title: Cauza C-483/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 6 septembrie 2016 – Sziber Zsolt/ERSTE Bank Hungary Zrt.

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/32

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 6 septembrie 2016 – Sziber Zsolt/ERSTE Bank Hungary Zrt.
   (Cauza C-483/16)
   (2016/C 419/43)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sziber Zsolt

      Pârâtă: ERSTE Bank Hungary Zrt.

      Intervenientă: Szeder Mónika

      Întrebările preliminare

               1)

               Următoarele dispoziţii de drept al Uniunii, şi anume articolul 129A alineatele (1) şi (2) din Tratatul privind Funcţionarea Uniunii Europene (Tratatul de la Roma), coroborat alineatul (3) al aceluiaşi articol, articolul 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (2012/C 326/02), articolul 7, alineatele (1) şi (2) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) coroborat cu articolul 8 din aceeaşi directivă, precum şi considerentul (47) al Directivei 2008/48/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (2) trebuie interpretate în sensul că aceste dispoziţii de drept al Uniunii se opun, excluzând de la aplicare, unei reglementări naţionale care prevede o cerinţă suplimentară în detrimentul unei părţi (reclamant sau pârât) la un contract de credit în calitate de consumator care, în perioada 1 mai 2004-26 iulie 2014, a încheiat în calitate de consumator un contract de credit afectat de o clauză contractuală abuzivă, care permite o majorare unilaterală a dobânzilor, a costurilor şi a cheltuielilor, sau de o prevedere contractuală abuzivă referitoare la diferenţa dintre cursul de vânzare şi cursul de cumpărare, precizându-se că aceste cerinţe suplimentare impun în special, pentru a putea valorifica eficient în justiţie drepturile legate de nevalabilitatea contractelor menţionate încheiate cu consumatorii, depunerea unui memoriu în contenciosul civil [în particular cererea introductivă, memoriul de modificare a cererii introductive sau excepţia de nevalabilitate invocată în apărare (împotriva obligării consumatorului), modificarea unei astfel de excepţii, cererea reconvenţională sau modificarea unei astfel de cereri] care, pentru ca instanţa să îl poată pune în discuţie pe fondul cauzei, trebuie în mod obligatoriu să aibă un anumit conţinut, pe când celelalte părţi decât cele care au încheiat un contract de credit în calitate de consumatori, precum şi părţile care, în aceeaşi perioadă, au încheiat în calitate de consumatori contracte de credit care nu intră în categoria de contracte sus-menţionată nu sunt obligate să formuleze un memoriu cu un conţinut stabilit în acest fel?

               2)

               Dispoziţiile de drept al Uniunii Europene, enumerate la punctul 1) de mai sus, trebuie interpretate în sensul că ele – indiferent dacă Curtea răspunde afirmativ sau negativ la întrebarea 1) care este mai generală decât întrebarea 2) – exclud posibilitatea ca unei părţi care a încheiat un contract de credit în calitate de consumator precum cel menţionat la punctul 1) să i se aplice cerinţele suplimentare imperative [de mai jos] [literele a)-c)]:

                           a)

                           memoriul [cererea introductivă, memoriul de modificare a cererii introductive sau excepţia de nevalabilitate invocată în apărare (împotriva obligării consumatorului), modificarea unei astfel de excepţii, cererea reconvenţională sau modificarea unei astfel de cereri], dat fiind că trebuie formulat în procedura jurisdicţională contencioasă de o parte care a încheiat un contract de credit în calitate de consumator (reclamant sau pârât), precum cel menţionat la punctul 1), nu poate fi examinat şi admis pe fond decât dacă, în acest memoriu, partea nu solicită instanţei doar constatarea nevalidităţii parţiale sau totale a contractelor de credit menţionate la punctul 1), ci şi aplicarea consecinţei juridice a nevalidităţii totale – pe când celelalte părţi decât cele care au încheiat un contract de credit în calitate de consumatori, precum şi părţile care, în aceeaşi perioadă, au încheiat în calitate de consumatori contracte de credit care nu intră în categoria de contracte sus-menţionată nu sunt obligate să formuleze un memoriu cu un conţinut stabilit în acest fel?

                           b)

                           memoriul [cererea introductivă, memoriul de modificare a cererii introductive sau excepţia de nevalabilitate invocată în apărare (împotriva obligării consumatorului), modificarea unei astfel de excepţii, cererea reconvenţională sau modificarea unei astfel de cereri], dat fiind că trebuie formulat în procedura jurisdicţională contencioasă de o parte care a încheiat un contract de credit în calitate de consumator (reclamant sau pârât), precum cel menţionat la punctul 1), nu poate fi examinat şi admis pe fond decât dacă, în acest memoriu, partea nu solicită instanţei, pe lângă constatarea nevalabilităţii totale a contractelor încheiate în calitate de consumator precum cele menţionate la punctul 1), şi aplicarea, printre consecinţele juridice ale nevalabilităţii totale, a celei constând în restabilirea situaţiei anterioare contractului –, pe când celelalte părţi decât persoanele care au încheiat un contract de credit în calitate de consumatori, precum şi părţile care, în cursul aceleiaşi perioade, au încheiat în calitate de consumatori contracte de credit care nu intră în categoria de contracte sus-menţionată, nu sunt obligate să formuleze un memoriu cu un conţinut stabilit în acest fel?

                           c)

                           memoriul [cererea introductivă, memoriul de modificare a cererii introductive sau excepţia de nevalabilitate invocată în apărare (împotriva obligării consumatorului), modificarea unei astfel de excepţii, cererea reconvenţională sau modificarea unei astfel de cereri], dat fiind că trebuie formulat în procedura jurisdicţională contencioasă de o parte care a încheiat un contract de credit în calitate de consumator (reclamant sau pârât), precum cel menţionat la punctul 1), nu poate fi examinat şi admis pe fond decât dacă include un decont (definit de normele de drept naţional) extrem de complicat din punct de vedere matematic – şi care trebuie efectuat luând în considerare şi de normele de conversie în forinţi ungari – cu privire la perioada cuprinsă între data de începere a relaţiei contractuale şi data depunerii cererii introductive, decont care conţine o deducere detaliată pe fiecare post verificabilă aritmetic, şi care indică ratele lunare scadente prevăzute în contract, ratele lunare rambursate de reclamant, ratele lunare scadente determinate prin lăsarea la o parte a dispoziţiei contractuale nevalabile, precum şi diferenţa dintre aceste valori, menţionând sub formă de total cuantumul sumei pe care partea care a încheiat un contract de credit în calitate de consumator precum cel menţionat la punctul 1) o datorează încă instituţiei financiare sau, eventual, al sumei pe care a plătit-o în plus– pe când celelalte părţi decât persoanele care au încheiat un contract de credit în calitate de consumatori, precum şi părţile care, în cursul aceleiaşi perioade, au încheiat în calitate de consumatori contracte de credit care nu intră în categoria de contracte sus-menţionată, nu sunt obligate să formuleze un memoriu cu un conţinut stabilit în acest fel?

               3)

               Dispoziţiile de drept al Uniunii Europene, enumerate la punctul 1) de mai sus, trebuie interpretate în sensul că ele implică faptul că încălcarea lor, din cauza cerinţelor privind condiţiile suplimentare menţionate anterior [la punctele 1) şi 2)], constituie în acelaşi timp o încălcare a articolelor 20, 21 şi 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (2012/C 326/02), ţinând cont de asemenea [parţial şi la punctele 1) şi 2)] că, potrivit Hotărârii din 5 decembrie 2000, Guimont (C-448/98, EU:C:2000:663, punctul 23), şi Hotărârii din 10 mai 2012, Duomo Gpa şi alţii (C-357/10 à C-359/10, EU:C:2012:283, punctul 28), precum şi Ordonanţei din 3 iulie 2014, Tudoran (C-92/14, EU:C:2014:2051, punctul 39), dreptul Uniunii Europene în materia protecţiei consumatorilor trebuie aplicat de instanţele naţionale şi în situaţii când nu există elemente transfrontaliere, mai precis în situaţii pur naţionale, sau trebuie să se considere că există o situaţie transfrontalieră pentru simplul fapt că respectivele contracte de credit menţionate la punctul 1) de mai sus sunt contracte de credit denumite „în devize străine”?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediţie specială, 15/vol. 2, p. 273).

      (2)  Directive 2008/48/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66).


title: Cauza C-519/07 P: Recurs introdus la 22 noiembrie 2007 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-348/03, Koninklijke Friesland Foods NV (fostă Friesland Coberco Dairy Foods Holding NV)/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/9

         Recurs introdus la 22 noiembrie 2007 de Comisia Comunităților Europene împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 12 septembrie 2007 în cauza T-348/03, Koninklijke Friesland Foods NV (fostă Friesland Coberco Dairy Foods Holding NV)/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-519/07 P)
   (2008/C 37/11)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. van Vlient și S. Noë, mandatari)

      Cealaltă parte în proces: Koninklijke Friesland Foods NV, fostă Friesland Coberco Dairy Foods Holding NV
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate, respingerea acțiunii în anularea deciziei (1) și obligarea Koninklijke Friesland Foods NV (KFF) la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura din fața Tribunalului și în prezentul recurs;

               —

               în subsidiar, anularea hotărârii atacate în măsura în care acordă drepturi altor operatori de pe piață decât Koninklijke Friesland Foods NV, care depuseseră, la 11 iulie 2001, la administrația fiscală olandeză o cerere de aplicare a schemei de ajutor în cauză, și respingerea acțiunii în anularea deciziei în măsura în care se referă la acordarea de drepturi altor operatori de pe piață decât KFF, care depuseseră, la 11 iulie 2001, la administrația fiscală olandeză o cerere de aplicare a respectivei scheme de ajutor.

         Motivele și principalele argumente
   În opinia Comisiei, Tribunalul de Primă Instanță a încălcat dreptul comunitar:

               (i)

               prin faptul că a apreciat că KFF are interes în cauză întrucât, dacă acțiunea ar fi fost admisă, aceasta ar fi putut invoca anumite pretenții împotriva autorităților olandeze în legătură cu aplicarea a schemei CFA (hotărârea atacată, punctele 58-73);

               (ii)

               prin faptul că a apreciat că decizia atacată privește direct și individual KFF (hotărârea atacată, punctele 93-101);

               (iii)

               prin faptul că a anulat decizia în temeiul unor fapte care nu erau, și nici nu puteau fi, cunoscute de Comisie la momentul adoptării deciziei, mai precis situația concretă a KFF (hotărârea atacată punctele 141-143);

               (iv)

               primul aspect: prin faptul că a apreciat în mod evident eronat că un element de importanță esențială pentru raționamentul Tribunalului este necontestat și deci dovedit (Tribunalul a pornit în mod eronat de la premisa că nu a fost contestat de Comisie faptul că reclamanta ar fi luat măsuri contabile și decizii financiare și economice, care nu puteau fi modificate într-un termen de 15 luni, hotărârea atacată, punctul 137);
               al doilea aspect: prin faptul că a apreciat că o întreprindere care nu a făcut decât să introducă o cerere pentru a fi autorizată să beneficieze de o schemă de ajutor poate invoca încrederea legitimă (hotărârea atacată, punctele 125-140);

               (v)

               prin faptul că a apreciat că KFF poate să invoce în mod întemeiat principiul egalității (hotărârea atacată, punctele 149-150);

               (vi)

               în subsidiar: prin anularea hotărârii atacate, în măsura în care acordă drepturi altor operatori de pe piață decât KFF (hotărârea atacată, punctul 1 din dispozitiv).

      (1)  Decizia 2003/515/CE a Comisiei din 17 februarie 2003 privind schema de ajutor pusă în aplicare de Țările de Jos pentru activități de finanțare internațională (JO L 180, p. 52).


title: Cauzele T-128/08 și T-241/08: Ordonanța Tribunalului din 5 mai 2010 — CBI și ABISP/Comisia ( „Ajutoare de stat — Subvenții acordate de autoritățile belgiene spitalelor publice — Serviciu de interes economic general — Plângere — Pretinsă decizie de clasare a plângerii — Adoptare ulterioară a unei decizii prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/17

         Ordonanța Tribunalului din 5 mai 2010 — CBI și ABISP/Comisia
   (Cauzele T-128/08 și T-241/08) (1)

   („Ajutoare de stat - Subvenții acordate de autoritățile belgiene spitalelor publice - Serviciu de interes economic general - Plângere - Pretinsă decizie de clasare a plângerii - Adoptare ulterioară a unei decizii prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună - Nepronunțare asupra fondului”)
   2010/C 195/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Coordination bruxelloise d’institutions sociales et de santé (CBI) (Bruxelles, Belgia) și Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP) (Bruxelles) (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat și D. Slater, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, J.-P. Keppenne și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a unei pretinse decizii a Comisiei, ce rezultă din scrisorile acesteia din 10 ianuarie 2008 și din 10 aprilie 2008, de a nu iniția procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE și de a clasa plângerea reclamantelor privind pretinsele ajutoare de stat acordate de autoritățile belgiene în cadrul finanțării spitalelor publice din rețeaua IRIS (Interhospitalière régionale des infrastructures de soins) din Région de Bruxelles-Capitale (Belgia)

      Dispozitivul

               1.

               Cauzele T-128/08 și T-241/08 sunt reunite în vederea pronunțării prezentei ordonanțe.

               2.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzelor.

               3.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de commune de Saint-Gilles (Belgia), de commune d’Etterbeek (Belgia), de commune d’Ixelles (Belgia), de commune d’Anderlecht (Belgia), de Région de Bruxelles-Capitale (Belgia), de ville de Bruxelles (Belgia) și de Republica Finlanda.

               4.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza T-166/07: Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/39

         Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-166/07)
   (2007/C 155/71)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: Paolo Gentili, Avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea anunțului de concurs general EPSO/AD/94/07 privind constituirea unei liste de recrutare pentru 125 posturi de administrator (AD 5) în domeniul informării, comunicării și mass-mediei;

               —

               anularea anunțului de concurs general EPSO/AST/37/07 privind constituirea unei liste de recrutare pentru 110 posturi de asistent (AST3) în domeniul comunicării și informării.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-156/07, Spania/Comisie.


title: Cauza C-215/12 P: Recurs introdus la 9 mai 2012 de Grazer Wechselseitige Versicherung AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 28 februarie 2012 în cauza T-282/08, Grazer Wechselseitige Versicherung AG/Comisia Europeană

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/7

         Recurs introdus la 9 mai 2012 de Grazer Wechselseitige Versicherung AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 28 februarie 2012 în cauza T-282/08, Grazer Wechselseitige Versicherung AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-215/12 P)
   2012/C 184/13
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Grazer Wechselseitige Versicherung AG (reprezentant: H. Wollmann, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               pronunțarea definitivă asupra litigiului, declararea nulă și neavenită a Deciziei 2008/719/CE a Comisiei din 30 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) acordat de Austria în cadrul privatizării Bank Burgenland (JO L 239, p. 32) și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile în fața Tribunalului și a Curții;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal în ceea ce privește al doilea capăt de cerere și soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului din 28 noiembrie 2012 în cauza T-282/08, Bank Burgenland. Recurenta atacă hotărârea în integralitatea sa. Pe de o parte hotărârea atacată este afectată de vicii de procedură care ar fi adus atingere intereselor recurentei. Pe de altă parte, în decizia sa, Tribunalul ar fi încălcat în mai multe rânduri dreptul Uniunii. Recurenta invocă motivele de mai jos.
   Prin intermediul primului motiv, Grazer Wechselseitige Versicherung AG invocă încălcarea dreptului Uniunii. Tribunalul ar considera că, în cadrul privatizării, Land Burgenland nu ar fi trebuit să țină cont de schema de garanții a landului pentru obligațiile existente al băncii. Aceste considerații ar fi eronate din punct de vedere juridic. Tribunalul ar fi aplicat în mod greșit criteriul investitorului privat. Tribunalul nu ar țin cont de faptul că schema de garanții a landului ar fi o obligație pe care landul în cauză ar fi asumat-o în calitatea sa de proprietar al băncii. Conform jurisprudenței Curții și practicii Tribunalului în alte cauze, cum este de exemplu cauza Ryanair (1), ar trebui să se țină cont, pentru aplicarea criteriului investitorului privat, de o garanție acordată de un stat membru în cadrul exercitării unei activități economice. În plus, poziția juridică a Tribunalului nu ar fi compatibilă cu efectul util al legislației comunitare în materie de ajutoare de stat. Afirmația Tribunalului potrivit căreia, cu ocazia privatizării băncilor, statele membre ale UE nu trebuie să țină cont de faptul că dobânditorul eliberează statul membru de garanțiile de stat existente ar fi de natură să creeze obstacole importante în calea stăpânirii crizei financiare și a datoriei suverane care există în prezent în Europa.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că hotărârea atacată ar fi afectată de un viciu de procedură întrucât Tribunalul nu ar fi avut considerații proprii asupra motivului esențial al acțiunii, ci făcea trimitere „în alb” la raționamentele Comisiei. În această privință, ar fi vorba despre aprecierea eronată a Comisiei potrivit căreia viciile care ar fi afectat condițiile cererii de ofertă a landului nu ar fi avut nicio incidență asupra valorii ofertelor depuse. În plus, preluând fără a reflecta această apreciere juridică eronată, Tribunalul ar fi încălcat la rândul său dreptul Uniunii. Tribunalul ar pierde din vedere aspectul că condițiile viciate ale cererii de ofertă pot avea drept efect depunerea de către ofertanți a unor oferte mai mari decât în cadrul unei cereri de ofertă necondiționate. Cu ocazia privatizării Bank Burgenland, se pare că consorțiul respins ar fi propus un preț de cumpărare prea ridicat pentru a compensa deficiența calitativă a propriei oferte (și anume riscul ca în cazul vânzării către acest consorțiu, garanția să fie invocată împotriva landului). Deși Tribunalul consideră că criteriul calitativ „eliberarea de garanție” nu este admisibil în raport cu legislația în materie de ajutoare, acesta nu ar fi trebuit să rețină în același timp că oferta consorțiului a reținut o valoare aproximativă corectă a prețului pe piață (excluzând ajutoarele) al Bank Burgenland.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta invocă o încălcare a dreptului său de a fi ascultată. Tribunalul nu ar fi examinat un motiv esențial. Părțile nu ar fi contestat că, inclusiv în cazul vânzării consorțiului, Bank Burgenland ar fi emis, înainte de terminarea privatizării, titluri suplimentare în valoare de 320 de milioane de euro. Aceste titluri ar fi beneficiat de garanția landului. În această privință, recurenta ar fi arătat în mod explicit în cererea sa introductivă din 17 iulie 2008 că, în urma acestei măsuri, consorțiul ar fi fost avantajat într-o măsură mult mai importantă decât recurenta. Comisia nu ar fi ținut cont de acest lucru atunci când a comparat cele două oferte. Tribunalul nu ar fi analizat acest motiv în hotărârea atacată. Astfel, Tribunalul nu s-ar fi pronunțat în mod definitiv asupra motivelor invocate de recurentă și ar fi lipsit instanța comunitară de posibilitatea de a-și exercita competența sa de verificare.

      (1)  Hotărârea din 17 decembrie 2008, Ryanair/Comisia, T-196/04, Rec., p. II-03643


title: Cauza C-133/10: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 iulie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/81/CE — Transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice — Întreprindere supusă obligației de a ține înregistrări contabile separate — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 iulie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-133/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/81/CE - Transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice - Întreprindere supusă obligației de a ține înregistrări contabile separate - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2011/C 298/11
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Peere și K. Walkerová, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: M. Jacobs și J.-C. Halleux, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/81/CE a Comisiei din 28 noiembrie 2005 de modificare a Directivei 80/723/CEE privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice, precum și transparența relațiilor financiare din cadrul anumitor întreprinderi (JO L 312, p. 47)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/81/CE a Comisiei din 28 noiembrie 2005 de modificare a Directivei 80/723/CEE privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice, precum și transparența relațiilor financiare din cadrul anumitor întreprinderi, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-268/17: Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/31

         Acțiune introdusă la 8 mai 2017 – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale
   (Cauza T-268/17)
   (2017/C 231/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (reprezentanți: B. Mastantuono, agent și M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Revoind Industriale Srl (Oricola, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea pârâtei la plata sumei de 101 370,94 euro în temeiul conversiei de subvenție pentru parteneri nr. 632462 privind proiectul intitulat „EASIER – Experimental Acoustic Subsonic wind tunnel Investigation of the advanced geared turbofan Regional aircraft integrating HLD innovative low-noise design”, majorată cu suma de 524,91 euro cu titlu de dobânzi de întârziere calculate la rata de 3,5 % pentru perioada cuprinsă între 7 februarie 2017 și 1 aprilie 2017;

               —

               obligarea pârâtei la plata sumei de 9,72 euro pe zi cu titlul de dobânzi începând de la 2 aprilie 2017 și până la data rambursării integrale a datoriei; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.
   Reclamanta afirmă că pârâta nu și-a îndeplinit obligațiile contractuale, nerealizând proiectul EASIER și nefurnizându-i rapoartele și elementele relevante care trebuiau livrate, astfel cum s-a prevăzut la articolul II.2 din anexa II la convenția de subvenție.
   Pe de altă parte, pârâta nu a efectuat munca la care era obligată, astfel cum se precizează în anexa I, încălcând astfel obligațiile în sarcina sa în temeiul articolului II.3 literele a), e) și h) din anexa II la convenția de subvenție.
   Prin urmare, reclamanta a reziliat convenția de subvenție în temeiul articolului II. 38 din anexa II la aceasta și a emis o notă de debit privind prefinanțarea sumei de 101 370,94 euro deja plătită de coordonator către pârâtă în temeiul dispozițiilor convenției de subvenție. Astfel prefinanțarea rămâne proprietatea reclamantei până la plata finală.
   Faptele care au dat naștere obligației Revoind Industriale Srl, în calitate de beneficiară a convenției de subvenție, sunt în mare măsură necontestate în speță, iar obiecțiile pârâtei, întrucât sunt generale și incomplete și nu sunt întemeiate pe vreun element justificativ, sunt în întregime lipsite de temei.
   În consecință, reclamanta este îndreptățită să solicite recuperarea și rambursarea sumelor plătite cu titlu de prefinanțare, majorate cu dobânzi de întârziere.


title: Cauza C-214/07: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/10

         Acțiune introdusă la 23 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-214/07)
   (2007/C 170/17)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. Giolito, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neexecutarea, în termenul stabilit, a Deciziei Comisiei din 16 decembrie 2003 privind schema de ajutor pusă în aplicare de Franța privind preluarea întreprinderilor în dificultate [Ajutorul de stat C(2003) 4636] (1), Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 5 și 6 din această decizie, al articolului 249 al patrulea paragraf din Tratatul CE, precum și al articolului 10 din același tratat;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia arată, în sprijinul acțiunii sale, că pârâta nu a făcut tot ce era necesar pentru a garanta o executare rapidă și efectivă a deciziei sale întrucât, la mai mult de trei ani de la adoptarea acesteia, nu ar fi fost făcută nici cea mai mică rambursare a ajutorului ilegal acordat de statul francez. O asemenea situație ar contraveni în mod clar prevederilor articolelor 249 al patrulea paragraf CE și 14 alineatele (1) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (2).
   Pentru perioada ulterioară anului 1993, pârâta nu ar putea nici să se prevaleze de o imposibilitate absolută de executare a deciziei din 16 decembrie 2003. Pe de o parte, într-adevăr, autoritățile franceze nu ar fi întreprins în mod real demersuri pentru a recupera ajutoarele în litigiu, ordinele de recuperare nefiind nici măcar trimise debitorilor. Pe de altă parte, aceste autorități nu ar putea invoca dificultatea de a identifica beneficiarii ajutoarelor în cauză întrucât, în calitate de autorități fiscale, acestea ar putea să calculeze fără dificultate cuantumurile scutirilor de impozite care au fost acordate respectivilor beneficiari.
   În orice caz, ar rezulta din jurisprudența Curții că această condiție a imposibilității absolute de executare nu este îndeplinită atunci când statul pârât se limitează la a informa Comisia cu privire la dificultățile juridice, politice sau practice pe care le prezintă punerea în aplicare a deciziei prin care se dispune recuperarea ajutorului, fără să fi întreprins un veritabil demers pe lângă întreprinderile în cauză cu scopul de a recupera cuantumul acestui ajutor și fără să fi propus Comisiei modalități alternative de punere în aplicare a deciziei care ar fi permis depășirea dificultăților.

      (1)  JO 2004, L 108, p. 38.

      (2)  JO L 83, p. 1.


title: Cauza T-19/13: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2013 — Ekologický právní servis/Comisia

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/25

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2013 — Ekologický právní servis/Comisia
   (Cauza T-19/13)
   2013/C 79/44
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ekologický právní servis (Brno, Republica Cehă) (reprezentant: P. Černý, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2012) 8382 a Comisiei Europene din 12 noiembrie 2012 prin care a fost declarată inadmisibilă cererea reclamantei de reexaminare internă a Deciziei C(2012) 4576 a Comisiei din 6 iulie 2012 privind cererea notificată de Republica Cehă, în temeiul articolului 10c alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), referitoare la efectuarea unor alocări tranzitorii cu titlu gratuit în scopul modernizării producției de energie electrică;

               —

               anularea Deciziei C(2012) 4576 a Comisiei din 6 iulie 2012 privind cererea notificată de Republica Cehă, în temeiul articolului 10c alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, referitoare la efectuarea unor alocări tranzitorii cu titlu gratuit în scopul modernizării producției de energie electrică și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că Decizia C(2012) 8382 a Comisiei Europene din 12 noiembrie 2012 este nelegată întrucât este contrară articolului 17 din Tratatul privind Uniunea Europeană și articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și articolului 2 alineatul (1) litera (g) și articolului 10 din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (2).

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că Decizia C(2012) 4576 a Comisiei din 6 iulie 2012 este nelegală întrucât este contrată articolului 263 TFUE, Directivei 2003/87/CE de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE (3), Comunicării Comisiei — Document de orientare privind aplicarea opțională a articolului 10c din Directiva 2003/87/CE (2011/C 99/03) și Directivei 2001/42/CE (4) privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 126).

      (3)  Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătățirii și extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră (JO L 140, p. 63).

      (4)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO L 197, p. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).


title: Cauza C-624/10: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Fiscalitate — Directiva 2006/112/CE — Articolele 168, 171, 193, 194, 204 și 214 — Reglementare a unui stat membru care prevede obligația vânzătorului sau a prestatorului stabilit în afara teritoriului național de a desemna un reprezentant fiscal și de a se identifica în scopuri de TVA în acest stat membru — Reglementare care permite o compensație între TVA-ul deductibil suportat de vânzător sau de prestatorul stabilit în afara teritoriului național și cel colectat de către acesta în numele și pe seama clienților săi)

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/7

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 15 decembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-624/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Fiscalitate - Directiva 2006/112/CE - Articolele 168, 171, 193, 194, 204 și 214 - Reglementare a unui stat membru care prevede obligația vânzătorului sau a prestatorului stabilit în afara teritoriului național de a desemna un reprezentant fiscal și de a se identifica în scopuri de TVA în acest stat membru - Reglementare care permite o compensație între TVA-ul deductibil suportat de vânzător sau de prestatorul stabilit în afara teritoriului național și cel colectat de către acesta în numele și pe seama clienților săi)
   2012/C 39/10
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentant: M. Afonso, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și N. Rouam, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 168, 171, 193, 194, 204 și 214 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Legislație națională care prevede obligația vânzătorului sau a prestatorului stabilit în afara teritoriului național de a desemna un reprezentant fiscal — Obligația de identificare în scopuri de TVA — Natura și întinderea dreptului de deducere

      Dispozitivul

               1.

               Prin prevederea în titlul IV al Instrucțiunii administrative nr. 105 din 23 iunie 2006 (3 A-9-06) a unei toleranțe administrative care derogă de la un regim de taxare inversă a taxei pe valoarea adăugată și care implică desemnarea unui reprezentant fiscal de către vânzătorul sau de către prestatorul de servicii stabilit în afara teritoriului Franței, identificarea acestuia din urmă în scopuri de taxă pe valoarea adăugată în Franța și compensarea între taxa pe valoarea adăugată deductibilă pe care a suportat-o și cea pe care a colectat-o în numele și pe seama clienților săi, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și, în special, al articolelor 168, 171, 193, 194, 204 și 214 din aceasta.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-598/14 P: Recurs introdus la 22 decembrie 2014 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 21 octombrie 2014 în cauza T-453/11, Szajner/OAPI

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/4

         Recurs introdus la 22 decembrie 2014 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 21 octombrie 2014 în cauza T-453/11, Szajner/OAPI
   (Cauza C-598/14 P)
   (2015/C 096/06)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Celelalte părți din procedură: Gilbert Szajner, Forge de Laguiole

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea reclamantei din procedura în fața Tribunalului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, recurentul invocă două motive, și anume încălcarea articolului 65 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1) și încălcarea articolului 8 alineatul (4) din același regulament coroborat cu articolul L 711-4 din Codul de proprietate intelectuală francez.
   Potrivit recurentului, Tribunalul nu poate anula sau reforma decizia decât dacă, la momentul la care a fost adoptată, aceasta era afectată de unul dintre motivele de anulare sau de reformare prevăzute la articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009. Tribunalul ar fi încălcat articolul 65 alineatul (2) din regulamentul menționat prin faptul că nu a respectat întinderea controlului său de legalitate, care trebuie să se limiteze la elementele de drept (inclusiv jurisprudența existenta la data adoptării deciziei) și de fapt prezentate camerei de recurs. Tribunalul nu ar fi stabilit că, în speță, camera de recurs ar fi săvârșit o eroare la momentul la care a adoptat decizia atacată. Tribunalul ar fi substituit aprecierea camerei de recurs cu propria apreciere, procedând la o analiză a Hotărârii Curții de Casație din Franța din 10 iulie 2012 cu privire la care camera de recurs nu ar fi putut să ia poziție.
   În plus, Tribunalul ar fi denaturat Hotărârea Curții de Casație din Franța din 10 iulie 2012 prin faptul că a declarat că aceasta este „lipsită de orice ambiguitate cu privire la întinderea protecției acordate unei denumiri sociale și are vocație să fie aplicat în general” și prin faptul că a conferit acesteia o semnificație pe care nu ar avea-o în mod vădit în raport cu celelalte înscrisuri din dosar, în contextul articolului L 711-4 din Codul de proprietate intelectuală francez.
   În sfârșit, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare prin faptul că a stabilit sectoarele de activitate ale societății Forge de Laguiole în lumina criteriilor specifice dreptului mărcilor. Tribunalul ar fi trebuit să determine sectoarele de activitate ale societății Forge de Laguiole prin raportare la destinația și la utilizarea produselor pe care le comercializează aceasta și nu numai din perspectiva criteriului referitor la natura produsului.

      (1)  JO L 78, p. 1


title: Cauza C-276/06: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 17 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Verviers — Belgia) — Mamate El Youssfi/Office national des pensions (ONP) ( Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Acord Euromediteranean CE-Maroc — Articolul 65 — Principiul nediscriminării în materie de securitate socială — Garanția legală privind veniturile persoanelor în vârstă )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/25

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 17 aprilie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal du travail de Verviers — Belgia) — Mamate El Youssfi/Office national des pensions (ONP)
   (Cauza C-276/06) (1)

   („Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Acord Euromediteranean CE-Maroc - Articolul 65 - Principiul nediscriminării în materie de securitate socială - Garanția legală privind veniturile persoanelor în vârstă’)
   (2007/C 96/45)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Tribunal du travail de Verviers
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mamate El Youssfi

      Pârât: Office national des pensions (ONP)
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Tribunal du travail de Verviers — Interpretarea articolului 41 din Acordul de cooperare dintre CEE și Regatul Maroc, aprobat prin Regulamentul (CEE) nr. 2211/78 al Consiliului din 26 septembrie 1978 privind încheierea Acordului de cooperare dintre Comunitatea Economică Europeană și Regatul Maroc (JO L 264, p. 1), astfel cum a fost modificat prin articolul 65 din Acordul Euromediteranean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Regatul Maroc, pe de altă parte (JO L 70, p. 2), precum și a Regulamentului (CE) nr. 859/2003 al Consiliului din 14 mai 2003 de extindere a dispozițiilor Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 și Regulamentului (CEE) nr. 574/72 la resortisanții unor țări terțe care nu fac obiectul dispozițiilor respective exclusiv pe motive de cetățenie (JO L 124, p. 1) și a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1) — Principiul nediscriminării — Refuzul de a acorda garanția legală privind veniturile persoanelor în vârstă, unei resortisante marocane cu reședința în Belgia
   Dispozitivul
   Articolul 65 alineatul (1) primul paragraf din Acordul Euromediteranean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Regatul Maroc, pe de altă parte, semnat la Bruxelles pe 26 februarie 1996 și aprobat în numele Comunităților prin Decizia 2000/204/CE, CECO a Consiliului și a Comisiei din 24 ianuarie 2000 trebuie interpretat în sensul că nu permite ca statul membru gazdă să refuze acordarea garanției legale privind veniturile persoanelor în vârstă unei resortisante marocane care a împlinit vârsta de 65 de ani și locuiește legal pe teritoriul acestui stat, din moment ce aceasta face parte din domeniul de aplicare al respectivei dispoziții

               —

               fie ca urmare a faptului că aceasta a desfășurat personal o activitate salariată în statul membru respectiv,

               —

               fie în calitatea sa de membru al familiei unui lucrător de cetățenie marocană care lucrează sau a lucrat în acel stat membru.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006.


title: Cauza C-84/10 P: Recurs introdus la 12 februarie 2010 de Longevity Health Products, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 9 decembrie 2009 în cauza T-484/08 — Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) — Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Merck KGaA

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/29

         Recurs introdus la 12 februarie 2010 de Longevity Health Products, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 9 decembrie 2009 în cauza T-484/08 — Longevity Health Products, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) — Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Merck KGaA
   (Cauza C-84/10 P)
   2010/C 100/44
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Longevity Health Products, Inc. (reprezentant: J. Korab, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Merck KGaA

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea admisibilității recursului declarat de societatea Longevity Health Products, Inc.;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 19 decembrie 2009, pronunțată în cauza T-484/08, și

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului prin care s-a respins acțiunea recurentei în anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 28 august 2008 referitoare la respingerea cererii sale de înregistrare a semnului verbal „Kids Vits”. Prin hotărârea pronunțată, Tribunalul a confirmat decizia Camerei de recurs potrivit căreia există un risc de confuzie cu marca comunitară verbală anterioară „VITS4KIDS”.
   În motivarea recursului, se invocă o eroare de procedură și încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare „RMC”).
   Potrivit recurentei, Tribunalul a săvârșit o eroare de procedură întrucât, în pofida cererilor motivate ale recurentei, nu a acordat acesteia un termen pentru depunerea unui memoriu în replică la memoriul în apărare al intimatei. În acest mod, s-a limitat dreptul reclamantei de a fi ascultată în justiție și s-a adus atingere dreptului său la protecție juridică, cu încălcarea dispozițiilor dreptului comunitar care trebuie aplicate procedurii desfășurate în fața Tribunalului și a Curții.
   În opinia recurentei, Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din RMC deoarece, în ceea ce privește aprecierea riscului de confuzie, nu a efectuat o evaluare globală a tuturor factorilor relevanți. În mod eronat, Tribunalul a presupus că aspectele comune ale mărcilor verbale aflate în conflict sunt suficiente pentru a considera că există un risc de confuzie în sensul dreptului mărcilor.
   Mai precis, Tribunalul nu a luat în considerare în mod suficient faptul că, în cazul mărcilor care fac obiectul procedurii, este vorba în mod preponderent despre bunuri și servicii care, în sensul cel mai larg, au legătură cu sănătatea umană, motiv pentru care trebuie să se presupună o atenție sporită din partea publicului interesat. Consumatorii sunt cât se poate de conștienți de faptul că, în cazul denumirilor de mărci care sunt derivate din nomenclatura chimică sau care se referă la aceasta, chiar cele mai mici diferențe ar putea fi decisive. În plus, atenția consumatorilor este sporită de faptul că o confuzie între produse poate determina consecințe foarte neplăcute. Chiar numai această împrejurare impune un grad înalt de atenție.
   În plus, potrivit recurentei, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că mărcile verbale „Kids Vits” și „VITS4KIDS” se deosebesc în mod esențial una de cealaltă deoarece redarea fonetică a denumirilor mărcilor permite recunoașterea unor diferențe clare. Tocmai pronunțarea denumirii unei mărci este esențială pentru amintirea pe care o au consumatorii cu privire la o marcă, astfel încât riscul de confuzie este exclus chiar numai pentru acest motiv. Deși există o asemănare vizuală, în cazul mărcilor în discuție, cuvintele „Kids” și „Vits” sunt totuși plasate în mod distinct, iar, în cazul mărcii intimatei, la acestea se adaugă un semn suplimentar (și anume o cifră „4”, care trebuie pronunțată în engleză „for”, în sensul de „destinat pentru”). În plus, cele două mărci urmează în întregime două sisteme diferite de formare a noțiunilor compuse, ceea ce este de natură tocmai să asigure caracterul distinctiv al acestora.


title: Cauza C-89/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België (Belgia) la 17 februarie 2012 — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, în lichidare

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Cassatie van België (Belgia) la 17 februarie 2012 — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, în lichidare
   (Cauza C-89/12)
   2012/C 133/32
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van Cassatie van België

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Rose Marie Bark

      Pârâtă: Galileo Joint Undertaking, în lichidare

      Întrebarea preliminară

   Articolul 11 alineatul (2) din Statutul întreprinderii comune Galileo anexat la Regulamentul (CE) nr. 876/2002 (1) al Consiliului din 21 mai 2002 de constituire a întreprinderii comune Galileo, coroborat cu articolul 2 din acest regulament, trebuie interpretat în sensul că regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene, mai precis condițiile de salarizare stabilite în cadrul acestuia, se aplică membrilor personalului întreprinderii comune Galileo care beneficiază de un contract de muncă pe perioadă determinată?

      (1)  JO L 138, p. 1


title: Cauza T-297/16 P: Recurs introdus la 9 iunie 2016 de Valéria Anna Gyarmathy împotriva Hotărârii din 18 mai 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-79/13, Gyarmathy/OEDT

text:
               3.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/13

      Recurs introdus la 9 iunie 2016 de Valéria Anna Gyarmathy împotriva Hotărârii din 18 mai 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-79/13, Gyarmathy/OEDT
      (Cauza T-297/16 P)
      (2016/C 364/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Valéria Anna Gyarmathy (Györ, Ungaria) (reprezentant: A. Véghely, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie

         Concluziile

      Recurenta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea și reformarea hotărârii atacate, pronunțată de Tribunalului Funcției Publice la 18 mai 2015 în cauza F-79/13, Gyarmathy/OEDT;

                  —

                  anularea deciziei (fostului) director al OEDT din 11 septembrie 2012 de respingere a cererii de asistență a recurentei;

                  —

                  anularea deciziei (fostului) director al OEDT din 14 septembrie 2012 de a nu reînnoi contractul de muncă al recurentei;

                  —

                  anularea deciziei (fostului) președinte al consiliului de administrație al OEDT din 13 mai 2013 și, respectiv, a deciziei (fostului) director al OEDT din 25 iunie 2013.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv: cererea de anulare a deciziei din 11 septembrie 2012 a directorului OEDT de respingere a cererii de asistență a recurentei:
                  Recurenta susține că în hotărârea pronunțată în primă instanță la 18 mai 2015 în cauza F-79/13, Tribunalul Funcției Publice, prin afirmația că administrația agenției a soluționat în mod corespunzător criticile recurentei, denaturează situația de fapt și contrazice numeroasele probe cu înscrisuri disponibile în dosarul cauzei. (Fostul) director al OEDT a respins cererea de asistență a recurentei, în primul rând cererea ei de transfer pentru a o elibera de intimidarea și de hărțuirea intensă și de lungă durată pe care le suferea din partea superiorului ierarhic direct. (Fostul) director și-a încălcat obligația de a acorda asistență și datoria sa de solicitudine și de bună administrare (Hotărârea din 27 noiembrie 2008, Klug/EMEA, F-35/07, EU:F:2008:150, punctul 74, și Hotărârea din 12 iulie 2011, Comisia/Q, T-80/09 P, EU:T:2011:347, punctul 84). În temeiul situației de fapt și a probelor, disponibile în dosarul cauzei, a articolului 24 din Statutul funcționarilor, și a jurisprudenței constante în materie, (fostul) director al OEDT, acționând în calitate de autoritate împuternicită să facă numiri, nu a acordat recurentei asistența solicitată și nu a luat măsurile necesare pentru a proteja liniștea serviciului în general, și pentru a proteja recurenta de relele tratamente cărora le-a devenit victimă în special. În consecință, hotărârea pronunțată în primă instanță de Tribunalul Funcției Publice, în ceea ce privește primul motiv, este eronată în fapt și în plus este contrară legislației comunitare și jurisprudenței constante. Ca atare, aceasta trebuie anularea și reformată, iar decizia atacată trebuie anulată.

                  2.

                  Al doilea motiv: cererea de anulare a deciziei din 14 septembrie 2012 de a nu reînnoi contractul de muncă al recurentei:
                  Hotărârea atacată pronunțată în primă instanță de Tribunalul Funcției Publice s-a întemeiat pe raționamentul că decizia (fostului) director al OEDT din 19 decembrie 2012 este o decizie care soluționează plângerea oficială a recurentei din 10 decembrie 2012 prin care se contesta – inclusiv dar fără a se limita la – decizia (fostului) director [al OEDT] din 14 septembrie 2012 de a nu reînnoi contractul de muncă al recurentei. Cu toate acestea, după cum este evident din însuși modul de redactare al scrisorii menționate, este imposibilă interpretarea ei în acest fel. În realitate, este o decizie privind inițierea unei investigații administrative întemeiate pe plângerea recurentei. În plus, în aceeași scrisoare, (fostul) director neagă că a luat vreo decizie cu privire la contractul de muncă al recurentei. Mai mult, chiar dacă ar fi admisă interpretarea vădit eronată a deciziei atacate, aceasta ar fi totuși contrară legii și nelegală, întrucât recurenta nu fusese ascultată în prealabil (Hotărârea din 12 decembrie 2013, CH/Parlament, F-129/12, EU:F:2013:203), iar aceasta constituie un simplu act pregătitor (Hotărârea din 16 martie 2009, R/Comisia, T-156/08 P, EU:T:2009:69) și, ca atare, nu putea fi atacată separat (Hotărârea din 10 noiembrie 2009, N/Parlament, F-71/08, EU:F:2009:150, și Ordonanța din 23 octombrie 2012, Possanzini/Frontex, F-61/11, EU:F:2012:146). Decizia atacată constituia de asemenea un abuz de putere (Hotărârea din 19 octombrie 1995, Obst/Comisia, T-562/93, EU:T:1995:181, Hotărârea din 12 decembrie 2000, Dejaiffe/OAPI, T-223/99, EU:T:2000:292, și Hotărârea din 25 septembrie 2012, Bermejo Garde/CESE, F-41/10, EU:F:2012:135) pe baza probelor disponibile în dosarul cauzei. Este chiar discutabil dacă (fostul) director al OEDT avea competență de decizie la momentul luării deciziei atacate (Ordonanța din 25 octombrie 1996, Lopes/Curtea de Justiție, T-26/96, EU:T:1996:157). Trebuie amintit că pârâtul nu a depus un memoriu în apărare, ceea ce, la rândul său, a condus la judecarea cauzei în lipsă. În motivarea hotărârii în primă instanță atacate, Tribunalul [Funcției Publice] s-a întemeiat pe o argumentație din cadrul memoriului în apărare al pârâtului depus într-o cauză diferită (F-22/14, Gyarmathy/OEDT) și a încălcat astfel limitele procedurale. Hotărârea în primă instanță a Tribunalului Funcției Publice cu privire la al doilea motiv este de asemenea contrară situației de fapt și probelor, disponibile în dosarul cauzei. Aceasta constituie o încălcare vădită a limitelor procedurale. Ca atare, ea trebuie anulată și reformată, iar decizia atacată trebuie anulată.


title: Cauza C-485/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 septembrie 2015 – Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA/Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 11 septembrie 2015 – Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA/Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)
   (Cauza C-485/15)
   (2015/C 414/19)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA

      Pârâtă: Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

      Întrebările preliminare

   „Principiile din Tratatul Uniunii Europene ale nediscriminării, egalității de tratament, transparenței, publicității și concurenței se opun unei reglementări naționale, precum cea constituită de prevederile coroborate ale articolului 10 din Legea nr. 537/93, ale articolelor 6, 7, 8 și 17 din Decretul ministerial nr. 521/1997, ale articolului 17 din Decretul lege nr. 67/97, ale articolului 3 alineatul 2 din Decretul legislativ nr. 96/2005 și ale articolului 11 din Decretul lege nr. 216/2011 raportate la articolul 6 din Decretul lege nr. 78/2010, în măsura în care aceste prevederi naționale pot justifica sustragerea atribuirii unei concesiuni aeroportuare complete pentru o perioadă de patruzeci de ani de la procedura colectivă de cerere de ofertă publică?”


title: Cauza T-235/00: Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Codess Sociale și alții/Comisia

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/44

         Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2011 — Codess Sociale și alții/Comisia
   (Cauza T-235/00) (1)

   2011/C 347/78
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 4, 6.1.2001.


title: Cauza C-42/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 27 ianuarie 2014 – Minister Finansów/Wojskowej Agencji Mieszkaniowej w Warszawie

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 27 ianuarie 2014 – Minister Finansów/Wojskowej Agencji Mieszkaniowej w Warszawie
   (Cauza C-42/14)
   2014/C 135/21
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister Finansów

      Intimată: Wojskowa Agencja Mieszkaniowa w Warszawie

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 14 alineatul (1), ale articolului 15 alineatul (1) și ale articolului 24 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că furnizarea de electricitate, de energie termică, și de apă, precum și serviciile de colectare a deșeurilor reprezintă servicii prestate de locator, atunci când aceste bunuri și servicii sunt utilizate nemijlocit de către locatar, sunt furnizate spațiului vizat de terți specializați în acest scop, iar locatorul este parte în respectivele contracte de furnizare și impută doar costurile aferente locatarului care utilizează efectiv aceste bunuri și servicii?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: costurile efectuate pentru serviciile de furnizare a curentului electric, a energiei termice, a apei precum și de colectare a deșeurilor, utilizate de locatarul spațiului, majorează baza de impozitare (chiria) în sensul articolului 73 din Directiva 2006/112 prin prestarea unui serviciu de închiriere sau respectivele livrări de bunuri și prestări de servicii reprezintă prestații separate de serviciul de închiriere al spațiului?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza F-2/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 decembrie 2012 BW/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Funcționar aflat în perioada de probă — Netitularizare la sfârșitul perioadei de probă — Motivare a deciziei de concediere a unui funcționar aflat în perioadă de probă — Dreptul la apărare)

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 decembrie 2012 BW/Comisia
   (Cauza F-2/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Funcționar aflat în perioada de probă - Netitularizare la sfârșitul perioadei de probă - Motivare a deciziei de concediere a unui funcționar aflat în perioadă de probă - Dreptul la apărare)
   2013/C 38/57
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: BW (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi, S. Bonté și A. Blot, avocați, ulterior H. Soland, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și P. Pecho, agenți, ulterior J. Baquero Cruz, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de concediere a reclamantului la sfârșitul perioadei de stagiu, precum și repararea prejudiciului cauzat de această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               BW suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011, p. 36.


title: Cauza F-37/09: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Doyle/Europol

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/26

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2009 — Doyle/Europol
   (Cauza F-37/09)
   2009/C 167/51
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Margaret Doyle (Noordwijkerhout, Țările de Jos) (reprezentant: P. de Casparis)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 de informare a reclamantei cu privire la imposibilitatea de a i se oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației formulate împotriva primei decizii.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 prin care pârâtul a indicat reclamantei faptul de a nu putea să îi propună un post permanent, precum și a Deciziei pronunțate privind reclamația din 7 ianuarie 2009 prin care au fost respinse ca nefondate motivele invocate de reclamată împotriva Deciziei din 12 iunie 2008;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-256/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributario (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 28 mai 2014 – Lisboagás GDL, Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributario (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 28 mai 2014 – Lisboagás GDL, Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-256/14)
   2014/C 303/16
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lisboagás GDL, Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul Uniunii Europene se opune taxării inverse în privința taxei pe valoarea adăugată cu ocazia repercutării, fără includerea vreunei sume suplimentare, de către o întreprindere privată care pune la dispoziție o infrastructură de distribuție a gazelor naturale unei întreprinderi care achiziționează serviciile sale, a sumelor corespunzătoare taxelor de ocupare a subsolului plătite colectivităților locale pe teritoriul cărora se află conductele care formează acele infrastructuri?

               2)

               Având în vedere că colectivitățile locale percep, în exercitarea competențelor lor de autoritate, taxele de ocupare a subsolului fără includerea taxei pe valoarea adăugată, dreptul Uniunii Europene se opune taxării inverse în privința taxei pe valoarea adăugată cu ocazia repercutării sumelor corespunzătoare acestor taxe, plătite de o întreprindere privată care pune la dispoziție o infrastructură de distribuție a gazelor naturale, către o întreprindere care achiziționează serviciile sale?


title: Cauza T-114/13 P: Recurs introdus la 22 februarie 2013 de Maria Concetta Cerafogli împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2012 în cauza F-43/10 Cerafogli/ECB

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/42

         Recurs introdus la 22 februarie 2013 de Maria Concetta Cerafogli împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2012 în cauza F-43/10 Cerafogli/ECB
   (Cauza T-114/13 P)
   2013/C 114/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               în consecință:

                           —

                           anularea deciziei Băncii Centrale Europene din 24 noiembrie 2009 de respingere a plângerilor recurentei pentru discriminare și atingere adusă demnității sale ca urmare a comportamentului managementului acesteia și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 24 martie 2010 de respingere a recursului extraordinar;

                           —

                           admiterea cererilor recurentei, astfel cum sunt formulate în acțiunea administrativă și, mai precis:

                           —

                           încetarea oricărei forme de discriminare și de hărțuire morală a recurentei, fie în formă verbală, fie în cadrul sarcinilor care îi sunt încredințate și al modalităților de lucru;

                           —

                           obținerea unei retractări scrise din partea domnului G., cu privire la declarațiile sale jignitoare și amenințătoare;

                           —

                           în orice caz, obținerea reparării prejudiciului moral și material suferit evaluat ex aequo et bono la 50 000 EUR (prejudiciul moral) și la 15 000 EUR (prejudiciul material);

                           —

                           obligarea BCE la prezentarea raportului complet al anchetei administrative interne, cu toate anexele acestuia, inclusiv a proceselor verbale ale ședințelor. În plus, obligarea BCE la prezentarea tuturor comunicărilor dintre echipa însărcinată cu ancheta și/sau persoana care a condus ancheta, și Comitetul executiv și/sau președintele BCE;

                           —

                           citarea ca martor a fostului consilier pe probleme sociale al intimatei.

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor suportate atât în procedura de recurs, cât și în procedura în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare, pe denaturarea elementelor din dosar, pe încălcarea principiului proporționalității, pe încălcarea articolului 20 din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 (1) și pe încălcarea dreptului la o cale de atac jurisdicțională efectivă. În această privință, recurenta apreciază că Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene (denumit în continuare „TFP”) a săvârșit o eroare de drept și că a încălcat dreptul său la apărare întrucât a considerat că recurenta nu se putea întemeia pe obligația BCE de a respecta dreptul la apărare. Astfel, decizia de respingere a cererii sale de asistență i-a afectat grav interesele și, în plus, procedura a fost „inițiată” împotriva recurentei în sensul jurisprudenței (Hotărârea Comisia/Lisrestal). Întrucât recurenta nu a putut lua cunoștință de dosar, ea nu a fost în măsură nici să își apere în mod satisfăcător drepturile cu privire la actele de procedură în fața instanței europene, astfel încât dreptul său la o protecție jurisdicțională efectivă a fost de asemenea încălcat.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac jurisdicțională efectivă și pe încălcarea obligației de motivare a instanței. În această privință, recurenta a solicitat TFP să oblige BCE să prezinte, în conformitate cu articolul 55 din Regulamentul de procedură al TFP, documentele anchetei, inclusiv anexele la raportul de anchetă și procesele-verbale ale ședințelor. Hotărârea atacată a refuzat să ia aceste măsuri de organizare a procedurii, încălcând dreptul recurentei la o cale de atac jurisdicțională efectivă și obligația de motivare a instanței.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea mandatului de către comisia de anchetă și pe încălcarea obligației sale de asistență, întrucât constatările rezultate din cele două reexaminări (și anume ancheta și aprecierea TFP) sunt foarte limitate, din moment ce demonstrează numai existența unor colegi care au prezentat aprecieri negative cu privire la recurentă și la activitatea sa. Or, aceasta nu corespundea obiectivului cererii sale de asistență — și, în consecință, mandatului comisiei de anchetă — care consta în special în evaluarea constatărilor privind afirmațiile negative la adresa recurentei. În plus, hotărârea atacată nu ia în considerare caracterul injust al situației, și anume faptul că recurenta nu a fost informată cu privire la afirmațiile negative prezentate, astfel încât ea s-a aflat într-o situație de neputință în care, în ceea ce privește atingerea adusă reputației sale, nu s-a putut apăra.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 6 alineatul (5) din Circulara Administrativă 1/2006 a Comitetului executiv al BCE din 21 martie 2006 privind anchetele administrative interne, întrucât hotărârea atacată a considerat în mod greșit că raportul de anchetă însoțit de întregul dosar trebuia comunicat numai persoanei care a condus ancheta.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o încălcare a obligației de motivare a instanței, întrucât definirea erorii vădite de apreciere formulate în hotărârea atacată nu este în conformitate cu jurisprudența Tribunalului. De asemenea, hotărârea atacată este greșită în ceea ce privește controlul unei erori vădite de apreciere.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142)


title: Cauza T-421/11: Hotărârea Tribunalului din 5 decembrie 2012 — Qualitest/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere” )

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/43

         Hotărârea Tribunalului din 5 decembrie 2012 — Qualitest/Consiliul
   (Cauza T-421/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere)
   2013/C 26/82
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Qualitest FZE (Dubai, Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: L. Catrain González, avocat, E. Wright și H. Zhu, barristers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: G. Marhic și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Boelaert și T. Scharf, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 65, rectificare în JO 2011, L 164, p. 19), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 26, rectificare în JO 2011, L 164, p. 22) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO 2012, L 332, p. 31)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc Qualitest FZE:

                           —

                           Decizia 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010.

               2.

               Efectele Deciziei 2011/299 sunt menținute cu privire la Qualitest până când începe să producă efecte anularea Regulamentului de punere în aplicare nr. 503/2011 și a Regulamentului nr. 267/2012.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Qualitest.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-264/12: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal do Trabalho de Porto – Portugalia) – Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins/Fidelidade Mundial – Companhia de Seguros, SA [Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Reglementare națională care stabilește reduceri salariale pentru anumiți lucrători din sectorul public — Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii — Necompetență vădită a Curții]

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/26

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal do Trabalho de Porto – Portugalia) – Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins/Fidelidade Mundial – Companhia de Seguros, SA
   (Cauza C-264/12) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Reglementare națională care stabilește reduceri salariale pentru anumiți lucrători din sectorul public - Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii - Necompetență vădită a Curții])
   2014/C 315/39
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal do Trabalho de Porto

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins

      Pârâtă: Fidelidade Mundial – Companhia de Seguros, SA

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să soluționeze cererea de decizie preliminară formulată de Tribunal do Trabalho do Porto (Portugalia) prin decizia din 22 mai 2012 (cauza C-264/12).

      (1)  JO C 209, 14.7.2012.


title: Cauza C-431/14 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 martie 2016 – Republica Elenă/Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Ajutoare compensatorii plătite de Agenția Elenă de Asigurări Agricole (ELGA) în cursul anilor 2008 și 2009 — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestora — Noțiunea „ajutor de stat” — Articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE — Orientări privind ajutoarele de stat în sectorul agricol — Obligația de motivare — Denaturarea elementelor de probă]

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 martie 2016 – Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza C-431/14 P) (1)

   ([Recurs - Ajutoare de stat - Ajutoare compensatorii plătite de Agenția Elenă de Asigurări Agricole (ELGA) în cursul anilor 2008 și 2009 - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestora - Noțiunea „ajutor de stat” - Articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE - Orientări privind ajutoarele de stat în sectorul agricol - Obligația de motivare - Denaturarea elementelor de probă])
   (2016/C 156/11)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias și A. Vasilopoulou, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar, R. Sauer și D. Triantafyllou, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 395, 10.11.2014.


title: Cauza T-481/14: Acțiune introdusă la 20 iunie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/EIT

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/10

         Acțiune introdusă la 20 iunie 2014 – European Dynamics Luxembourg și Evropaïki Dynamiki/EIT
   (Cauza T-481/14)
   2014/C 351/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luxemburg) și Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: E. Siouti și M. Sfyri, avocați)

      Pârât: Institutul European de Inovare și Tehnologie (EIT)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de atribuire a pârâtului privind cererea de ofertă, comunicată reclamantei prin scrisoarea sa din 11 aprilie 2014, precum și a tuturor celelalte decizii conexe ale pârâtului, inclusiv decizia de atribuire a contractului către ofertantul câștigător (care nu a fost comunicată reclamantelor);

               —

               anularea deciziei directorului EIT din 25 aprilie 2014 prin care se refuză divulgarea componenței comitetului de evaluare;

               —

               obligarea pârâtului la plata de despăgubiri reclamantelor pentru prejudiciile suferite de acestea din cauza pierderii unei oportunități de a li se acorda un contract în cadrul cererii de ofertă, care ating suma de 1 58  430,40 euro;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în cadrul prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a amestecat criteriile de selecție și de atribuire și, în consecință, a încălcat articolul 110 din Regulamentul financiar (1) și articolul 149 din regulamentul delegat (2).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 105 și 113 din Regulamentul financiar și a articolului 138 din regulamentul delegat întrucât, la evaluarea ofertelor, pârâtul a utilizat criterii necunoscute, care nu au fost incluse în caietul de sarcini, și a încălcat obligația sa de a menționa criteriile de atribuire și ponderea lor relativă sau, dacă este cazul, ordinea descrescătoare a acestora. Reclamantele susțin și că pârâtul s-a întemeiat pe un sistem de notare neuniform și discontinuu care a cauzat denaturări și erori în cadrul evaluării.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a săvârșit mai multe erori vădite de apreciere.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o pretinsă încălcare a articolului 2 alineatul (3) și a articolului 8 din Regulamentul nr. 1049/2001 (3) care rezultă din refuzul de a divulga componența comitetului de evaluare, ceea ce ar fi permis reclamantelor să verifice inexistența unui conflict de interese.

      (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) Nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1).

      (2)  Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO L 362, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001 L 145, p. 43).


title: Cauza T-243/16: Acțiune introdusă la 18 mai 2016 – Freddo/EUIPO – Freddo Freddo (Freggo)

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/48

         Acțiune introdusă la 18 mai 2016 – Freddo/EUIPO – Freddo Freddo (Freggo)
   (Cauza T-243/16)
   (2016/C 243/54)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Freddo SA (Buenos Aires, Argentina) (reprezentanți: S. Malynicz, QC, K. Gilbert și G. Lodge, Solicitors)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Freddo Freddo, SL (Madrid, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „Freggo” – cererea de înregistrare nr. 7 606 064

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 17 februarie 2016 în cauza R R 919/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO (și eventual a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul oficiului) la plata propriilor cheltuieli de judecată și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-539/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Intenție manifestată de Curtea de Conturi de a efectua controale într-un stat membru — Refuz formulat de respectivul stat membru — Competențele Curții de Conturi — Articolul 248 CE — Controlul cooperării între autoritățile administrative naționale în domeniul taxei pe valoarea adăugată — Regulamentul (CE) nr. 1798/2003 — Venituri ale Comunității — Resurse proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată]

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/5

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-539/09) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Intenție manifestată de Curtea de Conturi de a efectua controale într-un stat membru - Refuz formulat de respectivul stat membru - Competențele Curții de Conturi - Articolul 248 CE - Controlul cooperării între autoritățile administrative naționale în domeniul taxei pe valoarea adăugată - Regulamentul (CE) nr. 1798/2003 - Venituri ale Comunității - Resurse proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată)
      (2012/C 25/08)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Caeiros și B. Conte, agenți)

         Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: C. Blaschke și N. Graf Vitzthum, agenți)

         Interveniente în susținerea reclamantei: Parlamentul European (reprezentanți: R. Passos și E. Waldherr, agenți), Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: R. Crowe, T. Kennedy și Schäfer, agenți)

         Obiectul

      Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 10 CE și 248 alineatele (1), (2) și (3) CE, precum și a articolului 140 alineatul (2) și a articolului 142 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198) — Refuz de a permite Curții de Conturi să efectueze controale în Germania privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată — Sfera competenței de control a Curții de Conturi

         Dispozitivul

                  1.

                  Întrucât s-a opus efectuării de către Curtea de Conturi a unor controale în Germania, având ca obiect cooperarea administrativă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1798/2003 al Consiliului din 7 octombrie 2003 privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată și al normelor de aplicare a acestuia, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 248 alineatele (1)-(3) CE.

                  2.

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3.

                  Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

                  4.

                  Parlamentul European și Curtea de Conturi a Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza T-5/10: Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2011 — Comisia/Earthscan

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/20

         Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2011 — Comisia/Earthscan
   (Cauza T-5/10) (1)

   2011/C 113/41
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-17/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 16 ianuarie 2014 – Société générale SA/Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 16 ianuarie 2014 – Société générale SA/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-17/14)
   2014/C 129/13
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Société générale SA

      Intimat: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebările preliminare

               1)

               În scopul aplicării articolului 63 TFUE, comparaţia între un nerezident şi un rezident, într-o situație precum cea din prezenta cauză, în care un impozit pe dividende este reținut de statul sursă la distribuirea dividendelor, trebuie extinsă și la impozitul pe profit, din care, în cazul rezidenţilor, este dedus impozitul pe dividende?

               2)

                           a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, trebuie luate în considerare, în vederea comparării, toate costurile care din punct de vedere economic au legătură cu acţiunile din care rezultă dividendele?

                           b)

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, trebuie luată totuşi în considerare o eventuală deducere a dividendului inclus în prețul de achiziție a unei acțiuni şi o eventuală obligaţie de finanţare rezultată din deţinerea respectivelor acţiuni?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, la analizarea aspectului dacă un impozit cu reţinere la sursă posibil discriminatoriu este neutralizat în mod valabil în temeiul unei convenţii pentru evitarea dublei impuneri încheiate de statul sursă, este suficient ca i) această convenţie privind dubla impunere să prevadă o reducere a impozitului în statul de rezidență prin deducerea impozitului reţinut la sursă şi ca, cu toate că această posibilitate nu este necondiționată, ii) prin această convenție, în mod concret, sarcina fiscală olandeză să nu fie mai împovărătoare pentru un nerezident decât cea suportată de un rezident? În cazul unei compensări insuficiente pentru anul în care au fost distribuite dividendele, posibilitatea de a reporta partea care nu a fost dedusă şi posibilitatea de a invoca deducerea în următorii ani prezintă vreo relevanţă în ceea ce priveşte aprecierea neutralizării?


title: Cauza C-15/06 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2007 — Regione Siciliana/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Fondul European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) — Închiderea unei contribuții financiare — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Entitate regională sau locală — Acte ce privesc în mod direct și individual această entitate — Interes direct)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/15

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 martie 2007 — Regione Siciliana/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-15/06 P) (1)

   (Recurs - Fondul European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) - Închiderea unei contribuții financiare - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Entitate regională sau locală - Acte ce privesc în mod direct și individual această entitate - Interes direct)
   (2007/C 96/24)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurentă: Regione Siciliana (reprezentant: G. Aiello, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. de March și L. Flynn, agenți și G. Faedo, avocat)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi extinsă) din 18 octombrie 2005, Regione Siciliana/Comisie (T 60/03) prin care Tribunalul a respins ca neîntemeiată o acțiune ce urmărea anularea Deciziei C(2002) 4905 a Comisiei din 11 decembrie 2002 privind suprimarea ajutorului acordat inițial de Fondul European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) într-un cuantum egal sau mai mare de 15 milioane de ecu pentru un proiect de infrastructură destinat construcției unui dig în Sicilia (Italia), precum și recuperarea avansului plătit de Comisie.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 18 octombrie 2005, Regione Siciliana/Comisie (T-60/03).

               2)

               Respinge ca inadmisibilă acțiunea Regione Siciliana ce urmărește anularea Deciziei C(2002) 4905 a Comisiei din 11 decembrie 2002 privind suprimarea ajutorului acordat Republicii Italiene prin Decizia C(87) 2090 026 a Comisiei din 17 decembrie 1987 privind acordarea unei contribuții a Fondului European pentru Dezvoltare Regională pentru o investiție în infrastructură într-un cuantum egal sau mai mare de 15 de milioane de [euro] în Italia (regiunea Sicilia) și privind recuperarea avansului plătit de Comisie din această contribuție.

               3)

               Nu este necesar să se pronunțe asupra recursului formulat de Regione Siciliana împotriva hotărârii menționate la punctul 1 din prezentul dispozitiv.

               4)

               Obligă Regione Siciliana la plata cheltuielilor de judecată pentru prezenta instanță și a celor legate de procedura în primă instanță.

      (1)  JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza T-66/14: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2014 – Bredenkamp și alții/Consiliul și Comisia

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/47

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2014 – Bredenkamp și alții/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-66/14)
   2014/C 112/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: John Arnold Bredenkamp (Harare, Zimbabwe), Echo Delta (Holdings) PCC Ltd (Castletown, Insula Man), Scottlee Holdings (Private) Ltd (Harare) și Fodya (Private) Ltd (Harare) [reprezentanți: P. Moser, QC (Queen's Counsel) și G. Martin, Solicitor]

      Pârâte: Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               adoptarea unei măsuri de organizare a procedurii pentru a-i obliga pârâți să furnizeze toate informațiile sau probele care s-ar putea afla în posesia lor privind introducerea reclamanților pe listă;

               —

               obligarea Consiliului și/sau a Comisiei să plătească reclamanților despăgubiri pentru prejudiciul moral și material suferit ca urmare a impunerii în mod nelegal de sancțiuni ale Uniunii reclamanților prin adăugarea (și menținerea până în 2012) a numelor lor în anexa la Regulamentul (CE) nr. 314/2004 al Consiliului prin: Poziția Comună 2009/68/PESC a Consiliului și Regulamentul (CE) nr. 77/2009 al Comisiei; Decizia 2010/92/PESC a Consiliului și Regulamentul (UE) nr. 173/2010 al Comisiei, și, respectiv, Decizia nr. 2011/101/PESC a Consiliului și Regulamentul (UE) nr. 174/2011 al Comisiei;

               —

               obligarea la plata unei dobânzi compuse calculate la rata Euribor + 2% (sau orice astfel de rată a dobânzii la care pot fi obligate pârâtele) și aferente sumei plătibile reclamanților, cu începere de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că actele în cauză sunt lipsite de orice temei juridic, întrucât sunt adoptate doar în temeiul articolelor 60 și 301 CE, care privesc adoptarea de măsuri exclusiv față de țări terțe, iar nu față de persoane private și societăți.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că actele în cauză prezintă erori de fapt vădite prin aceea că nu demonstrează legăturile strânse întreținute cu guvernul din Zimbabwe și nici sprijinul financiar sau de altă natură furnizat regimului, nerespectând prin urmare sarcina probei care incumbă pârâților și conducând la un proces nelegal de luare a deciziilor.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că actele în cauză au încălcat norme fundamentale de procedură întrucât sunt nemotivate sau insuficient motivate și pe faptul că nu s-a dat reclamanților posibilitatea să fie ascultați sau să prezinte observații dezincriminatorii.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe împrejurarea că actele în cauză au încălcat principii fundamentale ale dreptului UE, consacrate și în articolul 1 din Protocolul adițional nr. 1 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO), prin restricționarea nelegală a dreptului de proprietate la reclamanților.