK

         Pârâtă: KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE (1) trebuie interpretate în sensul că o reglementare națională privind un contract colectiv, care stipulează că plata unor sporuri pentru ore suplimentare este prevăzută doar pentru orele de muncă lucrate peste programul de lucru normal al unui lucrător cu normă întreagă, conține o diferență de tratament între lucrătorii cu normă întreagă și lucrătorii cu fracțiune de normă?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ al Curții la prima întrebare:

                              a)

                              Articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE trebuie interpretate în sensul că, într-un astfel de caz, pentru a aprecia că diferența de tratament afectează un număr considerabil mai ridicat de femei decât de bărbați, nu este suficient ca în rândul lucrătorilor cu fracțiune de normă să existe un număr considerabil mai ridicat de femei decât de bărbați, ci trebuie ca, în rândul lucrătorilor cu normă întreagă, să existe un număr considerabil mai ridicat de bărbați sau o proporție semnificativ mai importantă de bărbați?

                              b)

                              În ceea ce priveşte articolul 157 TFUE și Directiva 2006/54/CE, rezultă alte concluzii din considerațiile Curții de Justiție din Hotărârea din 26 ianuarie 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zaktad Opieki Zdrowotnej w Krakowie (2), potrivit cărora și o diferență de tratament, existentă în interiorul unui grup de persoane afectate de un handicap, poate intra sub incidența „conceptului de discriminare” prevăzut la articolul 2 din Directiva 2000/78/CE (3)?

                  3.

                  În cazul în care Curtea de Justiție răspunde afirmativ la prima întrebare, iar la întrebările de la punctele 2a) și 2b) răspunsul este că, într-un caz precum cel din litigiul principal, s-ar putea aprecia că diferența de tratament în ceea ce privește remunerația vizează considerabil mai multe femei decât bărbați, atunci articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE trebuie interpretate în sensul că poate constitui un scop legitim faptul că părțile semnatare ale unui contract colectiv urmăresc, printr-o reglementare – precum cea menționată la prima întrebare -, pe de o parte, obiectivul de a descuraja angajatorul să dispună prestarea de ore suplimentare și să compenseze prestarea de către lucrători a unui volum de muncă mai mare de cât cel convenit cu plata unui spor pentru ore suplimentare, dar și, pe de altă parte, obiectivul de a împiedica un tratament nefavorabil al lucrătorilor cu normă întreagă față de lucrătorii cu fracțiune de normă și de aceea să reglementeze că sporurile se datorează doar pentru orele suplimentare prestate în plus peste programul de lucru al unui lucrător cu normă întreagă într-o lună calendaristică?

                  4.

                  Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă din anexa la Directiva 97/81/CE (4) trebuie interpretată în sensul că o reglementare națională privind un contract colectiv, care stipulează că plata unor sporuri pentru ore suplimentare este prevăzută doar pentru orele de muncă lucrate peste programul de lucru normal al unui lucrător cu normă întreagă, conține o diferență de tratament între lucrătorii cu normă întreagă și lucrătorii cu fracțiune de normă?

                  5.

                  În cazul unui răspuns afirmativ al Curții la a patra întrebare, atunci clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă din anexa la Directiva 97/81/CE trebuie interpretată în sensul că poate constitui un motiv obiectiv faptul că părțile semnatare ale unui contract colectiv urmăresc, printr-o reglementare – precum cea menționată la a patra întrebare -, pe de o parte, obiectivul de a descuraja angajatorul să dispună prestarea de ore suplimentare și să compenseze prestarea de către lucrători a unui volum de muncă mai mare de cât cel convenit cu plata unui spor pentru ore suplimentare, dar și, pe de altă parte, obiectivul de a împiedica un tratament nefavorabil al lucrătorilor cu normă întreagă față de lucrătorii cu fracțiune de normă și de aceea să reglementeze că sporurile se datorează doar pentru orele suplimentare prestate în plus peste programul de lucru al unui lucrător cu normă întreagă într-o lună calendaristică?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).

         (2)  Hotărârea din 26 ianuarie 2021 (C-16/19, EU:C:2021:64).

         (3)  Directiva Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).

         (4)  Directiva Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35).


title: Cauza C-185/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 10 martie 2022 – CM/KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 10 martie 2022 – CM/KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.
      (Cauza C-185/22)
      (2022/C 237/42)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesarbeitsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: CM

         Pârâtă: KfH Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V.

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE (1) trebuie interpretate în sensul că o reglementare națională privind un contract colectiv, care stipulează că plata unor sporuri pentru ore suplimentare este prevăzută doar pentru orele de muncă lucrate peste programul de lucru normal al unui lucrător cu normă întreagă, conține o diferență de tratament între lucrătorii cu normă întreagă și lucrătorii cu fracțiune de normă?

                  2.

                  În cazul unui răspuns afirmativ al Curții la prima întrebare:

                              a)

                              Articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE trebuie interpretate în sensul că, într-un astfel de caz, pentru a aprecia că diferența de tratament afectează un număr considerabil mai ridicat de femei decât de bărbați, nu este suficient ca în rândul lucrătorilor cu fracțiune de normă să existe un număr considerabil mai ridicat de femei decât de bărbați, ci trebuie ca, în rândul lucrătorilor cu normă întreagă, să existe un număr considerabil mai ridicat de bărbați sau o proporție semnificativ mai importantă de bărbați?

                              b)

                              În ceea ce priveşte articolul 157 TFUE și Directiva 2006/54/CE, rezultă alte concluzii din considerațiile Curții de Justiție din Hotărârea din 26 ianuarie 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zaktad Opieki Zdrowotnej w Krakowie (2), potrivit cărora și o diferență de tratament, existentă în interiorul unui grup de persoane afectate de un handicap, poate intra sub incidența „conceptului de discriminare” prevăzut la articolul 2 din Directiva 2000/78/CE (3)?

                  3.

                  În cazul în care Curtea de Justiție răspunde afirmativ la prima întrebare, iar la întrebările de la punctele 2a) și 2b) răspunsul este că, într-un caz precum cel din litigiul principal, s-ar putea aprecia că diferența de tratament în ceea ce privește remunerația vizează considerabil mai multe femei decât bărbați, atunci articolul 157 TFUE, precum și articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 4 prima teză din Directiva 2006/54/CE trebuie interpretate în sensul că poate constitui un scop legitim faptul că părțile semnatare ale unui contract colectiv urmăresc, printr-o reglementare – precum cea menționată la prima întrebare -, pe de o parte, obiectivul de a descuraja angajatorul să dispună prestarea de ore suplimentare și să compenseze prestarea de către lucrători a unui volum de muncă mai mare de cât cel convenit cu plata unui spor pentru ore suplimentare, dar și, pe de altă parte, obiectivul de a împiedica un tratament nefavorabil al lucrătorilor cu normă întreagă față de lucrătorii cu fracțiune de normă și de aceea să reglementeze că sporurile se datorează doar pentru orele suplimentare prestate în plus peste programul de lucru al unui lucrător cu normă întreagă într-o lună calendaristică?

                  4.

                  Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă din anexa la Directiva 97/81/CE (4) trebuie interpretată în sensul că o reglementare națională privind un contract colectiv, care stipulează că plata unor sporuri pentru ore suplimentare este prevăzută doar pentru orele de muncă lucrate peste programul de lucru normal al unui lucrător cu normă întreagă, conține o diferență de tratament între lucrătorii cu normă întreagă și lucrătorii cu fracțiune de normă?

                  5.

                  În cazul unui răspuns afirmativ al Curții la a patra întrebare, atunci clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă din anexa la Directiva 97/81/CE trebuie interpretată în sensul că poate constitui un motiv obiectiv faptul că părțile semnatare ale unui contract colectiv urmăresc, printr-o reglementare – precum cea menționată la a patra întrebare -, pe de o parte, obiectivul de a descuraja angajatorul să dispună prestarea de ore suplimentare și să compenseze prestarea de către lucrători a unui volum de muncă mai mare de cât cel convenit cu plata unui spor pentru ore suplimentare, dar și, pe de altă parte, obiectivul de a împiedica un tratament nefavorabil al lucrătorilor cu normă întreagă față de lucrătorii cu fracțiune de normă și de aceea să reglementeze că sporurile se datorează doar pentru orele suplimentare prestate în plus peste programul de lucru al unui lucrător cu normă întreagă într-o lună calendaristică?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).

         (2)  Hotărârea din 26 ianuarie 2021 (C-16/19, EU:C:2021:64).

         (3)  Directiva Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).

         (4)  Directiva Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES (JO 1998, L 14, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 35).


title: Cauza C-189/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 11 martie 2022 – SO/Scalable Capital GmbH

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 11 martie 2022 – SO/Scalable Capital GmbH
      (Cauza C-189/22)
      (2022/C 237/43)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht München

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: SO

         Pârâtă: Scalable Capital GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 82 din Regulamentul general privind protecția datelor (1) trebuie interpretat în sensul că dreptul la despăgubiri, inclusiv în cadrul stabilirii întinderii sale, nu are caracterul unei sancțiuni, neavând în special o funcție disuasivă generală sau specifică, ci dreptul la despăgubiri are doar o funcție de compensare și, în anumite cazuri, o funcție de satisfacție?

                  2.a)

                  În vederea aprecierii dreptului la despăgubiri pentru prejudiciul moral, trebuie să se considere că dreptul la despăgubiri are de asemenea o funcție de satisfacție individuală – înțeleasă în acest caz ca fiind interesul rămas în sfera privată a persoanei vătămate de a vedea sancționat comportamentul cauzator al prejudiciului – sau dreptul la despăgubiri are doar o funcție de compensare, înțeleasă în acest caz ca urmărind să compenseze atingerile suferite?

                  2.b.1)

                  Dacă este necesar să se considere că dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral are atât o funcție de compensare, cât și o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, trebuie să se considere că funcția de compensare are o prioritate structurală sau, cel puțin, se află într-un raport de tip regulă-excepție față de funcția de satisfacție? Aceasta are drept consecință faptul că o funcție de satisfacție nu poate fi luată în considerare decât în cazul unor încălcări săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă?

                  2.b.2)

                  În cazul în care dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral nu are o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, numai încălcările protecției datelor săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă prezintă o importanță suplimentară în ceea ce privește evaluarea contribuțiilor la cauzarea prejudiciului?

                  3)

                  În vederea înțelegerii despăgubirilor pentru prejudiciul moral, în cadrul aprecierii acestora trebuie să se pornească de la premisa unei ierarhii structurale sau, cel puțin, a unei ierarhii de tip regulă-excepție, în care experiența atingerii aduse de o încălcare a datelor prezintă o importanță mai redusă decât experiența atingerii și a durerii legate de o vătămare corporală?

                  4)

                  Atunci când se presupune că există un prejudiciu, o instanță națională are posibilitatea, având în vedere lipsa de gravitate, de a nu acorda decât despăgubiri materiale minore și, prin urmare, în anumite cazuri, care sunt percepute de către partea vătămată sau în general ca fiind doar simbolice?

                  5)

                  În vederea înțelegerii despăgubirilor pentru prejudiciul moral, în cadrul aprecierii consecințelor acestuia, trebuie să se considere că există un furt de identitate în sensul considerentului (75) al Regulamentului general privind protecția datelor numai în cazul în care un infractor și-a asumat în mod efectiv identitatea persoanei vizate, cu alte cuvinte, s-a prezentat, sub o formă sau alta, ca fiind persoana vizată, sau există deja un asemenea furt de identitate în împrejurarea în care infractorul dispune între timp de date care permit identificarea persoanei vizate?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-193/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 11 martie 2022 – TR, UQ/FTI Touristik GmbH

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 11 martie 2022 – TR, UQ/FTI Touristik GmbH
      (Cauza C-193/22)
      (2022/C 237/44)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: TR, UQ

         Pârâtă: FTI Touristik GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (2) din Directiva (UE) 2015/2302 (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate trebuie interpretat în sensul că:

                              [a]

                              pentru aprecierea caracterului justificat al rezilierii sunt relevante numai circumstanțele inevitabile și extraordinare care s-au produs deja la momentul rezilierii

                              [b]

                              sau în sensul că trebuie avute în vedere și circumstanțe extraordinare care s-au produs, în mod efectiv, după reziliere, dar înaintea începerii programate a călătoriei (care este cel mai târziu moment posibil pentru reziliere)?

                        În cazul unui răspuns afirmativ la punctul [a]:

                              [aa]

                              : Articolul 12 alineatul (2) din directivă trebuie interpretat în sensul că, în cadrul litigiului privind caracterul justificat al rezilierii, călătorul se poate prevala și de astfel de circumstanțe inevitabile și extraordinare care s-au produs deja la momentul rezilierii, dar despre care a luat cunoștință abia ulterior?

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (2) din directivă trebuie interpretat în sensul că dreptul la reziliere fără plata unui comision nu există atunci când circumstanțele pe care se întemeiază călătorul existau deja la momentul rezervării și erau cunoscute de acesta?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 90/314/CEE a Consiliului (JO 2015, L 326, p. 1).


title: Cauza C-206/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein (Germania) la 17 martie 2022 – TF/Sparkasse Südpfalz

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein (Germania) la 17 martie 2022 – TF/Sparkasse Südpfalz
      (Cauza C-206/22)
      (2022/C 237/45)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TF

         Pârâtă: Sparkasse Südpfalz

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) și dreptul la concediu plătit consacrat la articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unor dispoziții sau unor practici naționale referitoare la acordarea concediului de odihnă lucrătorilor, care prevăd că dreptul la concediu este respectat și atunci când, pe parcursul unui concediu aprobat, lucrătorul este afectat de un eveniment imprevizibil, precum în speță, de o carantină impusă de stat și, din acest motiv, este împiedicat să exercite pe deplin acest drept?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-218/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Lecce (Italia) la 24 martie 2022 – BU/Comune di Copertino

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Lecce (Italia) la 24 martie 2022 – BU/Comune di Copertino
      (Cauza C-218/22)
      (2022/C 237/46)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Lecce

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BU

         Pârâtă: Comune di Copertino

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (1) și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal (și anume articolul 5 alineatul 8 din Decretul-lege nr. 95 din 6 iulie 2012 privind dispoziții urgente pentru revizuirea cheltuielilor publice fără modificarea serviciilor publice, precum și măsuri de consolidare a patrimoniului întreprinderilor din sectorul bancar, aprobat cu modificări prin articolul 1 alineatul 1 din Legea nr. 135 din 7 august 2012), care, având în vedere cerințele de limitare a cheltuielilor publice, precum și cerințele organizatorice ale angajatorului din sectorul public, interzice compensarea în bani a concediului în cazul demisiei lucrătorului angajat în sectorul public?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru și articolul 31 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că impun ca funcționarul public să facă dovada imposibilității de a efectua concediul pe durata raportului de muncă?

         (1)  JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauza C-223/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 29 martie 2022 – Procedură penală privind pe ND

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 29 martie 2022 – Procedură penală privind pe ND
      (Cauza C-223/22)
      (2022/C 237/47)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Napoli

         Inculpata din procedura principală

      ND

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11 (1), articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE (2), articolul 29 din Directiva (UE) 2011/95/UE (3), articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, aprobat cu modificări prin Legea nr. 26 din 28 martie 2019, în măsura în care condiționează accesul la venitul de cetățenie de îndeplinirea cerinței de a avea reședința în Italia de cel puțin zece ani (dintre care ultimii doi ani, considerați la momentul depunerii cererii și pe toată durata acordării beneficiului, trebuie să fie neîntrerupți), rezervând astfel un tratament mai puțin favorabil pentru cetățenii italieni, pentru cetățenii Uniunii Europene care beneficiază de dreptul de ședere sau de ședere permanentă ori pentru resortisanții unor țări din afara Uniunii Europene rezidenți pe termen lung care au reședința de mai puțin de zece ani sau de zece ani, dintre care ultimii doi ani nu sunt neîntrerupți, în raport cu aceleași categorii care au reședința de 10 ani, dintre care ultimii doi ani sunt neîntrerupți?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE, articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, aprobat cu modificări prin Legea nr. 26 din 28 martie 2019, în măsura în care rezervă un tratament diferit rezidenților pe termen lung, care pot dobândi un drept de ședere permanentă într-un stat membru al Uniunii Europene după ce au avut reședința o perioadă de cinci ani în statul membru gazdă, în raport cu rezidenții pe termen lung care au reședința de zece ani, dintre care ultimii doi ani sunt neîntrerupți?

                  3)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE și articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, care impune cetățenilor italieni, cetățenilor Uniunii Europene și resortisanților unor țări din afara Uniunii Europene obligația de a avea reședința de zece ani (inclusiv pe o perioadă neîntreruptă de doi ani) pentru a putea beneficia de venitul de cetățenie?

                  4)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE, articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, în măsura în care, în vederea acordării venitului de cetățenie, impune cetățenilor italieni, cetățenilor Uniunii Europene și resortisanților unor țări din afara Uniunii Europene obligația de a declara că au avut reședința în Italia pe o perioadă de zece ani, dintre care ultimii doi ani trebuie să fie neîntrerupți, prevăzând consecințe grave cu caracter penal pentru falsul în declarații?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).

         (2)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225).

         (3)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (reformare) (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-227/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Gabrovo (Bulgaria) la 31 martie 2022 – IL/Regionalna direktsia „Avtomobilna administratsia” Pleven

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad – Gabrovo (Bulgaria) la 31 martie 2022 – IL/Regionalna direktsia „Avtomobilna administratsia” Pleven
      (Cauza C-227/22)
      (2022/C 237/48)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad – Gabrovo

         Părțile din procedura principală

         Recurent: IL

         Intimată: Regionalna direktsia „Avtomobilna administratsia” Pleven

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile Directivei 2006/126 (1) permit statelor membre să solicite conducătorilor de vehicule din categoriile С, CE, C1, C1E, D, DE, D1 și D1E să se supună unei examinări medicale pentru determinarea aptitudinii lor psihice și mentale la intervale mai scurte decât durata de valabilitate a permisului de conducere și, în acest sens, să solicite (în plus față de permisul de conducere) un document separat care să ateste aptitudinea lor? Sau posesia unui permis de conducere valabil din categoriile menționate atestă, de asemenea, aptitudinea psihică și mentală a conducătorului auto, întrucât această aptitudine a fost deja stabilită la prima eliberare, respectiv la reînnoirea permisului de conducere?

         (1)  Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (JO 2006, L 403, p. 18, Ediție specială, 07/vol. 17, p. 216).


title: Cauza C-228/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 1 aprilie 2022 – flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 1 aprilie 2022 – flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Cauza C-228/22)
      (2022/C 237/49)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: flightright GmbH

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) privind drepturile pasagerilor aerieni există în toate cazurile în care anularea zborului sau întârzierea echivalentă cu o anulare este bazată pe o modificare a alocării intervalelor orare de către organismul de control al traficului aerian competent?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, pentru reținerea unei împrejurări excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul privind drepturile pasagerilor aerieni este suficient ca modificarea alocării intervalelor orare să se bazeze pe o reducere a capacităților de zbor impusă de condițiile meteorologice, deși condițiile meteorologice nu au determinat suspendarea întregului trafic aerian?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-234/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tallinna Halduskohus (Estonia) la 4 aprilie 2022 – Roheline Kogukond MTÜ, Eesti Metsa Abiks MTÜ, Päästame Eesti Metsad MTÜ și Sihtasutuse Keskkonnateabe Ühendus/Keskkonnaagentuur

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/39

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tallinna Halduskohus (Estonia) la 4 aprilie 2022 – Roheline Kogukond MTÜ, Eesti Metsa Abiks MTÜ, Päästame Eesti Metsad MTÜ și Sihtasutuse Keskkonnateabe Ühendus/Keskkonnaagentuur
      (Cauza C-234/22)
      (2022/C 237/50)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Tallinna Halduskohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Roheline Kogukond MTÜ, Eesti Metsa Abiks MTÜ, Päästame Eesti Metsad MTÜ și Sihtasutuse Keskkonnateabe Ühendus

         Pârâtă: Keskkonnaagentuur

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Date precum cele referitoare la localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic din procedura principală trebuie să fie calificate drept informații despre mediu în sensul articolului 2 punctul 1 litera (a) sau al articolului 2 punctul 1 litera (b) din Directiva privind informațiile despre mediu (1)?

                  2.

                  În cazul în care aceste date constituie informații despre mediu în conformitate cu răspunsul dat la prima întrebare: articolul 4 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind informațiile despre mediu trebuie interpretat în sensul că printre materialele în curs de finalizare sau documentele sau datele care nu sunt finalizate se numără și datele referitoare la localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic?
                  Articolul 4 alineatul (2) litera (a) din Directiva privind informațiile despre mediu trebuie să fie interpretat în sensul că condiția prevăzută de această dispoziție – ca legislația să prevadă confidențialitatea corespunzătoare – este îndeplinită atunci când cerința de confidențialitate nu este prevăzută de lege pentru un anumit tip de informații, ci rezultă, prin interpretare, dintr-o dispoziție a unui act normativ cu caracter general, precum Legea privind informațiile publice sau Legea privind statisticile de stat?
                  În ceea ce privește aplicarea articolului 4 alineatul (2) litera (b) din Directiva privind informațiile despre mediu, trebuie să se constate efectiv o afectare în mod negativ a relațiilor internaționale ale statului, posibilă prin divulgarea informațiilor solicitate, sau este suficientă constatarea unui risc de afectare?
                  Motivul invocat la articolul 4 alineatul (2) litera (h) din Directiva privind informațiile despre mediu, „protecția mediului [vizat de informațiile respective]”, justifică o restricție privind accesul la informațiile despre mediu pentru a garanta fiabilitatea statisticilor de stat?

                  3.

                  În cazul în care, în funcție de răspunsul la prima întrebare, date precum cele din procedura principală referitoare la localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic nu constituie informații despre mediu, o cerere de informații referitoare la aceste date trebuie să fie considerată o cerere de acces la informații în sensul articolului 2 punctul 1 litera (b) din Directiva privind informațiile despre mediu, care trebuie să fie tratată în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din această directivă?

                  4.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare: date precum cele din procedura principală referitoare la localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic trebuie să fie considerate informații privind metodele de analiză, de prelevare de probe și de tratare preliminară a probelor folosite pentru compilarea informațiilor în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva privind informațiile despre mediu?

                  5.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare: accesul la astfel de informații, care decurge din articolul 8 alineatul (2) din Directiva privind informațiile despre mediu, poate fi restricționat pentru vreun motiv important care rezultă din dreptul intern?
                  Refuzul divulgării informațiilor în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva privind informațiile despre mediu poate fi atenuat prin alte măsuri, de exemplu prin măsuri de acordare a accesului la informațiile solicitate instituțiilor de cercetare și dezvoltare sau Curții de Conturi în scopul efectuării unui control

                  6.

                  Refuzul divulgării de date precum cele din procedura principală referitoare la localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic poate fi motivat prin obiectivul de a asigura calitatea informațiilor privind mediul în sensul articolului 8 alineatul (1) din Directiva privind informațiile despre mediu?

                  7.

                  Considerentul (21) al Directivei privind informațiile despre mediu conferă un temei juridic pentru divulgarea datelor privind localizarea parcelelor eșantion permanente din inventarul forestier statistic

         (1)  Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO 2003, L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200).


title: Cauza C-248/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 8 aprilie 2022 – Z.K. și M.S./Minister for Justice and Equality

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/40

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 8 aprilie 2022 – Z.K. și M.S./Minister for Justice and Equality
      (Cauza C-248/22)
      (2022/C 237/51)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Z.K. și M.S.

         Pârât: Minister for Justice and Equality

         Întrebarea preliminară

      Directiva 2004/38/CE (1) a Consiliului interzice acordarea simultană a drepturilor de ședere derivate soțului înstrăinat și partenerului durabil de facto ai unui cetățean al Uniunii Europene care își exercită în mod legal dreptul la liberă circulație în calitate de lucrător în temeiul directivei?

         (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-249/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 11 aprilie 2022 – BM/Gebühren Info Service GmbH (GIS)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/41

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 11 aprilie 2022 – BM/Gebühren Info Service GmbH (GIS)
      (Cauza C-249/22)
      (2022/C 237/52)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: BM

         Intimată: Gebühren Info Service GmbH (GIS)

         Cealaltă parte din proces: Bundesminister für Finanzen, Österreichischer Rundfunk (ORF)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Ținând seama de dispoziția de drept primar a articolului 151 alineatul (1) coroborat cu anexa XV partea IX punctul 2 litera h) prima teză a doua liniuță din Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (1), o remunerație precum taxa de program a ORF austriacă, care este stabilită de însuși organismul public de radiodifuziune pentru a-și finanța activitatea, trebuie să fie considerată remunerație, în sensul articolului 2 coroborat cu articolul 378 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (2)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, taxa de program a ORF menționată în întrebare trebuie să fie de asemenea considerată o remunerație în sensul Directivei 2006/112/CE, în măsura în care sunt obligate să o achite persoane care, deși dispun de un aparat de recepție radio într-o clădire în care ORF furnizează pe cale terestră programele sale, nu pot recepționa aceste programe ale ORF, întrucât nu dispun de modulul de recepție necesar??

         (1)  Încheiat prin Tratatul între Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Irlanda, Republica Italiană, Marele Ducat al Luxemburgului, Regatul Țărilor de Jos, Republica Portugheză, Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord (state membre ale Uniunii Europene) și Regatul Norvegiei, Republica Austria, Republica Finlanda şi Regatul Suediei privind aderarea la Uniunea Europeană (JO 1994, C 241, p. 9).

         (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-256/22 P: Recurs introdus la 12 aprilie 2022 de Pilatus Bank plc împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 2 februarie 2022 în cauza T-27/19, Pilatus Bank și Pilatus Holding/BCE

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/41

      Recurs introdus la 12 aprilie 2022 de Pilatus Bank plc împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 2 februarie 2022 în cauza T-27/19, Pilatus Bank și Pilatus Holding/BCE
      (Cauza C-256/22 P)
      (2022/C 237/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Pilatus Bank plc (reprezentant: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Celelalte părți din procedură: Banca Centrală Europeană (BCE), Comisia Europeană, Pilatus Holding ltd.

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  declararea nulității, în temeiul articolului 264 TFUE, a deciziei BCE din 2 noiembrie 2018 privind retragerea autorizației Pilatus Bank;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra acțiunii în anulare în cazul în care Curtea nu este în măsură să se pronunțe pe fond;

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă, precum și a cheltuielilor de judecată aferente recursului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.
      Primul motiv este întemeiat pe faptul că Tribunalul a asumat în mod eronat că este relevant din punct de vedere juridic să se stabilească dacă BCE este responsabilă de retragerea de facto a autorizației anterioare și în special dacă BCE avea obligația de a împiedica retragerea de facto a autorizației prin intermediul unei intervenții în temeiul articolului 6 alineatul (5) litera (c) din Regulamentul privind mecanismul unic de supraveghere (SSMR) (1).
      Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că respingerea de către Tribunal a celui de al doilea motiv al recurentei este întemeiată pe aprecierea eronată a Tribunalului potrivit căreia noțiunea de reputație care figurează la articolul 23 din Directiva privind cerințele în materie de fonduri proprii (CRD IV) (2) nu trebuie să fie interpretată în mod necesar în conformitate cu ordinea juridică a Uniunii, astfel încât un act de acuzare într-o țară terță poate aduce atingere reputației unui acționar chiar dacă comportamentul în cauză nu este nelegal în ordinea juridică a Uniunii și chiar dacă acest comportament este prevăzut într-un act de blocare.
      Al treilea motiv este întemeiat pe mai multe erori suplimentare care afectează hotărârea atacată, printre care figurează cea potrivit căreia Tribunalul ar fi interpretat în mod greșit noțiunea de proporționalitate prin faptul că nu a considerat că o analiză a proporționalității trebuie să se bazeze pe motivele pe care se întemeiază decizia.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea drepturilor procedurale ale recurentei.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

         (2)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338).


title: Cauza C-291/22 P: Recurs introdus la 2 mai 2022 de Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 2 martie 2022 în cauza T-556/20, D & A Pharma/Comisia și EMA

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/42

      Recurs introdus la 2 mai 2022 de Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 2 martie 2022 în cauza T-556/20, D & A Pharma/Comisia și EMA
      (Cauza C-291/22 P)
      (2022/C 237/54)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) (reprezentanți: N. Viguié, E. Gouesse, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 2 martie 2022 în cauza T-556/20, D & A Pharma/Comisia și EMA;

                  —

                  admiterea acțiunii și anularea Deciziei de punere în aplicare C (2020) 4694 final a Comisiei din 6 iulie 2020 de refuzare a autorizației de introducere pe piață în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 pentru „Hopveus – oxibat de sodiu”, medicament de uz uman;

                  —

                  obligarea Comisiei și a EMA la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă două motive.
      Prin intermediul primului motiv, recurenta reproșează, în primul rând, că în hotărârea atacată s-a săvârșit o eroare de drept atunci când s-a statuat că Comitetul pentru medicamente de uz uman (CHMP) ar dispune de o marjă de apreciere largă pentru a decide dacă să recurgă la un comitet științific consultativ permanent (SAG) sau la un comitet ad-hoc, contrar dispozițiilor articolului 62 alineatul (1) al cincilea paragraf ultima teză din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (1), ale articolului 11 din Regulamentul de procedură al CHMP (2) și ale articolului 6 alineatul (1) din Orientările privind procedura de reexaminare (3), această eroare de drept fiind dublată de o calificare juridică eronată a faptelor, întrucât, în speță și în orice caz, numai SAG permanent psihiatric ar fi putut fi consultat în mod valabil.
      În al doilea rând, recurenta reproșează Tribunalului că a afectat hotărârea sa de o eroare de calificare juridică a faptelor, considerând că ea nu ar fi demonstrat influența pe care consultarea SGC permanent psihiatric ar fi putut să o aibă asupra sensului deciziei, în condițiile în care, pe de o parte, Hopvos se afla într-o situație comparabilă cu Selincro (acest medicament beneficiase de consultarea SAG permanent psihiatric și obținuse o autorizație de introducere pe piață) și, pe de altă parte, expertiza și modul de funcționare a SAG permanent psihiatric presupunea că consultarea sa ar fi putut avea o influență asupra sensului deciziei adoptate.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta critică hotărârea atacată pentru că, în primul rând, în aceasta s-a săvârșit o eroare de drept în raport cu dreptul la bună administrare, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale, considerându-se că recurenta nu ar fi demonstrat lipsa de imparțialitate a comitetului ad-hoc convocat de CHMP pentru motivul că nu ar fi făcut dovada unor părtiniri sau a unor prejudecăți personale din partea unora dintre membrii comitetului, deși recurenta a invocat motivul de imparțialitate obiectivă, care nu impune demonstrarea unor declarații sau a unor luări de poziție, acestea ținând de imparțialitatea subiectivă.
      În al doilea rând, recurenta reproșează Tribunalului că a calificat în mod eronat faptele, considerând că cei doi membri vizați ai comitetului ad-hoc nu s-ar fi aflat într-o situație de conflict de interese, deși situațiile lor respective erau de natură să stabilească o îndoială justificată în mod obiectiv și, în consecință, o lipsă de imparțialitate obiectivă din partea acestui comitet ad-hoc.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO 2004, L 136, p. 1, Ediție specială, 13 vol./44, p. 83).

         (2)  Committee for Medicinal Products for Human Use – Rules of Procedure, EMEA/45110/2007.

         (3)  Committee for Medicinal Products for Human Use, Procedural Advice on the Re-examination of CHMP Opinions, EMEA/CHMP/50745/2005 Rev. 1.


title: Cauzele T-335/18, T-338/18 și T-327/19: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – Mubarak și alții/Consiliul („Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația în Egipt – Măsuri adoptate împotriva unor persoane răspunzătoare de deturnare de fonduri publice și a unor persoane și entități asociate – Înghețarea fondurilor – Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor – Menținerea numelor reclamanților pe listă – Dreptul la apărare – Obligația Consiliului de a verifica dacă decizia unei autorități dintr-un stat terț a fost adoptată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă – Eroare de drept – Eroare vădită de apreciere”)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/44

      Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – Mubarak și alții/Consiliul
      (Cauzele T-335/18, T-338/18 și T-327/19) (1)

      („Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația în Egipt - Măsuri adoptate împotriva unor persoane răspunzătoare de deturnare de fonduri publice și a unor persoane și entități asociate - Înghețarea fondurilor - Lista persoanelor, a entităților și a organismelor cărora li se aplică înghețarea fondurilor - Menținerea numelor reclamanților pe listă - Dreptul la apărare - Obligația Consiliului de a verifica dacă decizia unei autorități dintr-un stat terț a fost adoptată cu respectarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de drept - Eroare vădită de apreciere”)
      (2022/C 237/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți în cauza T-335/18: Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Caire, Egipt), Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Cairo), Heidy Mohamed Magdy Hussein Rasekh (Cairo), Khadiga Mahmoud El Gammal (Cairo) (reprezentanți: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, C. Enderby Smith și F. Holmey, solicitors)

         Reclamantă în cauza T-338/18: Suzanne Saleh Thabet (Cairo) (reprezentanți: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, C. Enderby Smith și F. Holmey, solicitors)

         Reclamant în cauza T-327/19: Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, în calitate de moștenitor al lui Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Cairo) (reprezentanți: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, C. Enderby Smith și F. Holmey, solicitors)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: V. Piessevaux și A. Antoniadis, agenți)

         Obiectul

      Acțiuni întemeiate pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea, pe de o parte, a Deciziei (PESC) 2018/466 a Consiliului din 21 martie 2018 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2018, L 78I, p. 3), a Deciziei (PESC) 2019/468 a Consiliului din 21 martie 2019 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2019, L 80, p. 40) și a Deciziei (PESC) 2020/418 a Consiliului din 19 martie 2020 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2020, L 86, p. 11) și, pe de altă parte, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/465 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2018, L 78I, p. 1), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/459 al Consiliului din 21 martie 2019 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2019, L 80, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/416 al Consiliului din 19 martie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2020, L 86, p. 3), în măsura în care aceste acte se aplică reclamanților

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-335/18, T-338/18 și T-327/19 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Anulează Decizia (PESC) 2018/466 a Consiliului din 21 martie 2018 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, Decizia (PESC) 2019/468 a Consiliului din 21 martie 2019 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt și Decizia (PESC) 2020/418 a Consiliului din 19 martie 2020 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, în măsura în care acestea îi privesc pe domnii Gamal Mohamed Hosni Elsayed Moubarak și Alaa Mohamed Hosni Elsayed Moubarak, precum și pe doamnele Heidy Mohamed Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal și Suzanne Saleh Thabet.

                  3)

                  Anulează Decizia 2019/468 și Decizia 2020/418, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mohamed Hosni Elsayed Moubarak.

                  4)

                  Anulează Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/465 al Consiliului din 21 martie 2018 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/459 al Consiliului din 21 martie 2019 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/416 al Consiliului din 19 martie 2020 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt, în măsura în care acestea îi privesc pe domnii Gamal Mohamed Hosni Elsayed Moubarak și Alaa Mohamed Hosni Elsayed Moubarak, precum și pe doamnele Heidy Mohamed Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal și Suzanne Saleh Thabet.

                  5)

                  Anulează Regulamentul de punere în aplicare 2019/459 și Regulamentul de punere în aplicare 2020/416, în măsura în care acestea îl privesc pe domnul Mohamed Hosni Elsayed Moubarak.

                  6)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de domnii Gamal Mohamed Hosni Elsayed Moubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Moubarak și Mohamed Hosni Elsayed Moubarak, precum și de doamnele Heidy Mohamed Magdy Hussein Rasekh, Khadiga Mahmoud El Gammal și Suzanne Saleh Thabet.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza T-508/19: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) și alții/Comisia („Ajutoare de stat – Schemă de ajutor pusă în aplicare de guvernul Gibraltarului privind impozitul pe profit – Scutire fiscală pentru veniturile din dobânzi și din redevențe – Soluții fiscale anticipate în favoarea unor societăți multinaționale – Decizie a Comisiei prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă – Obligația de motivare – Eroare vădită de apreciere – Avantaj selectiv – Dreptul de a prezenta observații”)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/45

      Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) și alții/Comisia
      (Cauza T-508/19) (1)

      („Ajutoare de stat - Schemă de ajutor pusă în aplicare de guvernul Gibraltarului privind impozitul pe profit - Scutire fiscală pentru veniturile din dobânzi și din redevențe - Soluții fiscale anticipate în favoarea unor societăți multinaționale - Decizie a Comisiei prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere - Avantaj selectiv - Dreptul de a prezenta observații”)
      (2022/C 237/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) Pte Ltd (Singapore, Singapore), MJN Global Holdings BV (Amsterdam, Țările de Jos), Mead Johnson BV (Nijmegen, Țările de Jos), Mead Johnson Nutrition Co., (Chicago, Illinois, Statele Unite) (reprezentanți: C. Quigley, barrister, M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, B. Stromsky și P. Němečková, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea în parte a Deciziei (UE) 2019/700 a Comisiei din 19 decembrie 2018 privind ajutorul de stat SA.34914 (2013/C) pus în aplicare de Regatul Unit în ceea ce privește regimul de impozitare pe profit în Gibraltar (JO 2019, L 119, p. 151)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia (UE) 2019/700 a Comisiei din 19 decembrie 2018 privind ajutorul de stat SA.34914 (2013/C) pus în aplicare de Regatul Unit în ceea ce privește regimul de impozitare pe profit în Gibraltar, în măsura în care la articolul 2 se constată că ajutorul individual acordat de guvernul Gibraltarului pe baza menținerii, după 31 decembrie 2013, a soluției fiscale anticipate acordate în favoarea MJN Holdings (Gibraltar) Ltd este nelegal și incompatibil cu piața internă și în măsura în care se dispune, la articolul 5 alineatele (1) și (2), recuperarea acestui ajutor.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Mead Johnson Nutrition (Asia Pacific) Pte Ltd, MJN Global Holdings BV, Mead Johnson BV, Mead Johnson Nutrition Co. și Comisia suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 295, 2.9.2019.


title: Cauza T-634/19: Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – FC/EUAA („Funcție publică – Agenți temporari – Procedură predisciplinară – Suspendare, reținere din remunerație și interzicerea accesului la spațiile și echipamentele EUAA – Raportul OLAF – Principiul bunei administrări – Dreptul de a fi ascultat – Principiul imparțialității – Eroare vădită de apreciere – Obligația de motivare – Dreptul la apărare – Răspundere – Legătură strânsă cu concluziile în anulare”)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/46

      Hotărârea Tribunalului din 6 aprilie 2022 – FC/EUAA
      (Cauza T-634/19) (1)

      („Funcție publică - Agenți temporari - Procedură predisciplinară - Suspendare, reținere din remunerație și interzicerea accesului la spațiile și echipamentele EUAA - Raportul OLAF - Principiul bunei administrări - Dreptul de a fi ascultat - Principiul imparțialității - Eroare vădită de apreciere - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Răspundere - Legătură strânsă cu concluziile în anulare”)
      (2022/C 237/57)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: FC (reprezentanți: V. Christianos, A. Skoulikis și M.-C. Vlachoy, avocați)

         Pârâtă: Agenția Uniunii Europene pentru Azil (reprezentanți: P. Eyckmans și M. Stamatopoulou, agenți, asistați de A. Guillerme și T. Bontinck, avocați)

         Obiectul

      Prin acțiunea ei întemeiată pe articolul 270 TFUE, reclamanta solicită, pe de o parte, anularea Deciziei Agenției Uniunii Europene pentru Azil (EUAA) din [confidențial] prin care aceasta a pronunțat suspendarea sa și a celei din [confidențial] prin care aceasta respinge reclamația sa din [confidențial] și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care pe care l-ar fi suferit ca urmare a acestor decizii

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă FC la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 399, 25.11.2019.