title: Cauza T-434/10: Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Hrbek/OAPI OHMI — Outdoor Group (ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT — Marca comunitară figurativă anterioară alpine — Abuz de putere — Articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/14

         Hotărârea Tribunalului din 15 noiembrie 2011 — Hrbek/OAPI OHMI — Outdoor Group (ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT)
   (Cauza T-434/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT - Marca comunitară figurativă anterioară alpine - Abuz de putere - Articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2012/C 6/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Václav Hrbek (Augustinova, Republica Cehă) (reprezentant: C. Jäger, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: S. Schäffner, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: The Outdoor Group Ltd (Northampton, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, barrister)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 iulie 2010 (cauza R 1441/2009-2) privind o procedură de opoziție între The Outdoor Group Ltd și domnul Václav Hrbek

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Václav Hrbek la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza T-472/07: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Enercon/OAPI — Hasbro (ENERCON)

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/28

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Enercon/OAPI — Hasbro (ENERCON)
   (Cauza T-472/07)
   (2008/C 79/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentant: R. Böhm, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hasbro Inc. (Pawtucket, Statele Unite ale Americii)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 octombrie 2007 în cauza R 959/2006-4 în măsura în care s-a respins recursul introdus de Enercon GmbH împotriva deciziei diviziei de opoziție din 26 mai 2006 pronunțată în cadrul opoziției nr. B 763 666;

               —

               Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) să suporte propriile cheltuieli și să fie obligat la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală comunitară „ENERCON” pentru produse din clasele 16, 18, 24, 25, 28 și 32 — cererea nr. 3 326 031.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Hasbro Inc.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală comunitară „TRANSFORMERS ENERGON” pentru produse din clasele 16, 18, 24, 25, 28, 30 și 32 — cererea nr. 3 152 121, precum și mărcile anterioare neînregistrate „TRANSFORMERS ENERGON” și „ENERGON”.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94.


title: Cauza T-293/13: Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Theophilou/Comisia și BCE

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/18

         Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Theophilou/Comisia și BCE
   (Cauza T-293/13)
   (2013/C 226/25)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Christos Theophilou (Nicosia, Cipru) și Eleni Theophilou (Nicosia) (reprezentanți: C. Paschalides, Solicitor, și A. Paschalides, avocat)

      Pârâte: Banca Centrală Europeană și Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               acordarea unor despăgubiri în cuantum de 1 583 479 de euro pentru faptul că condițiile impuse la punctele 1.23-1.27 din memorandumul de înțelegere din 26 aprilie 2013 încheiat între Cipru și pârâte conțineau cerințe care încălcau flagrant o legislație de rang superior pentru protecția individului, și anume: articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 1 din Primul Protocol la Convenția europeană a drepturilor omului;

               —

               declararea respectivelor condiții ca fiind nule și dispunerea unei revizuiri urgente a instrumentelor de asistență financiară prevăzute la articolele 14-18 din Tratatul de instituire a Mecanismului european de stabilitate (denumit în continuare „Tratatul MES”), potrivit articolului 19, luând în considerare hotărârea Tribunalului, în vederea operării modificărilor necesare pentru respectarea acestei hotărâri și

               —

               în măsura în care despăgubirile solicitate în primul capăt de cerere nu sunt acordate deoarece condițiile menționate trebuie să fie anulate, acordarea de despăgubiri pentru încălcarea articolului 263 TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că respectivele condiții din memorandumul de înțelegere conțineau cerințe „care încălcau flagrant o normă superioară de drept pentru protecția individului” (1), întrucât:

                           —

                           norma de drept menționată este superioară deoarece este conținută în Cartă și în CEDO;

                           —

                           potrivit articolului 51 alineatul (1) din Cartă și articolului 6 alineatul (2) TUE, pârâtele au obligația să respecte și să promoveze drepturile fundamentale garantate de Cartă și de CEDO și

                           —

                           depozitele bancare constituie bunuri în sensul articolului 17 din Cartă menționat și al articolului 1 din Primul Protocol la CEDO.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că încălcările de mai jos, considerate împreună, au fost atât de ample, încât au determinat o încălcare flagrantă a unei legislații de rang superior, după cum urmează:

                           —

                           la momentul lipsirii reclamanților de depozitele lor bancare, nu existau „cazuri[…] și condiții[…] prevăzute de lege” în acquis-ul referitor la lipsirea de depozite bancare, contrar Cartei și Protocolului;

                           —

                           reclamanții au fost lipsiți de depozitele lor fără o „despăgubir[e] just[ă] acordat[ă] în timp util”, contrar articolului 17 din Cartă și articolului 1 din Protocol;

                           —

                           lipsirea de depozite este, la prima vedere, nelegală, cu excepția cazului în care, cu „respectarea principiului proporționalității, […] [este] necesar[ă] și numai dacă răspund[e] efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți” (2);

                           —

                           interesul public concurent constând în prevenirea panicii și a afectării sistemului bancar, pe termen scurt și mediu, nu a fost luat în considerare la evaluarea interesului public potrivit articolului 17 din Cartă și articolului 1 din Protocol;

                           —

                           scopul nu a fost de a aduce prejudicii sau de a penaliza Ciprul, ci de a-i aduce un beneficiu acestuia și zonei euro prin oferirea unui sprijin pentru realizarea stabilității și, astfel, prin sprijinirea instituțiilor sale financiare și a viabilității sale economice, nu prin destabilizarea acestora și

                           —

                           nu exista un raport de proporționalitate între ingerință și scopul legitim, întrucât, potrivit articolului 3 din Tratatul MES 2012, obiectivul veritabil era „mobilizarea unor resurse financiare și furnizarea, cu o condiționare strictă […] a unui sprijin pentru stabilitatea membrilor săi care se confruntă sau riscă să se confrunte cu probleme grave de finanțare, dacă este indispensabil pentru menținerea stabilității financiare a zonei euro în ansamblu și a statelor sale membre”, fără a paraliza economia acesteia.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că lipsirea reclamanților de depozitele lor nu era necesară sau proporțională.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, în cele din urmă, pârâtele au determinat lipsirea reclamanților de depozitele lor bancare deoarece, în lipsa încălcării flagrante, depozitele bancare ale reclamanților ar fi fost protejate de drepturile de care beneficiază aceștia în temeiul Cartei și al Protocolului, astfel încât pierderea reclamanților era suficient de directă și de previzibilă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care afirmațiile de mai sus sunt fondate, condițiile menționate trebuie declarate nule, cu toate că respectivele condiții erau adresate Ciprului, întrucât acestea îi privesc în mod direct și individual pe fiecare dintre reclamanți, pentru motivul că aceste condiții și modul în care au fost implementate încalcă Tratatul și/sau o normă de drept în legătură cu aplicarea acestuia și/sau, în măsura în care se consideră că lipsirea reclamanților de depozitul lor bancar a subminat principiul supremației legii, cu încălcarea articolului 6 alineatul (1) TUE, au constituit un abuz de putere.

      (1)  A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 1971, Zuckerfabrik Schoeppenstedt/Consiliul (5/71, Rec., p. 975).

      (2)  Articolul 52 alineatul (1) din Cartă.


title: Cauza T-323/16: Acțiune introdusă la 24 iunie 2016 – Banco Cooperativo Español/JUR

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/30

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2016 – Banco Cooperativo Español/JUR
   (Cauza T-323/16)
   (2016/C 296/39)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Banco Cooperativo Español, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: D. Sarmiento Ramirez-Escudero, avocat)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea inaplicabilității articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul delegat 2015/63 și

               —

               declararea nulității deciziei adoptate de Comitetul unic de rezoluție, adresată Banco Cooperativo Español, privind decontarea contribuției ex ante corespunzătoare exercițiului financiar 2016.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta contestă decizia privind contribuția ex ante la Fondul unic de rezoluție corespunzătoare exercițiului financiar 2016, adoptată de Comitetul unic de rezoluție și notificată prin intermediul Autoridad de Resolución Ejecutiva española (FROB) (Autoritatea de rezoluție executivă spaniolă) la data de 26 aprilie 2016, în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/81 al Consiliului din 19 decembrie 2014 de stabilire a condițiilor uniforme de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție (JO 2015, L 13 2015, p. 1).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o excepție de nelegalitate, potrivit articolului 277 TFUE, prin care se solicită ca Tribunalul să declare inaplicabilitatea articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44). În această privință, se susține că articolul menționat din regulamentul delegat:

                           —

                           încalcă articolul 103 alineatul (7) din Directiva 2014/59 prin faptul că stabilește un sistem de calcul care impune unei entități cu un profil de risc conservator o contribuție ex ante proprie unei entități cu un profil de risc foarte ridicat;

                           —

                           încalcă articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prin faptul că restrânge în mod nejustificat dreptul fundamental la libertatea de a desfășura o activitate comercială al reclamantei;

                           —

                           încalcă principiul proporționalității prin faptul că nu ia în considerare dubla contabilizare a anumitor datorii ale reclamantei, determinând astfel o restricție inutilă și disproporționată vădit nejustificată.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 103 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2014/59 și a articolului 70 din Regulamentul nr. 806/2014, interpretate în lumina articolului 16 din cartă și a principiului proporționalității.

         În această privință, se susține că motivele care justifică inaplicabilitatea articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul delegat 2015/63 demonstrează cu claritate necesitatea ajustării profilului de risc al reclamantei la specificitatea operativă a rețelei cooperative pe care o conduce, astfel cum impun articolele menționate mai sus. Prin urmare, și în măsura în care conținutul deciziei atacate corespunde unei aplicări stricte și literale a unei norme care nu ține seama de respectivul profil de risc al reclamantei, decizia menționată trebuie considerată contrară articolului 103 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2014/59 și, în special, Regulamentului nr. 806/2014, al cărui articol 70, referitor la contribuțiile ex ante, face trimitere la prevederile Directivei 2014/59 și la legislația de punere în aplicare a acesteia.


title: Cauza C-364/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 28 iulie 2014 – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Rüsselsheim (Germania) la 28 iulie 2014 – Annette Lorch, Kurt Lorch/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-364/14)
   2014/C 339/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Rüsselsheim

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Annette Lorch, Kurt Lorch

      Pârâtă: Condor Flugdienst GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Împrejurările excepționale în sensul articolului 5 alineatul (3) din regulament (1) trebuie să privească în mod direct zborul rezervat?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: câte zboruri anterioare efectuate de aeronava utilizată pentru zborul programat sunt relevante pentru existența unor împrejurări excepționale? Există o limită în timp pentru luarea în considerare a unor împrejurări excepționale care au intervenit cu ocazia zborurilor anterioare? În caz afirmativ, cum se calculează această limită în timp?

               3)

               În cazul în care împrejurări excepționale care au intervenit cu ocazia zborurilor anterioare sunt relevante în privința unui zbor efectuat ulterior, măsurile rezonabile pe care operatorul de transport aerian trebuie să le adopte în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din regulament trebuie să vizeze numai prevenirea apariției împrejurărilor excepționale sau și prevenirea unei întârzieri mai mari?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-307/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 30 mai 2016 – Stanisław Pieńkowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/32

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 30 mai 2016 – Stanisław Pieńkowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
   (Cauza C-307/16)
   (2016/C 335/42)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Stanisław Pieńkowski

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

      Întrebarea preliminară

   Articolul 146 alineatul (1) litera (b), articolul 147, precum și articolul 131 și articolul 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unor reglementări naționale potrivit cărora scutirea nu se aplică în cazul unei persoane impozabile care, în anul precedent, nu a atins plafonul de venituri care reprezintă o condiție pentru scutire și care nici nu a încheiat un contract cu un operator economic autorizat să ramburseze călătorilor TVA-ul?

      (1)  JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-30/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 22 ianuarie 2014 – Ryanair Ltd/PR Aviation BV

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 22 ianuarie 2014 – Ryanair Ltd/PR Aviation BV
   (Cauza C-30/14)
   2014/C 135/20
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Ryanair Ltd

      Cealaltă parte din procedură: PR Aviation BV

      Întrebările preliminare

   Efectul [Directivei privind bazele de date] (1) se extinde și asupra bazelor de date online, care nu sunt protejate prin dreptul de autor, în temeiul capitolului II din directivă și nici printr-un drept sui generis, în temeiul capitolului III din aceasta, în sensul că libertatea de a utiliza astfel de bănci de date, în aplicarea (prin analogie sau nu) a articolului 6 alineatul (1) și a articolului 8 coroborat cu articolul 15 din [Directiva privind bazele de date] nu poate fi limitată contractual?

      (1)  Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date (JO L 77, p. 20, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 102).


title: Cauza C-329/08: Acțiune introdusă la 18 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/8

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-329/08)
   (2008/C 272/11)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: U. Wölker și G. Rozet, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a adoptat toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (1), Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 19 din această directivă;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/35/CE a expirat la 30 aprilie 2007. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul încă nu luase toate măsurile necesare pentru a transpune directiva în Regiunea Bruxelles-Capitală.

      (1)  JO L 143, p. 56, Ediție specială 15/vol. 11, p. 168.


title: Hotărârea Curții din 31 martie 2017 în cauza E-14/16 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Neîndeplinirea obligațiilor – Directiva 95/50/CE privind procedurile unitare de control în transportul rutier de mărfuri periculoase)

text:
               13.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 224/17

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 31 martie 2017
   în cauza E-14/16
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda

      (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Neîndeplinirea obligațiilor – Directiva 95/50/CE privind procedurile unitare de control în transportul rutier de mărfuri periculoase)

   (2017/C 224/08)
   În cauza E-14/16, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE de constatare a faptului că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului legislativ menționat la punctul 17d din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 95/50/CE a Consiliului din 6 octombrie 1995 privind procedurile unitare de control în transportul rutier de mărfuri periculoase), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, întrucât nu a respectat articolul 3 alineatul (1), articolul 4 alineatele (1)-(5), articolul 5, articolul 6 alineatul (1) și articolul 9 alineatul (1) din directivă, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a emis la 31 martie 2017 o hotărâre, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               Declară că Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului legislativ menționat la punctul 17d din anexa XIII la Acordul privind SEE (Directiva 95/50/CE a Consiliului din 6 octombrie 1995 privind procedurile unitare de control în transportul rutier de mărfuri periculoase), astfel cum a fost adaptat la acord prin protocolul 1 la acesta, întrucât nu a pus în aplicare, în termenul prevăzut, articolul 3 alineatul (1), articolul 4 alineatele (1)-(5), articolul 5, articolul 5 și articolul 9 alineatul (1) din directivă.

               2.

               Respinge acțiunea în ceea ce privește nerespectarea articolului 6 alineatul (1) din directivă.

               3.

               Dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Islanda.


title: Cauza C-637/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 9 decembrie 2016 – Florian Hanig/Société Air France SA

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Düsseldorf (Germania) la 9 decembrie 2016 – Florian Hanig/Société Air France SA
   (Cauza C-637/16)
   (2017/C 086/10)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Düsseldorf

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Florian Hanig

      Pârâtă: Société Air France SA

      Întrebarea preliminară

   Articolul 7 alineatul (1) prima teză litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1) trebuie interpretat în sensul că noțiunea „intracomunitar” se aplică și teritoriilor care sunt așa-numite „țări și teritorii de peste mări” în sensul anexei II la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și cărora li se aplică numai regimul special de asociere prevăzut în partea a patra a TFUE?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-54/08: Acțiune introdusă la 4 februarie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/34

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2008 — Republica Cipru/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-54/08)
   (2008/C 79/65)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Republica Cipru (reprezentant: P. Kliridis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea anunțului de participare EuropeAid/125051/D/SUP/CY pentru atribuirea contractului de achiziții publice denumit „Upgrading the Management of the Energy Sector — Energy Metering and Reactive Power compensation”, care a fost publicat numai în limba engleză pe pagina de internet http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ la 24 noiembrie 2007 și anularea articolelor 5 și 23 din anunț;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta susține că anunțul atacat este ilegal pentru următoarele motive:

               —

               în primul rând, întrucât Comisia a publicat anunțul săvârșind un abuz de putere și/sau cu încălcarea temeiului juridic, în special a Regulamentul (CE) nr. 389/2006 al Consiliului din 27 februarie 2006 privind crearea unui instrument de sprijin financiar în scopul de a încuraja dezvoltarea economică a comunității cipriote turce și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2667/2000 privind Agenția Europeană pentru Reconstrucție (1);

               —

               în al doilea rând, întrucât anunțul în cauză este contrar și/sau nu este confrom cu articolul 229 CE, astfel cum a fost modificat prin articolul 19 din Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace (denumit în continuare „Actul de aderare din 2003”), precum și prin Protocolul nr. 10 referitor la Cipru din Actul de aderare din 2003; și

               —

               în al treilea rând, întrucât este contrar și nu este conform atât obligațiilor care rezultă din normele imperative de drept internațional cât și Rezoluțiilor 541(1983) și 550 (1984) ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite.

      (1)  JO L 65, p. 5, Ediție specială, 11/vol. 45, p. 147.


title: Cauza T-357/17: Acțiune introdusă la 6 iunie 2017 – Aide et Action France/Comisia

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/28

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2017 – Aide et Action France/Comisia
   (Cauza T-357/17)
   (2017/C 269/40)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Aide et Action France (Paris, Franța) (reprezentant: A. Le Mière, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 6 aprilie 2017 a Comisiei Europene, împreună cu nota de debit nr. 3241607987 primită la 8 august 2016, cu toate consecințele juridice;

               —

               obligarea Comisiei Europene să plătească Aide et Action France suma de 8 000 de euro în temeiul articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului Uniunii Europene.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe interesul și pe calitatea reclamantei de a exercita acțiunea, în măsura în care Decizia din 6 aprilie 2017 (denumită în continuare „decizia atacată”) produce efecte juridice în privința sa.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe insuficiența motivării deciziei atacate, întrucât:

                           —

                           decizia menționată ar încălca articolul 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”) și articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”);

                           —

                           decizia menționată nu ar conține niciun element de fapt și de drept clar și neechivoc;

                           —

                           Comisia s-ar limita să amintească încălcări ale obligațiilor contractuale, fără a invoca nicio clauză contractuală care ar permite stabilirea acestora și, în plus, fără a indica niciun element de determinare a cuantumului datoriei invocate;

                           —

                           decizia menționată ar fi insuficient motivată inclusiv în raport cu contextul său;

                           —

                           investigațiile și rezumatul stării de fapt întocmit de Oficiul antifraudă (OLAF) nu i-ar fi permis să înțeleagă întinderea măsurii adoptate în privința sa.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe refuzul accesului la raportul final al OLAF transmis Comisiei Europene, întrucât:

                           —

                           decizia atacată ar încălca articolul 15 alineatul (3) TFUE, articolul 42 din cartă, precum și Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei;

                           —

                           după emiterea notei de debit și după adoptarea deciziei de recuperare prin compensare, reclamanta ar fi trebuit să aibă acces la raportul final al OLAF pentru a-și putea exercita pe deplin dreptul la apărare;

                           —

                           Comisia ar fi trebuit să se pună de acord asupra condițiilor naționale ale dreptului de acces la documentele pe care se întemeiază o decizie nefavorabilă;

                           —

                           principiul comunicării rapoartelor de investigație și de inspecție ale Comisiei ar fi fost prevăzut de acordul de grant;

                           —

                           în orice caz, Comisia ar putea comunica un document în care au fost ocultate anumite fragmente.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe lipsa oricărui temei al deciziei atacate şi, în consecinţă, pe încălcarea TFUE, întrucât:

                           —

                           decizia atacată ar încălca articolul 209 TFUE, precum și Regulamentele financiare nr. 966/2012 din 25 octombrie 2012 și nr. 1268/2012 din 29 octombrie 2012 de aplicare a acestuia;

                           —

                           decizia atacată nu ar fi întemeiată pe nicio creanţă certă, lichidă și exigibilă;

                           —

                           toate fondurile primite de reclamantă ar fi fost integral utilizate în scopul punerii în aplicare a programului pentru care au fost acordate fondurile europene, în conformitate cu articolul 14 din anexa 2 la acordul de grant „Grant Contract”.


title: Cauza C-8/09: Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/25

         Acțiune introdusă la 9 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-8/09)
   (2009/C 69/45)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Cattabriga și J. Sénéchal, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/17/CE a Comisiei din 8 februarie 2006 de aplicare a Directivei 2004/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind anumite cerințe tehnice referitoare la donarea, obținerea și controlul țesuturilor și al celulelor de origine umană (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/17/CE a expirat la 1 noiembrie 2006. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu luase încă măsurile necesare pentru a transpune directiva sau, în orice caz, nu le comunicase Comisiei.

      (1)  JO L 38, p. 40.


title: Cauza C-399/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšší správní soud la 16 octombrie 2009 — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšší správní soud la 16 octombrie 2009 — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení
   (Cauza C-399/09)
   2010/C 24/31
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Marie Landtová.

      Pârâtă: Česká správa socialního zabezpečení.

      Întrebările preliminare

               1.

               Punctul 6 din partea A din anexa III, raportat la articolul 7 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (1), care mențin aplicabilitatea criteriului de determinare a statului succesor competent pentru valorificarea perioadelor de asigurare îndeplinite de lucrătorii salarizați înainte de 31 decembrie 1992 sub regimul de securitate socială al fostei Republici Federative Cehoslovacia, trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unei norme naționale care prevede că, în vederea conferirii dreptului la prestații și pentru stabilirea cuantumului acestora, instituția cehă de securitate socială ia în considerare perioada integrală de asigurare pe teritoriul fostei Republici Federative Cehoslovacia înainte de 31 decembrie 1992, chiar dacă, potrivit criteriului sus menționat, valorificarea acesteia ține de competența instituției slovace de securitate socială?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ, dispozițiile coroborate ale articolului 12 din Tratatul CE, ale articolului 3 alineatul (1), ale articolului 10 și ale articolului 46 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității trebuie interpretate în sensul că se opun posibilității ca perioada de asigurare împlinită înainte de 31 decembrie 1992 sub regimul de securitate socială al fostei Republici Federative Cehoslovacia, de care s-a ținut deja seama în aceeași măsură în vederea prestațiilor în cadrul regimului de securitate socială al Republicii Slovace, să fie, potrivit normei naționale menționate anterior, luată în calcul în vederea conferirii dreptului la pensie pentru limită de vârstă și pentru stabilirea cuantumului acestora, numai în ceea ce privește resortisanții cehi cu reședința pe teritoriul Republicii Cehe?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26


title: Cauza F-24/16: Acțiune introdusă la 13 mai 2016 - ZZ/Comisia

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/51

         Acțiune introdusă la 13 mai 2016 - ZZ/Comisia
   (Cauza F-24/16)
   (2016/C 251/60)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: F. Moyse, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei prin care s-a respins cererea prin care se urmărea obținerea de la pârâtă a revizuirii calculului drepturilor financiare ale reclamantului ca urmare a demisiei sale din cadrul Comisiei în anul 2000

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei pârâtei din 15 martie 2016 de respingere a reclamației reclamantului,

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-544/12: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2012 — Pensa Pharma/OAPI — Ferring and Farmaceutisk Lab Ferring (PENSA PHARMA)

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/18

         Acțiune introdusă la 14 decembrie 2012 — Pensa Pharma/OAPI — Ferring and Farmaceutisk Lab Ferring (PENSA PHARMA)
   (Cauza T-544/12)
   2013/C 55/32
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pensa Pharma, SA (Valencia, Spania) (reprezentanți: M. Esteve Sanz și M. González Gordon, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ferring BV (Hoofddorp, Țările de Jos) și Farmaceutisk Lab Ferring A/S (Vanlose, Danemarca)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 octombrie 2012 pronunțate în cauza R 1883/2011-5 și

               —

               obligarea pârâtului și, eventual, a intervenienților, la plata cheltuielilor de judecată din prezenta cauză și a cheltuielilor de judecată efectuate în calea de atac la OAPI.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală comunitară „PENSA PHARMA” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 44.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: celalată parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cererile de declarare a nulității s-au întemeiat pe motive prevăzute la articolul 53 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) și cu articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului și pe înregistrarea Benelux nr. 377513 a mărcii verbale „PENTASA” pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de declarare a nulității împotriva mărcii comunitare pentru toate produsele și serviciile contestate.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 53 alineatul (3) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-206/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Thüringer Oberlandesgericht (Germania) la 19 mai 2008 — Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)/Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Thüringer Oberlandesgericht (Germania) la 19 mai 2008 — Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)/Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH
   (Cauza C-206/08)
   (2008/C 247/02)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Thüringer Oberlandesgericht.
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)

      Pârâtă: Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH
   Întrebările preliminare

               1)

               Un contract cu privire la servicii (în speță servicii de distribuție a apei și de tratare a apelor uzate) trebuie să fie calificat drept concesionare de servicii în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (1) — prin opoziție cu contractul de servicii cu titlu oneros în sensul articolului 1 alineatul (2) literele (a) și (d) din directivă — numai pentru că prin acest contract se prevede că autoritatea contractantă nu plătește direct o remunerație către contractant, ci că acesta din urmă are dreptul să perceapă o remunerație de drept privat de la terți?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară: contractele de tipul celor descrise la prima întrebare preliminară constituie o concesionare de servicii atunci când contractantul preia în totalitate sau cel puțin în mare parte riscul de exploatare legat de serviciul în discuție, chiar dacă acest risc este de la început, deci chiar și în cazul furnizării prestației de către însăși autoritatea contractantă, foarte limitat datorită modalității de drept public de organizare a serviciului în discuție (racordarea și utilizarea obligatorie, calcularea prețului potrivit principiului acoperirii costurilor)?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ și la doua întrebare preliminară: articolul 1 alineatul (3) litera (a) din directivă trebuie să fie interpretat în sensul că riscul de exploatare legat de furnizarea prestației, în special riscul comercial, trebuie să fie comparabil din punct de vedere calitativ cu cel care există în mod obișnuit pe o piață liberă cu mai mulți furnizori concurenți?

      (1)  JO L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3.


title: Cauza F-2/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 martie 2016 – Pasqualetti/Comisia (Funcție publică — Agent temporar recrutate de SEAE — Indemnizație de instalare — Indemnizație zilnică — Loc de origine — Loc de recrutare — Schimbarea reședinței — Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubire — Competență de fond)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/55

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 martie 2016 – Pasqualetti/Comisia
   (Cauza F-2/15) (1)

   ((Funcție publică - Agent temporar recrutate de SEAE - Indemnizație de instalare - Indemnizație zilnică - Loc de origine - Loc de recrutare - Schimbarea reședinței - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubire - Competență de fond))
   (2016/C 156/76)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gergö Pasqualetti (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Véghely, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și T. S. Bohr, agenți, ulterior T. S. Bohr, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care se respinge acordarea indemnizației de instalare și a indemnizației zilnice în favoarea reclamantului și cerere de obligare a Comisiei la plata în favoarea sa a acestor alocații cu dobânzi.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia din 4 martie 2014 a Comisiei Europene prin care aceasta refuză să îi acorde domnului Pasqualetti beneficiul indemnizației de instalare și indemnizații zilnice, prevăzute la l articolul 5 alineatul (1) și la articolul 10 alineatul (1) din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata în favoarea domnului Pasqualetti, în conformitate cu normele statutare în vigoare, a cuantumurilor indemnizațiilor vizate la punctul 1) din dispozitiv, majorate cu dobânzi moratorii, începând de la data la care fiecare dintre acestea era datorată și până la plata efectivă, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare și aplicabilă în perioada în cauză, majorată cu două puncte.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Pasqualetti.

      (1)  JO C 96, 23.3.2015, p. 25.


title: Cauza C-215/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Chancery Division (Regatul Unit) la 28 aprilie 2014 – Société de Produits Nestlé SA/Cadbury UK Ltd

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Chancery Division (Regatul Unit) la 28 aprilie 2014 – Société de Produits Nestlé SA/Cadbury UK Ltd
   (Cauza C-215/14)
   2014/C 235/08
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice, Chancery Division (England and Wales)

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Société de Produits Nestlé SA

      Intimată: Cadbury UK Ltd

      Întrebările preliminare

               1)

               Pentru a stabili dacă o marcă a dobândit caracter distinctiv ca urmare a utilizării, în sensul articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2008/95/CE (1), este suficient ca solicitantul înregistrării să demonstreze că la data relevantă un segment semnificativ al mediilor interesate recunoaște marca și o asociază cu produsele solicitantului, în sensul că, dacă ar trebui să identifice persoana care a comercializat produsele care poartă această marcă, l-ar indica pe solicitant, sau este necesar ca solicitantul să demonstreze că un segment semnificativ al mediilor interesate consideră marca respectivă (spre deosebire de orice alte mărci care ar putea fi de asemenea prezente) drept indicație a originii produselor?

               2)

               În cazul în care forma constă în trei caracteristici esențiale, dintre care una este impusă de însăși natura produsului, iar celelalte două sunt necesare pentru obținerea unui rezultat tehnic, înregistrarea acestei forme ca marcă este interzisă de articolul 3 alineatul (1) litera (e) punctul (i) și/sau punctul (ii) din Directiva 2008/95/CE?

               3)

               Articolul 3 alineatul (1) litera (e) litera (ii) din Directiva 2008/95/CE trebuie interpretat în sensul că interzice înregistrarea formelor care sunt necesare pentru obținerea unui rezultat tehnic din punctul de vedere al modului în care produsele sunt fabricate, iar nu din punctul de vedere al modului în care funcționează produsele?

      (1)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 299, p. 25).


title: Cauza F-139/12: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/76

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-139/12)
   2013/C 26/158
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei EPSO de a nu îl include pe reclamant pe lista persoanelor care au reușit testele de la finalul formării care se înscrie în cadrul procedurii de certificare, precum și o cerere de despăgubire.

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea actului atacat;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 10 000 de euro drept reparație a prejudiciului suferit;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-351/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 33 de Barcelona – Spania) – Estrella Rodríguez Sánchez/Consum Sociedad Cooperativa Valenciana (Trimitere preliminară — Politica socială — Directive 2010/18/UE — Acordul cadru revizuit BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES privind concediul pentru creșterea copilului — Conciliere între viața profesională și viața de familie — Revenirea din concediul de maternitate a unui membru cooperator lucrător — Cerere privind reducerea timpului de lucru și modificarea programului de lucru — Situație care nu intră în domeniul de aplicare al clauzei 6 punctul 1 din acordul cadru revizuit — Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona – Spania) – Estrella Rodríguez Sánchez/Consum Sociedad Cooperativa Valenciana
   (Cauza C-351/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Directive 2010/18/UE - Acordul cadru revizuit BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES privind concediul pentru creșterea copilului - Conciliere între viața profesională și viața de familie - Revenirea din concediul de maternitate a unui membru cooperator lucrător - Cerere privind reducerea timpului de lucru și modificarea programului de lucru - Situație care nu intră în domeniul de aplicare al clauzei 6 punctul 1 din acordul cadru revizuit - Inadmisibilitatea cererii de decizie preliminară))
   (2016/C 305/06)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Estrella Rodríguez Sánchez

      Pârâtă: Consum Sociedad Cooperativa Valenciana

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Tribunalul pentru Litigii de muncă nr. 33 din Barcelona, Spania) este inadmisibilă.

      (1)  JO C ##, ##, p. ##.


title: Cauza T-393/13: Acțiune introdusă la 1 august 2013 — SolarWorld și Solsonica/Comisia

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/21

         Acțiune introdusă la 1 august 2013 — SolarWorld și Solsonica/Comisia
   (Cauza T-393/13)
   2013/C 274/36
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: SolarWorld AG (Bonn, Germania) și Solsonica SpA (Cittaducale, Italia) (reprezentanți: L. Ruessmann, lawyer și J. Beck, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei (1) în măsura în care prelungește până la 6 august 2013 aplicarea taxei antidumping provizorii integrale la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin, la celule și plachete originare sau expediate din China;

               —

               obligarea autorităților vamale ale statelor membre la aplicarea nivelurilor taxei antidumping prevăzute la articolul 1 alineatul (2) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei, începând din 6 iunie 2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata de daune interese către reclamante, în măsura în care nivelurile taxei antidumping prevăzute la articolul 1alineatul (2) punctul (ii) Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei nu au fost aplicate începând din 6 iunie 2013; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantele susțin că adoptarea articolului 1 alineatul (2) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei încalcă articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (2).

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele afirmă că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere a situației de fapt, întrucât a prevăzut o punere în aplicare progresivă a măsurilor antidumping provizorii în temeiul articolului 1 alineatul (2) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele arată că Comisia a încălcat vădit și grav obligațiile sale de diligență și de bună administrare prin adoptarea articolului 1 alineatul (2) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele susțin că Comisia a acționat în mod ilegal prin faptul că a adoptat articolul 1 alineatul (2) punctul (i) din Regulamentul (UE) nr. 513/2013 și că, prin aceasta, a cauzat un prejudiciu reclamantelor, a cărui reparare revine Uniunii în temeiul articolului 340 alineatul (2) TFUE.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 513/2013 al Comisiei din 4 iunie 2013 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule și plachete) originare sau expediate din Republica Populară Chineză și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 182/2013 prin care se supun înregistrării importurile de acest tip originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 152, p. 5, rectificare în JO L 190, p. 102).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, (JO L 343, p. 51, rectificare în JO L 7, p. 22).


title: Cauza C-162/15 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 martie 2017 – Evonik Degussa GmbH/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Articolele 101 și 102 TFUE — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 30 — Decizie a Comisiei de constatare a unei înțelegeri nelegale pe piața europeană a peroxidului de hidrogen și a perboratului — Publicarea unei versiuni neconfidențiale extinse a acestei decizii — Respingerea unei cereri de aplicare a regimului de confidențialitate în privința anumitor informații — Mandatul consilierului-auditor — Decizia 2011/695/UE — Articolul 8 — Confidențialitate — Protecția secretului profesional — Articolul 339 TFUE — Noțiunea „secrete de afaceri sau alte informații confidențiale” — Informații care provin dintr-o cerere de clemență — Respingere a cererii de aplicare a regimului de confidențialitate — Încredere legitimă]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 martie 2017 – Evonik Degussa GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-162/15 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Articolele 101 și 102 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 30 - Decizie a Comisiei de constatare a unei înțelegeri nelegale pe piața europeană a peroxidului de hidrogen și a perboratului - Publicarea unei versiuni neconfidențiale extinse a acestei decizii - Respingerea unei cereri de aplicare a regimului de confidențialitate în privința anumitor informații - Mandatul consilierului-auditor - Decizia 2011/695/UE - Articolul 8 - Confidențialitate - Protecția secretului profesional - Articolul 339 TFUE - Noțiunea „secrete de afaceri sau alte informații confidențiale” - Informații care provin dintr-o cerere de clemență - Respingere a cererii de aplicare a regimului de confidențialitate - Încredere legitimă])
   (2017/C 151/04)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Evonik Degussa GmbH (reprezentanți: C. Steinle, C. von Köckritz și A. Richter, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Meessen, M. Kellerbauer și F. van Schaik, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 28 ianuarie 2015, Evonik Degussa/Comisia (T-341/12, EU:T:2015:51) în măsura în care, prin aceasta, Tribunalul a statuat că consilierul-auditor și-a declinat în mod întemeiat competența de a răspunde la obiecțiunile, invocate de Evonik Degussa GmbH în temeiul respectării principiilor protecției încrederii legitime și egalității de tratament, la publicarea avută în vedere a unei versiuni neconfidențiale detaliate a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE împotriva Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, Eka Chemicals AB, Degussa AG, Edison SpA, FMC Corporation, FMC Foret SA, Kemira OYJ, L’Air Liquide SA, Chemoxal SA, Snia SpA, Caffaro Srl, Solvay SA/NV, Solvay Solexis SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA și Arkema SA (cazul COMP/F/38.620 – Peroxid de hidrogen și perborat).

               2)

               Respinge în rest recursul.

               3)

               Anulează Decizia C(2012) 3534 final a Comisiei din 24 mai 2012 de respingere a cererii de aplicare a regimului de confidențialitate formulate de Evonik Degussa GmbH în măsura în care, prin aceasta, consilierul-auditor și-a declinat competența de a răspunde la obiecțiunile menționate la punctul 1 din dispozitivul prezentei hotărâri.

               4)

               Evonik Degussa GmbH și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 198, 15.6.2015.


title: Cauza C-617/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) Patents Court (Regatul Unit) la 18 decembrie 2012 — Astrazeneca AB/Comptroller-General of Patents

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) Patents Court (Regatul Unit) la 18 decembrie 2012 — Astrazeneca AB/Comptroller-General of Patents
   (Cauza C-617/12)
   2013/C 86/15
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division) Patents Court

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Astrazeneca AB

      Pârât: Comptroller-General of Patents

      Întrebările preliminare

               1.

               O autorizație elvețiană de introducere pe piață care nu este acordată potrivit procedurii administrative de autorizare prevăzută de Directiva 2001/83/CE (1), dar care este recunoscută în mod automat de Liechtenstein poate constitui „prima autorizație de introducere a produsului pe piață” în sensul articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 (2)?

               2.

               Răspunsul la prima întrebare este diferit dacă:

                           (a)

                           Agenția Europeană pentru Medicamente a considerat că setul de date clinice pe baza cărora autoritatea elvețiană a acordat autorizația de introducere pe piață nu îndeplinește condițiile de acordare a unei autorizații de introducere pe piață potrivit Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (3) și/sau

                           (b)

                           după acordare, autorizația elvețiană de introducere pe piață a fost suspendată, fiind restabilită numai după prezentarea de date suplimentare?

               3.

               Dacă articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 469/2009 privește numai autorizațiile de introducere pe piață acordate în conformitate cu procedura administrativă de autorizare prevăzută de Directiva 2001/83/CE, împrejurarea că un medicament a fost introdus pe piață mai întâi în cadrul SEE pe baza unei autorizații elvețiene de introducere pe piață recunoscută în mod automat în Liechtenstein, care nu a fost acordată în conformitate cu Directiva 2001/83/CE, determină imposibilitatea acordării certificatului suplimentar de protecție pentru acest produs în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul nr. 469/2009?

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).


title: Cauza T-319/13: Acțiune introdusă la 11 iunie 2013 — Elmaghraby și El Gazaerly/Consiliului

text:
               24.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/12

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2013 — Elmaghraby și El Gazaerly/Consiliului
   (Cauza T-319/13)
   2013/C 245/14
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Ahmed Alaeldin Amin Abdelmaksoud Elmaghraby (Cairo, Egipt) și Naglaa Abdallah El Gazaerly (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: D. Pannick, QC, M. Lester, Barrister și M. O’Kane, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în măsura în care îi privește pe reclamanți, a Deciziei 2013/144/PESC a Consiliului din 21 martie 2013 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 82, p. 54);

               —

               eliminarea afirmațiilor că fiecare reclamant este responsabil de însușirea ilegală de fonduri și este vizat de o investigație judiciară în Egipt și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Potrivit primului motiv, Consiliul nu a indicat motive adecvate sau suficiente pentru a include pe vreunul dintre reclamanți în Măsurile 2013.

               2.

               Potrivit celui de al doilea motiv, Consiliul a comis o eroare vădită atunci când a considerat că erau îndeplinite criteriile pentru includerea oricăruia dintre reclamanți pe listă, în măsura în care nu există o bază legală sau factuală pentru desemnarea acestora.

               3.

               Potrivit celui de al treilea motiv, Consiliul și-a încălcat propriile obligații în materie de protecție a datelor care îi revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 45/2001 (1) și al Directivei 95/46/CE (2).

               4.

               Potrivit celui de al patrulea motiv, Consiliul nu a respectat drepturile reclamanților la apărare și la control jurisdicțional efectiv.

               5.

               Potrivit celui de al cincilea motiv, Consiliul a încălcat drepturile fundamentale ale reclamanților, fără justificare sau proporție, inclusiv dreptul acestora la protecția proprietății, afacerilor și reputației lor.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date.

      (2)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date.


               14.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/26

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2009 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-8/09)
   2010/C 8/09
   La data de 2 decembrie 2009, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Florence Simonetti, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               Prin neadoptarea sau necomunicarea către Autoritate, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare punerii în aplicare a actului menționat la punctul 5 capitolul III din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare), astfel cum sunt adaptate la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta, Republica Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind SEE;
               și

               2.

               Republica Islanda suportă cheltuielile aferente procedurii.

      Situația de fapt și de drept și motive invocate:

               —

               prezenta cauză se referă la nepunerea în aplicare a unei directive privind echipamentele tehnice;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că nu a primit nicio informație din partea Islandei care să indice faptul că directiva privind echipamentele tehnice a fost transpusă în legislația Islandei și că nu este în posesia vreunei informații potrivit căreia Islanda ar fi luat măsurile necesare asigurării respectării directivei;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Guvernul Islandei nu a contestat faptul că nu a pus în aplicare legile, regulamentele și dispozițiile administrative necesare, în vederea respectării directivei.


title: Cauza C-154/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 27 martie 2017 – SIA „E LATS”

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 27 martie 2017 – SIA „E LATS”
   (Cauza C-154/17)
   (2017/C 195/18)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: SIA „E LATS”

      Intimată: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 311 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că pot fi considerate bunuri second-hand articolele uzate dobândite de un comerciant care conțin metale prețioase sau pietre prețioase (precum în speță) și care sunt revândute în principal pentru extragerea metalelor prețioase sau a pietrelor prețioase din acestea?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în scopul limitării aplicării regimului special, este relevant faptul că respectivul comerciant cunoaște scopul cumpărătorului de a extrage metalele prețioase sau pietrele prețioase prezente în articolele uzate sau sunt relevante caracteristicile obiective ale operațiunii (cantitatea de produse, statutul juridic al celeilalte părți la operațiune, etc.)?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


20150731012616642015/C 270/132562014CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150611121211Cauza C-256/14: Hotărârea Curții (11 iunie 2015) din 11 iunie 2015 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Lisboagás GDL – Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA/Autoridade Tributária e Aduaneira [Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 9, articolul 73, articolul 78 primul paragraf litera (a) şi articolul 79 primul paragraf litera (c) – Bază de impozitare – Includerea cuantumului taxelor colectivităţilor locale de ocupare a subsolului plătite de societatea concesionară a reţelei de distribuţie a gazelor în baza de impozitare a TVA-ului aplicabil prestaţiei furnizate de această societate societăţii însărcinate cu comercializarea gazelor]
 ---documentbreak--- C2702015RO1210120150611RO0013121121Hotărârea Curții (11 iunie 2015) din 11 iunie 2015 [cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalia] – Lisboagás GDL – Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-256/14) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 9, articolul 73, articolul 78 primul paragraf litera (a) şi articolul 79 primul paragraf litera (c) — Bază de impozitare — Includerea cuantumului taxelor colectivităţilor locale de ocupare a subsolului plătite de societatea concesionară a reţelei de distribuţie a gazelor în baza de impozitare a TVA-ului aplicabil prestaţiei furnizate de această societate societăţii însărcinate cu comercializarea gazelor]”2015/C 270/13Limba de procedură: portugheza
      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Lisboagás GDL – Sociedade Distribuidora de Gás Natural de Lisboa SA

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Dispozitivul

   Articolul 9 alineatul (1), articolul 73, articolul 78 primul paragraf litera (a) şi articolul 79 primul paragraf litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că cuantumul taxelor, precum cele în discuţie în litigiul principal, care este plătit colectivităţilor locale de societatea concesionară a reţelei de distribuţie a gazelor pentru utilizarea domeniului public al colectivităţilor locale menţionate şi care este repercutat ulterior de această societate asupra unei alte societăţi, însărcinată cu comercializarea gazelor, iar apoi de aceasta din urmă asupra consumatorilor finali trebuie să fie inclus în baza de impozitare a taxei pe valoarea adăugată aplicabile prestaţiei furnizate de prima dintre aceste societăţi celei de a doua în temeiul articolului 73 din directiva amintită.
   (
         1
      )	JO C 303, 8.9.2014.


title: Alegerea președintelui Curții

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/2

         Alegerea președintelui Curții
   2009/C 267/03
   Întruniți la 7 octombrie 2009, judecătorii Curții de Justiție a Comunităților Europene au ales, în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, pe domnul Skouris în calitate de președinte al Curții, pentru perioada cuprinsă între 7 octombrie 2009 și 6 octombrie 2012.


title: Cauza F-1/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 aprilie 2013 — Andersen/Curtea de Conturi (Funcție publică — Funcționari — Pensionare pentru invaliditate — Articolul 78 din Statut — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit neîntemeiată)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/86

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 15 aprilie 2013 — Andersen/Curtea de Conturi
   (Cauza F-1/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Pensionare pentru invaliditate - Articolul 78 din Statut - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit neîntemeiată)
   2013/C 225/198
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Henrik Andersen (Hals, Danemarca) (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: T. Kennedy, N. Scafarto și B. Schäfer, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Curții de Conturi prin care se refuză compensarea pierderilor despre care se pretinde că au fost suferite în urma declarării invalidității reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit neîntemeiată.

               2.

               Domnul Andersen trebuie să suporte propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile efectuate de Curtea de Conturi a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012, p. 29.


title: Cauza T-333/12: Ordonanța Tribunalului din 5 decembrie 2012 — Soltau/Comisia

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/27

         Ordonanța Tribunalului din 5 decembrie 2012 — Soltau/Comisia
   (Cauza T-333/12) (1)

   2013/C 32/50
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 303, 6.10.2012.


title: Cauza C-132/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel Brussel (Belgia) la 5 martie 2007 — Beecham Group plc, SmithKline Beecham plc, Glaxo Group Ltd, Stafford-Miller Ltd, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare NV, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare BV/Andacon NV

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/10

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van koophandel Brussel (Belgia) la 5 martie 2007 — Beecham Group plc, SmithKline Beecham plc, Glaxo Group Ltd, Stafford-Miller Ltd, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare NV, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare BV/Andacon NV
   (Cauza C-132/07)
   (2007/C 117/17)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Rechtbank van koophandel Brussel
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Beecham Group plc, SmithKline Beecham plc, Glaxo Group Ltd, Stafford-Miller Ltd, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare NV, GlaxoSmithKline Consumer Healthcare BV

      Pârâtă: Andacon NV
   Întrebările preliminare

               1)

               Se poate interpreta articolul 9 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1891/2004 (1) în sensul că îi este interzis serviciului vamal competent sau biroului vamal competent să procedeze la (sau să determine procedarea la) o comunicare, conform articolului 9 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 (2), sau la o inspecție, conform articolului 9 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003, atât timp cât cererea de intervenție introdusă înainte de 1 iulie 2004 nu este însoțită de declarația prevăzută la articolul 6 din Regulamentul nr. 1383/2003? Cu alte cuvinte, reprezintă această declarație o condiție de formă ce trebuie îndeplinită pentru ca cererea de intervenție să producă efecte în continuare?

               2)

               Se poate interpreta articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 în sensul că acesta dă posibilitatea administrației vamale din Anvers de a prezenta titularului mărcii șase eșantioane prelevate din mărfuri pentru a putea determina dacă este vorba de mărfuri contrafăcute, știind că o astfel de comunicare nu trebuie să fie asimilată nici unei inspecții aprofundate în sensul articolului 9 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003, în cadrul căreia este admisibil să se controleze în mod minuțios originea și proveniența mărfurilor, nici unei analize tehnice aprofundate a unui eșantion prelevat, în sensul articolului 9 alineatul (3) ultimul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003? În cazul unui răspuns afirmativ această prezentare trebuia să fie făcută în termenul de 3 zile lucrătoare prevăzut la articolul 4 alineatul (1) din regulament?

               3)

               Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 se opune faptului ca funcționarii vamali belgieni să furnizeze informații, obținute în cadrul aplicării regulamentului, în afara canalelor prevăzute în regulament — în speță, instanța are în vedere, între altele, articolul 9 alineatul (2) și articolul 9 alineatul (3) primul paragraf din regulament — de exemplu în cadrul unei audieri de martori sau a unei depuneri de înscrisuri solicitate de instanțele belgiene?

               4)

               Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 se opune faptului ca informațiile obținute în urma aplicării articolelor 4 alineatul (2) (a se vedea cea de-a doua întrebare) și 9 alineatele (2) și (3), altele decât cele vizate la articolul 9 alineatul (3) primul paragraf din regulamentul menționat, sau informațiile obținute în urma realizării unei audieri de martori sau a unei depuneri de înscrisuri solicitate de instanțele belgiene (a se vedea cea de-a treia întrebare) să fie utilizate în cadrul unei proceduri ce nu servește la constatarea contrafacerii mărfurilor, cum ar fi în cadrul unei proceduri de combatere a importurilor paralele?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1891/2004 al Comisiei din 21 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1383/2003 al Consiliului privind intervenția autorităților vamale împotriva mărfurilor suspectate de a aduce atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, precum și măsurile care trebuie aplicate mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală (JO L 328, p. 16).

      (2)  JO L 196, 2.8.2003, p. 7.


title: Cauza C-652/11: Recurs introdus la 19 decembrie 2011 de Mindo Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 5 octombrie 2011 în cauza T-19/06, Mindo Srl/Comisia Europeană

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/19

         Recurs introdus la 19 decembrie 2011 de Mindo Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 5 octombrie 2011 în cauza T-19/06, Mindo Srl/Comisia Europeană
   (Cauza C-652/11)
   2012/C 49/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Mindo Srl (reprezentanți: C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului din 5 octombrie 2011 pronunțate în cauza T-19/06, Mindo/Comisia, și în consecință

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare, pentru a se pronunța pe fond, întrucât hotărârea atacată a lipsit Mindo de dreptul la un control jurisdicțional complet în primă instanță,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este întemeiat pe următoarele motive de drept:

               Tribunalul afirmă că Mindo nu are interesul de a continua procedura, întrucât nu ar profita cu nimic în urma anulării hotărârii contestate, nici în raport cu o acțiune a Alliance One International Inc. (denumită în continuare „Alliance One”) privind restituirea unei părți din amenda plătită, nici în raport cu acțiuni ulterioare în daune-interese formulate de terți.

               În primul rând, recurenta susține că concluziile sus-menționate ar trebui anulate întrucât încalcă legile aplicabile, sunt întemeiate pe o denaturare a situației de fapt și, în orice caz, prezintă o motivare insuficientă și contradictorie.

               În al doilea rând, recurenta susține hotărârea atacată ar trebui anulată întrucât lipsește Mindo de dreptul său de acces la o instanță (și în consecință de dreptul său la un control jurisdicțional complet) sau, în cazul în care hotărârea atacată ar fi interpretată în sensul că Mindo și Alliance One ar fi trebuit să introducă o cerere comună în primă instanță, întrucât încalcă dreptul la apărare al acestora.


title: Cauza T-439/11: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Sport-pari/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva Belarus — Înghețarea fondurilor — Obligație de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul de a fi ascultat — Eroare de apreciere” )

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/28

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Sport-pari/Consiliul
   (Cauza T-439/11) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva Belarus - Înghețarea fondurilor - Obligație de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul de a fi ascultat - Eroare de apreciere”))
   (2015/C 034/32)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sport-pari ZAO (Minsk, Belarus) (reprezentanți: V. Vaitkutė Pavan, A. Smaliukas, E. Matulionyte și T. Milašauskas, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și M. Bishop, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanţi: T. Scharf și E. Paasivirta, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 25), a Regulamentului (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 1), a Deciziei 2011/666/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarusului (JO L 265, p. 17), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1000/2011 al Consiliului din 10 octombrie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 265, p. 8), a Deciziei 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 285, p. 1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus (JO L 307, p. 7), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus, Regulamentul (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus, Decizia 2011/666/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarusului, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1000/2011 al Consiliului din 10 octombrie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus, Decizia 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus, în măsura în care acestea vizează Sport-pari ZAO.

               2)

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Sport-pari.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


title: Cauza T-419/11: Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2016 - ETAD/Comisia („Ajutoare de stat — Anularea actului atacat — Dispariția obiectului litigiului — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/19

         Ordonanța Tribunalului din 19 aprilie 2016 - ETAD/Comisia
   (Cauza T-419/11) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Anularea actului atacat - Dispariția obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 222/22)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Etaireia Akiniton Dimosiou AE (ETAD), fostă Ellinika Touristika Akinita AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Frangakis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou, H. van Vliet și M. Konstantinidis, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Elliniko Kazino Kerkyras AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Frangakis, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Koinopraxia Touristiki Loutrakiou AE OTA – Loutraki AE – Klab Otel Loutraki Kazino Touristikes kai Xenodocheiakes Epicheiriseis AE (Loutraki, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/716/UE a Comisiei din 24 mai 2011 privind ajutorul de stat C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09) acordat de Grecia în favoarea anumitor cazinouri grecești (JO L 285, p. 25)

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Etaireia Akiniton Dimosiou AE (ETAD) și de Elliniko Kazino Kerkyras AE.

               3)

               Koinopraxia Touristiki Loutrakiou AE OTA – Loutraki AE – Klab Otel Loutraki Kazino Touristikes kai Xenodocheiakes Epicheiriseis AE suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-54/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 2 februarie 2012 — Procedură penală împotriva lui Liung Hong Yang

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 2 februarie 2012 — Procedură penală împotriva lui Liung Hong Yang
   (Cauza C-54/12)
   2012/C 98/35
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Revere

      Partea din acțiunea principală

   Liung Hong Yang

      Întrebările preliminare

               1.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 4, 6, 7, 8 din Directiva 2008/115/CE (1) se opun posibilității ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită ca sancțiune penală cu arestul la domiciliu, ca urmare a simplei sale intrări și șederi ilegale, chiar înainte de încălcarea unui ordin de îndepărtare emis de autoritatea administrativă?

               2.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE se opun posibilității ca, ulterior adoptării directivei, un stat membru să adopte o reglementare care prevede ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită cu expulzarea imediat executorie ca sancțiune penală, fără respectarea procedurii și a drepturilor străinului prevăzute de directivă?

               3.

               Principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE se opune unei reglementări naționale adoptate în cursul termenului de transpunere a unei directive pentru a eluda sau, în orice caz, pentru a limita [domeniul] de aplicare a directivei și ce măsuri trebuie adoptate de instanță în cazul în care constată un asemenea scop?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza T-639/11: Ordonanța Tribunalului din 28 septembrie 2012 — Heads!/OAPI (HEADS) ( „Marcă comunitară — Refuz de înregistrare — Retragerea cererii de înregistrare — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/34

         Ordonanța Tribunalului din 28 septembrie 2012 — Heads!/OAPI (HEADS)
   (Cauza T-639/11) (1)

   (Marcă comunitară - Refuz de înregistrare - Retragerea cererii de înregistrare - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 366/68
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Heads! GmbH & Co. KG (München, Germania) (reprezentanți: A. Jaeger-Lenz și T. Bösling, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 11 octombrie 2011 (cauza R 2348/2010-1), privind o cerere de înregistrare a mărcii verbale „HEADS” ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei..

               2.

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 49, 18.2.2012.


title: Cauza T-180/07: Acțiune introdusă la 24 mai 2007 — Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid/OAPI (MADRIDEXPORTA)

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/41

         Acțiune introdusă la 24 mai 2007 — Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid/OAPI (MADRIDEXPORTA)
   (Cauza T-180/07)
   (2007/C 155/74)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid, S.A. (Madrid) (reprezentant: domnul M. Aznar Alonso, abogado)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 martie 2007 de respingere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare combinate nr. 4.659.553, MADRIDEXPORTA, pentru clasele 16, 35, 36, 38, 39, 41 și 42, nu respectă Regulamentul (CE) 40/94 privind marca comunitară [RMC].

               —

               declararea faptului că în cazul mărcii comunitare combinate nr. 4.659.553 MADRIDEXPORTA, pentru clasele 16, 35, 36, 38, 39, 41 și 42, nu sunt aplicabile prevederile articolului 7 alineatul (1) litera (c) din RMC ci acelea ale articolului 7 alineatul (3) din RMC.

               —

               obligarea OAPI și, dacă este cazul, a intervenientei, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca combinată „MADRIDEXPORTA” (cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4.659.553), pentru produse și servicii din clasele 16, 35, 36, 38, 39, 41 și 42.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: aplicarea eronată a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza T-335/09: Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2011 — Groupement Adriano, Jaime Ribeiro, Conduril/Comisia ( „Acțiune în anulare — Programul MEDA I — Convenție de finanțare specifică — Mandat acordat Uniunii Europene pentru recuperarea creanțelor datorate de un terț Regatului Marocului — Notă de debit — Scrisoare de atenționare — Acte indisociabile de contract — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate” )

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/25

         Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2011 — Groupement Adriano, Jaime Ribeiro, Conduril/Comisia
   (Cauza T-335/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Programul MEDA I - Convenție de finanțare specifică - Mandat acordat Uniunii Europene pentru recuperarea creanțelor datorate de un terț Regatului Marocului - Notă de debit - Scrisoare de atenționare - Acte indisociabile de contract - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate)
   2011/C 370/41
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Groupement Adriano, Jaime Ribeiro, Conduril — Construção, ACE (Porto, Portugalia) (reprezentanți: A. Pinto Cardoso și L. Fuzeta da Ponte, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. M. Rouchaud-Joët și S. Delaude, agenți, asistați de R. Faria da Cunha, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anularea, pe de o parte, a notei de debit nr. 3230905272 emisă de Comisie la 12 iunie 2009 și, pe de altă parte, a scrisorii din 3 august 2009 prin care Comisia a dispus plata sumei pretinse prin intermediul notei de debit, precum și a dobânzilor de întârziere aferente

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate Groupement Adriano, Jaime Ribeiro, Conduril — Construção, ACE.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-175/14: Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Walter Hundhausen/Comisia

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/48

         Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Walter Hundhausen/Comisia
   (Cauza T-175/14)
   2014/C 142/62
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Walter Hundhausen GmbH (Schwerte, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE, adoptată de pârâtă în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Germania, sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie și care a fost publicată împreună cu invitația de a prezenta observații (JO 2014, C 37, p. 73);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele motive.

               1.

               Încălcarea unor norme fundamentale de procedură

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că pârâta nu și-a motivat suficient, în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE, decizia de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE. Decizia de deschidere a procedurii nu conține o apreciere materială specifică, întemeiată pe aspecte de fapt și de drept, în ceea ce privește întrunirea tuturor elementelor constitutive în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Încălcarea tratatelor

                           —

                           Reclamanta susține în cadrul acestui motiv că decizia Comisiei de deschidere a procedurii de investigare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE. Ea precizează în această privință că Curtea de Justiție a Uniunii Europene a statuat deja în Hotărârea din 13 martie 2001, PreussenElektra (C-379/98, Rec., p. I-2099), că prin Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”) nu se acordă ajutor de stat. Reclamanta susține că EEG se aplică în continuare fără modificări substanțiale. În special au rămas nemodificate aspectele esențiale pentru aprecierea din perspectiva dreptului în materia ajutoarelor de stat. Același lucru este valabil și în ceea ce privește decizia pârâtei din 22 mai 2002 (JO C 164, p. 5), prin care pârâta a constatat că EEG nu constituie ajutor de stat.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu întrunește elementele prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE pentru a fi calificată drept ajutor de stat. În această privință, ea susține în special că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu constituie un avantaj pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții de piață normale, că această plafonare nu are caracter selectiv, că în cazul plafonării în cauză nu este vorba despre un ajutor acordat de stat sau prin intermediul resurselor de stat și că ea nu conduce nici la o denaturare a concurenței, nici la o eventuală afectare a schimburilor comerciale dintre statele membre.

               3.

               Compatibilitatea cu piața comună

                           —

                           În cazul în care Tribunalul consideră că în speță există un ajutor de stat, în opinia reclamantei, acest lucru ar fi compatibil cu piața comună în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (c) TFUE.