title: Cauza C-198/21 P: Recurs introdus la 29 martie 2021 de Giacomo Santini și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta Extinsă) din 10 februarie 2021 în cauzele conexate T-345/19, T-346/19, T-364/19 – T-366/19, T-372/19 – T-375/19, T-385/19, Santini și alții/Parlamentul European

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/26

      Recurs introdus la 29 martie 2021 de Giacomo Santini și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta Extinsă) din 10 februarie 2021 în cauzele conexate T-345/19, T-346/19, T-364/19 – T-366/19, T-372/19 – T-375/19, T-385/19, Santini și alții/Parlamentul European
      (Cauza C-198/21 P)
      (2021/C 217/37)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurenți: Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Antonio Mazzone, Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro, Luciana Meneghini (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  —

                  Recurenții solicită Tribunalului anularea hotărârii atacate pentru eroarea săvârșită în aplicarea principiilor generale ale securității juridice, încrederii legitime și proporționalității, precum și a drepturilor garantate de cartă în ceea ce privește ingerința nejustificată și disproporționată în dreptul de proprietate, pentru că a considerat în mod greșit că măsurile atacate se pot întemeia în mod legitim pe anexa III la Normele CID; pentru includerea acestora în mod eronat printre actele de administrare curentă delegate și/sau delegabile șefului de unitate; pentru inexactitatea gravă și caracterul incomplet și eronat al motivării referitoare la încălcarea obligației de motivare; în consecință, anularea tuturor actelor, comunicărilor și/sau deciziilor atacate; obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două grade de jurisdicție.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, părțile invocă șase motive.

                  1.

                     Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept și/sau de fapt prin faptul că s-a considerat că actul atacat afectează numai cuantumul pensiei, iar nu și dreptul la pensie și faza constitutivă a acesteia, considerându-se în mod eronat că este conform cu principiile generale ale Uniunii Europene și cu Carta drepturilor fundamentale. Recurenții susțin că hotărârea atacată este nelegală întrucât a confundat dreptul la pensie cu dreptul la cuantumul pensiei, excluzând aplicarea principiului imuabilității dreptului la pensie, care este într-adevăr aplicabil; în măsura în care, în mod greșit, nu a luat în considerare faptul că intervenția asupra drepturilor de pensie ale recurenților nu a luat forma unei simple reduceri a cuantumului relevant, ci a implicat o reformă globală a sistemului care a afectat retroactiv și definitiv faza de geneză a drepturilor de pensie deja plătite și dobândite de-a lungul mai multor ani și care au intrat definitiv în patrimoniul persoanelor în cauză; în măsura în care, în mod greșit, nu a luat în considerare faptul că Parlamentul nu a efectuat nicio verificare a conformității actelor atacate cu dreptul Uniunii și în măsura în care lipsește motivarea în această privință

                  2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept în interpretarea articolului 75 din NAS, a articolului 28 din Statutul deputaților, a anexelor I, II și III la Normele CID, pe încălcarea dreptului la pensie, a principiilor generale și a Cartei drepturilor fundamentale. Recurenții susțin că hotărârea atacată este nelegală în măsura în care a interpretat în mod eronat dispozițiile de trimitere, atribuind anexei III la Normele CID o valabilitate și o eficacitate continuă în pofida faptului că a fost abrogată în mod expres și în pofida faptului că nicio dispoziție expresă nu prevede menținerea acestei ultravalabilități; în măsura în care a omis în mod nelegal să ia în considerare faptul că, în speță, condițiile care dau dreptul la pensie au fost modificate în afara domeniului de aplicare al articolului 2 din anexa III, precum și pentru încălcarea principiilor generale ale dreptului Uniunii și ale Cartei drepturilor fundamentale.

                  3.

                     Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și/sau de fapt în constatarea conformității actului atacat cu principiile generale ale Uniunii și cu Carta drepturilor fundamentale, cu principiul încrederii legitime, cu principiul proporționalității și al egalității și cu dreptul de proprietate. Recurenții susțin că hotărârea atacată este nelegală în măsura în care, prin neaprecierea particularităților cauzei și prin interpretarea eronată a normelor relevante, a considerat că măsurile atacate sunt conforme cu dreptul Uniunii și cu principiile Cartei drepturilor fundamentale; în măsura în care nu a luat în considerare elementele de probă, inclusiv documentele justificative, care dovedesc asigurările repetate date recurenților că dreptul în cauză va fi menținut și nu va fi modificat; în măsura în care nu a considerat că actele atacate erau lipsite de motivare și de justificare și că au avut ca rezultat o intervenție vădit disproporționată și total nejustificată.

                  4.

                     Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în interpretarea articolelor 74-75 din NAS, precum și a anexei III la Normele CID. Recurenții susțin că hotărârea atacată este nelegală întrucât a considerat în mod eronat că măsura atacată se putea întemeia în mod legal pe anexa III la Normele CID, în condițiile în care această anexă nu mai era în vigoare, întrucât a fost abrogată între timp.

                  5.

                     Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în aprecierea încălcărilor normelor de procedură privind competența. Recurenții susțin că hotărârea este nelegală în măsura în care a considerat în mod greșit că șeful unității „Remunerație și drepturi sociale ale deputaților” era competent să adopte actele contestate, în condițiile în care aceste acte nu pot fi delegate întrucât sunt acte administrative extraordinare care intră în competența Biroului Parlamentului European.

                  6.

                     Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în aprecierea încălcărilor de normelor de procedură privind motivarea. Recurenții susțin că hotărârea atacată este nelegală întrucât a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a constatat existența unei motivări suficiente și adecvate, care, în realitate, nu a existat; întrucât nu a ținut seama de faptul că Parlamentul European era obligat să efectueze un control de conformitate, motivat corespunzător, și că un astfel de control și o astfel de motivare au fost omise; întrucât a făcut trimitere la articolul 1 alineatul (7) din Decizia nr. 14/2018 ca element de garanție, în condițiile în care această dispoziție nu mai există, deoarece a fost anulată chiar de Camera Deputaților prin Hotărârea nr. 2/2020, care se află deja la dosar.


title: Cauza C-202/21 P: Recurs introdus la 30 martie 2021 de ABLV Bank AS, în lichidare, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 20 ianuarie 2021 în cauza T-758/18, ABLV Bank/SRB

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/27

      Recurs introdus la 30 martie 2021 de ABLV Bank AS, în lichidare, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea extinsă) din 20 ianuarie 2021 în cauza T-758/18, ABLV Bank/SRB
      (Cauza C-202/21 P)
      (2021/C 217/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: ABLV Bank AS, în lichidare (reprezentant: O. Behrends, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comitetul unic de rezoluție (SRB), Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea deciziei SRB privind ABLV Bank AS din 17 octombrie 2018;

                  —

                  obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă și a celor efectuate în cadrul prezentului recurs;

                  —

                  în cazul în care Curtea de Justiție nu este în măsură să se pronunțe pe fond, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă 13 motive.
      Primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 70 alineatul (4) din SRMR (1).
      Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că hotărârea atacată se bazează pe o interpretare și o aplicare eronată a articolului 12 din Regulamentul delegat 2015/63 (2).
      Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește relevanța articolului 7 din Regulamentul delegat 2017/2361 (3) pentru interpretarea articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul delegat 2015/63.
      Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește interpretarea și aplicarea corectă a principiului îmbogățirii fără justă cauză.
      Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a omis să examineze excepția de nelegalitate invocată de recurentă în ceea ce privește dispoziția aplicabilă în speță.
      Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat irelevantă, ca fiind o simplă practică rambursarea de către SRB a contribuțiilor ex ante potrivit deciziei SRB/ES/SRF/2018/03, care, în temeiul acelorași dispoziții, sunt datorate de drept.
      Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește interpretarea și relevanța articolului 17 din Regulamentul delegat 2015/63.
      Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește relevanța juridică a existenței unor angajamente de plată irevocabile.
      Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a examinat motivele invocate de reclamant cu privire la cererea de rambursare a soldului contribuțiilor pentru anul 2015.
      Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește principiile securității juridice și încrederii legitime.
      Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește aplicarea principiului proporționalității.
      Al doisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că hotărârea atacată se bazează pe o aplicare eronată a principiului nemo auditur.

      Al treisprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că hotărârea atacată se bazează pe o aplicare eronată a cerinței privind motivarea (articolul 296 TFUE).

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         (2)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (3)  Regulamentul delegat (UE) 2017/2361 al Comisiei din 14 septembrie 2017 cu privire la sistemul definitiv al contribuțiilor la cheltuielile administrative ale comitetului unic de rezoluție (JO 2017, L 337, p. 6).


title: Cauza C-212/21 P: Recurs introdus la 2 aprilie 2021 de Banca Europeană de Investiții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-9/19, ClientEarth/BEI

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/29

      Recurs introdus la 2 aprilie 2021 de Banca Europeană de Investiții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-9/19, ClientEarth/BEI
      (Cauza C-212/21 P)
      (2021/C 217/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: T. Gilliams, G. Faedo și K. Carr, Agenți)

         Celelalte părți din procedură: ClientEarth, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  anularea în tot a hotărârii atacate, în special a dispozitivului acesteia;

                  —

                  în cazul în care Curtea consideră că litigiul este în stare de judecată, respingerea acțiunii în primă instanță;

                  —

                  obligarea ClientEarth la plata cheltuielilor de judecată efectuate de cele două părți atât în cadrul procedurii de recurs, cât și în cadrul procedurii în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă trei motive de recurs.
      În primul rând, hotărârea atacată declară în mod eronat inadmisibil motivul invocat în apărare de BEI referitor la independența acesteia în domeniul operațiunilor sale financiare. Tribunalul a omis să examineze dispozițiile dreptului primar al Uniunii care stau la baza motivului invocat în apărare de BEI, a încălcat obligația de motivare și a denaturat răspunsul BEI la cererea de reexaminare internă formulată de ClientEarth în temeiul articolului 10 din Regulamentul Aarhus (1). În consecință, Tribunalul a interpretat în mod eronat definiția noțiunii de „act administrativ” în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul Aarhus.
      În al doilea rând, hotărârea atacată a statuat în mod eronat că decizia adoptată de Consiliul de administrație al BEI la 12 aprilie 2018, prin care s-a aprobat o propunere de finanțare a unui proiect de construcție a unei centrale de producție de biomasă la Curtis (Spania), constituie un act administrativ care este „obligatoriu din punct de vedere legal și are efecte externe” în sensul articolul 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul Aarhus. Tribunalul a încălcat principiul supremației dreptului primar al Uniunii asupra dreptului derivat al Uniunii și a acordurilor internaționale, a încălcat articolul 271 litera (c) și articolul 263 al patrulea paragrafTFUE și a aplicat în mod eronat articolul 263 TFUE.
      În al treilea rând, hotărârea atacată a considerat în mod eronat că decizia Consiliului de administrație al BEI din 12 aprilie 2018 constituia un act administrativ „adoptat în temeiul dreptului mediului” în sensul articolul 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul Aarhus. Tribunalul a interpretat în mod eronat definiția care figurează la articolul 2 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul Aarhus, a omis să identifice temeiul juridic adecvat al deciziei în cauză și a interpretat în mod inconsecvent Regulamentul Aarhus în lumina Convenției de la Aarhus.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediția specială, 15/ vol. 17, p. 126).


title: Cauza C-223/21 P: Recurs introdus la 6 aprilie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-9/19, ClientEarth/BEI

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/30

      Recurs introdus la 6 aprilie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 27 ianuarie 2021 în cauza T-9/19, ClientEarth/BEI
      (Cauza C-223/21 P)
      (2021/C 217/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Blanc și G. Gattinara, Agenți)

         Celelalte părți din procedură: ClientEarth, European Investment Bank (EIB)

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  obligarea ClientEarth la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia invocă trei motive de recurs.
      Erori de drept în aplicarea principiului interpretării conforme în ceea ce privește Convenția de la Aarhus și în interpretarea articolelor 2 și 9 din Convenția de la Aarhus (acest prim motiv privește punctele 107 și 125-126 din hotărârea atacată).
      Eroare de drept în interpretarea articolului 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul Aarhus (1) cu privire la noțiunea de „act administrativ”; acest motiv cuprinde trei aspecte:

                  —

                  eroare de drept în interpretarea noțiunii de „dispoziție legislativă” prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul Aarhus (acest aspect al celui de al doilea motiv privește punctele 121-124 din hotărârea atacată);

                  —

                  eroare de drept în interpretarea noțiunii de „măsură cu caracter individual” în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul Aarhus (acest aspect al celui de al doilea motiv privește punctele 126-142 din hotărârea atacată);

                  —

                  eroare de drept în interpretarea sintagmei „obligatorie din punct de vedere legal și are efecte externe”, prevăzută în aceeași dispoziție (această parte a celui de al doilea motiv se referă la punctele 149-173 din hotărârea atacată).

            Încălcarea articolul 271 litera (c) TFUE (acest motiv vizează punctele 89-92, 150-152 și 169-171 din hotărârea atacată).

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediția specială, 15/ vol. 17, p. 126).


title: Cauza C-228/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 8 aprilie 2021 – Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino/CZA

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 8 aprilie 2021 – Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino/CZA
      (Cauza C-228/21)
      (2021/C 217/41)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità di Dublino

         Intimat: CZA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă articolul 4 din regulament trebuie interpretat în sensul că, prin acțiunea formulată în temeiul articolului 27 din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 (1) împotriva unei decizii de transfer adoptate de un stat membru potrivit mecanismului prevăzut la articolul 26 din regulament și în temeiul obligației de reprimire stabilite la articolul 18 alineatul (1) litera (b) din același regulament, poate fi invocată ca unic motiv netransmiterea broșurii de informații prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din regulament de către statul care a adoptat decizia de transfer.

                  2)

                  Dacă articolul 27 din regulament coroborat cu considerentul (18) și considerentul (19) ale aceluiași regulament și cu articolul 4 din acesta trebuie interpretat în sensul că, în caz de constatare a încălcării obligațiilor prevăzute la articolul 4, necesitatea unei căi de atac efective impune instanței să adopte o decizie de anulare a deciziei de transfer.

                  3)

                  În caz de răspuns negativ la întrebarea 2), dacă articolul 27 din regulament coroborat cu considerentul (18) și considerentul (19) ale aceluiași regulament și cu articolul 4 din acesta trebuie interpretat în sensul că, în caz de constatare a încălcării obligațiilor prevăzute la articolul 4, necesitatea unei căi de atac efective impune instanței să verifice relevanța unei astfel de încălcări în contextul circumstanțelor prezentate de reclamant și permite confirmarea deciziei de transfer ori de câte ori nu există motive pentru a adopta o decizie de transfer cu conținut diferit.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (JO 2013, L180, p. 31).


title: Cauza C-229/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 9 aprilie 2021 – Port de Bruxelles/Infrabel SA și Région de Bruxelles-Capitale/Infrabel SA

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d’appel de Bruxelles (Belgia) la 9 aprilie 2021 – Port de Bruxelles/Infrabel SA și Région de Bruxelles-Capitale/Infrabel SA
      (Cauza C-229/21)
      (2021/C 217/42)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d’appel de Bruxelles

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Port de Bruxelles, Région de Bruxelles-Capitale

         Intimată: Infrabel SA

         Cu participarea: Région de Bruxelles-Capitale, Le Port de Bruxelles, Lineas SA

         Întrebarea preliminară

      Atunci când un port interior – care face parte din rețeaua centrală – este conectat deja la căile rutiere și la rețeaua feroviară, articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1315/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind orientările Uniunii pentru dezvoltarea rețelei transeuropene de transport și de abrogare a Deciziei nr. 661/2010/UE (1), interpretat separat sau în coroborare cu alte dispoziții ale acestui regulament, impune obligația de menținere și de întreținere a acestor două conexiuni sau obligația de a se abține de la eliminarea uneia dintre ele, fie și printr-o lipsă a întreținerii?

         (1)  JO 2013, L 348, p. 1.


title: Cauza C-235/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 12 aprilie 2021 – RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d.o.o./Republica Slovenia

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenia) la 12 aprilie 2021 – RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d.o.o./Republica Slovenia
      (Cauza C-235/21)
      (2021/C 217/43)
      Limba de procedură: slovena

         Instanța de trimitere

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: RAIFFEISEN LEASING, trgovina in leasing d. o. o.

         Intimată: Republica Slovenia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un contract scris poate fi considerat factură în sensul articolului 203 din Directiva TVA (1) numai dacă conține toate indicațiile prevăzute pentru o factură în capitolul 3 („Facturare”) din Directiva TVA?
                  sau, în caz de răspuns negativ,

                  2)

                  Care sunt indicațiile sau circumstanțele în temeiul cărora, în orice caz, un contract scris poate fi considerat (și) factură care dă naștere obligației de a plăti TVA-ul în sensul articolului 203 din Directiva TVA?
                  sau, mai concret,

                  3)

                  Un contract scris încheiat între două persoane plătitoare de TVA și având drept obiect o cesiune de bunuri sau o prestare de servicii poate fi considerat factură, în sensul articolului 203 din Directiva TVA, dacă din acesta reiese voința expresă și care poate fi constatată în mod obiectiv a vânzătorului sau a prestatorului de servicii, în calitate de parte contractantă, de a emite o factură referitoare la o operațiune specifică, ce poate da naștere în percepția cumpărătorului prezumției rezonabile că va putea deduce, pe baza sa, TVA-ul plătit în amonte?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-239/21 P: Recurs introdus la 14 aprilie 2021 de Petr Fryč împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 11 februarie 2021 în cauza T-239/21 P, Š. Ohark/Comisia

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/33

      Recurs introdus la 14 aprilie 2021 de Petr Fryč împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 11 februarie 2021 în cauza T-239/21 P, Š. Ohark/Comisia
      (Cauza C-239/21 P)
      (2021/C 217/44)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurent: Petr Fryč (reprezentant: Š. Oharková, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

                  —

                  Partea care a declarat recursul (denumită în continuare recurentul) solicită Curții să dispună trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare și să impună Tribunalului obligația de a reexamina de asemenea argumentele cuprinse în memoriul în replică din 2 octombrie 2020, întrucât acestea au fost total ignorate în hotărârea atacată pronunțată de Tribunal;

                  —

                  In ipoteza în care cauza nu va fi trimisă Tribunalului spre rejudecare, recurentul solicită Curții să constate că instituțiile Uniunii Europene au săvârșit o încălcare gravă a obligațiilor lor și i-au cauzat un prejudiciu întrucât:

                              a)

                              Comisia Europeană a adoptat Regulamentul general de exceptare pe categorii [denumit în continuare „RGEC”] într-o formă care, inter alia, depășește limitele competenței legale atribuite Comisiei prin tratate, nu asigură respectarea principiilor constituționale potrivit cărora o ingerință în ceea ce privește concurența care afectează piața comună trebuie să aibă caracter excepțional și să fie justificată și a permis în mod nelegal ca ajutoarele de stat să fie puse în aplicare în contextul unui Program Operațional Întreprinderi și Inovație [denumit în continuare „OPPI”], care a cauzat prejudicii activității comerciale a reclamantului;

                              b)

                              prin decizia din 3 decembrie 2007, Comisia Europeană a adoptat un program operațional care încalcă tratatele și carta și nu a publicat această decizie;

                              c)

                              Comisia Europeană nu a procedat în mod adecvat la examinarea plângerii formulate de recurent cu privire la nelegalitatea OPPI întrucât, în primul rând, nu a analizat împrejurările creării și ale punerii în aplicare a OPPI și, în al doilea rând, nu a justificat în mod corespunzător respingerea plângerii recurentului;

                              d)

                              Tribunalul a refuzat să examineze fondul cauzei în cadrul acțiunii în anularea RGEC și a respins acțiunea ca vădit nefondată, încălcându-și astfel obligația legală de a aplica principiul proporționalității, și, printr-o abordare unilaterală și excesiv de formală, a încălcat dreptul constituțional al recurentului la o cale de atac jurisdicțională efectivă și la un proces echitabil;

                  —

                  stabilirea obligației Comisiei de a plăti recurentului suma de 4 800 000 de euro cu titlu de reparare a prejudiciului cauzat în modul descris mai sus, în termen de 3 zile de la data la care hotărârea rămâne definitivă;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent către reprezentantul legal al acestuia.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive:

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe consecințele sistemului de ajutoare de stat aplicabil în prezent, care conduce la o modificare artificială și prejudiciabilă a întregii structuri economice. Acesta determină denaturarea funcționării pieței în ansamblu și încălcarea principilor economice, succesul pe piață fiind determinat în principal de posibilitatea de a beneficia de un ajutor de stat, care este decis în mod politic, iar nu pe considerente legale.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe lipsa unui control al activității Comisiei. Sistemul de ajutoare publice devine astfel un cec în alb pentru instituțiile puterii executive, care le permite să considere oricare dintre sectoarele enumerate sau stabilite ulterior de ele drept compatibil cu piața comună.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a datei la care a început să curgă termenul de depunere a cererii introductive. Recurentul era convins că există în cadrul Uniunii un mecanism care garantează că Comisia examinează în permanență dacă ajutoarele publice acordate în temeiul articolului 107 TFUE (Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene) afectează piața comună, astfel cum se menționează la articolul 108 alineatul (1) TFUE. Pentru acest motiv, recurentul s-a adresat Comisiei solicitându-i să verifice situația în ceea ce privește ajutoarele publice acordate în Republica Cehă în cadrul programului OPPI. Comisia a respins cererea, recurentul concluzionând din aceasta că sistemul de control prevăzut la articolul 108 TFUE nu funcționează. Recurentul considera un recurs la Curtea de Justiție a Uniunii Europene ca o posibilitate extremă, la care spera să nu fie nevoit să recurgă. Recurentul a făcut eforturi neobișnuite să atragă atenția Comisiei cu privire la încălcările intervenite în conceperea și în punerea în aplicare a OPPI și, prin urmare, cu siguranță nu se poate afirma că recurentul ar fi fost inactiv pe durata termenului de prescripție.

                  4.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe interesul juridic superior. Independent de decizia Curții cu privire la aspectul dacă dreptul recurentului este prescris sau nu, recurentul este convins că, având în vedere impactul atât național, cât și paneuropean al problemei în cauză, este necesar ca Curtea să se pronunțe cu privire la stabilirea răspunderii în cazul unei politici incorecte de subvenții în sarcina Uniunii Europene sau a statului membru.


title: Cauza C-242/21 P: Recurs introdus la 13 aprilie 2021 de Évariste Boshab împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 3 februarie 2021 în cauza T-111/19, Evariste Boshab/Consiliul Uniunii Europene

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/34

      Recurs introdus la 13 aprilie 2021 de Évariste Boshab împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 3 februarie 2021 în cauza T-111/19, Evariste Boshab/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-242/21 P)
      (2021/C 217/45)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Évariste Boshab (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 3 februarie 2021 notificată la 3 februarie 2021, Evariste Boshab/Consiliul Uniunii Europene (T-111/19);

                  —

                  soluționarea acțiunii pe fond și anularea Deciziei (PESC) 2018/1940 a Consiliului din 10 decembrie 2018 în măsura în care prin aceasta recurentul este menținut la poziția 8 din anexa la Decizia 2010/788/PESC precum și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/1931 al Consiliului din 10 decembrie 2018 în măsura în care prin acesta recurentul este menținut la poziția 8 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr. 1183/2005 (1);

                  —

                  Obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două grade de jurisdicție.

         Motivele și principalele argumente

      Prin recursul său, recurentul solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 3 februarie 2021, Evariste Boshab/Consiliul Uniunii Europene în cauza T-111/19, în susținerea căruia invocă două motive de drept întemeiate pe încălcarea dreptului la apărare și pe o eroare vădită de apreciere.
      În ceea ce privește primul motiv, recurentul susține că Tribunalul i-a încălcat dreptul la apărare și în special dreptul de a fi ascultat, atunci când:

                  —

                  a considerat că comunicarea tardivă de către Consiliul Uniunii Europene și fără ca recurentul să poată formula observații anterior deciziei de reînnoire a măsurilor restrictive în cauză nu constituia o încălcare a dreptului de a fi ascultat din moment ce aceasta nu constituia un element nou; și

                  —

                  nu a tras concluziile care se impuneau din faptul că Consiliul nu a procedat, în speță, la nicio muncă de verificare.

            În ceea ce privește al doilea motiv, recurentul susține că Tribunalul a comis o eroare vădită de apreciere, atunci când:

                  —

                  nu a ținut seama de faptul că măsurile restrictive au un caracter asigurător și, prin definiție, provizoriu, a căror validitate este totdeauna condiționată de menținerea împrejurărilor de fapt și de drept care au determinat adoptarea lor, precum și de necesitatea menținerii lor în vederea atingerii obiectivului pe care îl urmăresc;

                  —

                  nu a constatat că elementele prezentate de Consiliu nu erau în niciun fel susceptibile să dovedească vreun comportament care să se încadreze în criteriul de înscriere pe lista în litigiu, și anume acte care să constituie încălcări grave ale drepturilor omului; și

                  —

                  nu a cenzurat faptul că Consiliul nu a examinat elementele transmise de recurent în cadrul procedurii de revizuire și că nu a efectuat, pe această bază, propriile verificări.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1183/2005 al Consiliului din 18 iulie 2005 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo; JO 2005, L 193, p. 1 (ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, NL, PL, PT, SK, SL, FI, SV), JO 2008, L 352 M, p. 231 (MT), Ediție specială, 18/vol. 4, p. 3.


title: Cauza C-259/21: Acțiune introdusă la 22 aprilie 2021 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/35

      Acțiune introdusă la 22 aprilie 2021 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-259/21)
      (2021/C 217/46)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: I. Liukkonen, I. Terwinghe, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantului

                  —

                  anularea articolelor 15-17 și 20 și a articolului 59 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2021/92 al Consiliului din 28 ianuarie 2021 de stabilire, pentru anul 2021, a posibilităților de pescuit pentru anumite stocuri de pește și grupuri de stocuri de pește, aplicabile în apele Uniunii și, pentru navele de pescuit ale Uniunii, în anumite ape din afara acesteia (1);

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Potrivit Parlamentului, actele legislative care guvernează materia, și anume articolul 10 alineatul (4) și articolul 15 din Regulamentul (UE) 2019/1241 (2) și articolul 9 din Regulamentul (UE) 2019/472 (3) prevăd că măsurile precum cele vizate de prezenta acțiune trebuie să fie adoptate prin acte delegate prevăzute la articolul 290 TFUE.
      În susținerea acțiunii sale, Parlamentul invocă așadar două motive. Primul motiv se întemeiază pe o neregularitate și pe o deturnare a procedurii întrucât măsurile contestate ar fi trebuit introduse prin acte delegate prevăzute la articolul 290 TFUE, iar nu prin procedura prevăzută la articolul 43 alineatul (3) TFUE. Al doilea motiv se întemeiază pe o ruptură a cooperării loiale cu încălcarea articolului 13 alineatul (2) TUE. Prin adoptarea dispozițiilor atacate printr-o altă procedură decât cea prevăzută în acest scop în actele al căror coautor este, Consiliul a privat Parlamentul de dreptul de examinare de care ar fi beneficiat dacă ar fi fost urmată procedura corectă.

         (1)  JO 2021, L 31, p. 31.

         (2)  Regulamentul (UE) 2019/1241 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 privind conservarea resurselor piscicole și protecția ecosistemelor marine prin măsuri tehnice, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 2019/2006 și (CE) nr. 1224/2009 ale Consiliului și a Regulamentelor (UE) nr. 1380/2013, (UE) 2016/1139, (UE) 2018/973, (UE) 2019/472 și (UE) 2019/1022 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 894/97, (CE) nr. 850/98, (CE) nr. 2549/2000, (CE) nr. 254/2002, (CE) nr. 812/2004 și (CE) nr. 2187/2005 ale Consiliului (JO 2019, L 198, p. 105).

         (3)  Regulamentul (UE) 2019/472 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 martie 2019 de stabilire a unui plan multianual pentru stocurile pescuite în apele occidentale și apele adiacente și pentru activitățile de pescuit care exploatează stocurile respective, de modificare a Regulamentelor (UE) 2016/1139 și (UE) 2018/973 și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 811/2004, (CE) nr. 2166/2005, (CE) nr. 388/2006, (CE) nr. 509/2007 și (CE) nr. 1300/2008 ale Consiliului (JO 2019, L 83, p. 1).


title: Cauza T-193/18: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Andreas Stihl/EUIPO – Giro Travel Company (Combinația de culori gri și portocaliu) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marcă a Uniunii Europene constând într-o combinație de culori portocaliu și gri – Motiv absolut de refuz – Articolul 4 și articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Reprezentare grafică suficient de clară și de precisă – Necesitatea unei dispuneri sistematice care să asocieze culorile în mod prestabilit și constant”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/37

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Andreas Stihl/EUIPO – Giro Travel Company (Combinația de culori gri și portocaliu)
      (Cauza T-193/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă a Uniunii Europene constând într-o combinație de culori portocaliu și gri - Motiv absolut de refuz - Articolul 4 și articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Reprezentare grafică suficient de clară și de precisă - Necesitatea unei dispuneri sistematice care să asocieze culorile în mod prestabilit și constant”)
      (2021/C 217/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Andreas Stihl AG & Co. KG (Waiblingen, Germania) (reprezentanți: S. Völker, M. Pemsel și C. Eulenpesch, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Giro Travel Company SRL (Roman, România) (reprezentant: C. Frisch, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 23 ianuarie 2018 (cauza R 200/2017-2) privind o procedură de declarare a nulității între Giro Travel Company și Andreas Stihl

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 23 ianuarie 2018 (cauza R 200/2017-2).

                  2)

                  EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Andreas Stihl AG & Co. KG.

                  3)

                  Giro Travel Company SRL suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 166, 14.5.2018.


title: Cauza T-282/19: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – Marca Uniunii Europene colectivă verbală anterioară HALLOUMI – Motiv relativ de refuz – Rea credință – Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/38

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi)
      (Cauza T-282/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 - Marca Uniunii Europene colectivă verbală anterioară HALLOUMI - Motiv relativ de refuz - Rea credință - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”)
      (2021/C 217/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nicosia, Cipru) (reprezentanţi: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister, și V. Marsland, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Filotas Bellas & Yios AE (Alexándreia Imathias, Grecia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2019 (cauza R 2295/2017-4) privind o procedură de declarare a nulității între Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi și Filotas Bellas & Yios.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.


title: Cauza T-515/19: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Bloc de construcție dintr-un set joc de construcție) [„Desen sau model industrial comunitar – Procedură de declarare a nulității – Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un bloc de construcție dintr-un set joc de construcție – Motiv de nulitate – Nerespectarea condițiilor de protecție – Articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Caracteristicile aspectului unui produs care sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia – Caracteristicile aspectului unui produs care trebuie în mod necesar să fie reproduse în forma și în dimensiunile lor exacte pentru a servi la interconectarea cu alte produse – Desene sau modele industriale având ca obiectiv să permită asamblarea sau conectarea multiple ale unor produse interschimbabile în interiorul unui sistem modular – Articolul 8 alineatele (1)-(3) din Regulamentul nr. 6/2002”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/39

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Lego/EUIPO – Delta Sport Handelskontor (Bloc de construcție dintr-un set joc de construcție)
      (Cauza T-515/19) (1)

      („Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă un bloc de construcție dintr-un set joc de construcție - Motiv de nulitate - Nerespectarea condițiilor de protecție - Articolul 25 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Caracteristicile aspectului unui produs care sunt impuse exclusiv de funcția tehnică a acestuia - Caracteristicile aspectului unui produs care trebuie în mod necesar să fie reproduse în forma și în dimensiunile lor exacte pentru a servi la interconectarea cu alte produse - Desene sau modele industriale având ca obiectiv să permită asamblarea sau conectarea multiple ale unor produse interschimbabile în interiorul unui sistem modular - Articolul 8 alineatele (1)-(3) din Regulamentul nr. 6/2002”)
      (2021/C 217/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Lego A/S (Billund, Danemarca) (reprezentanţi: V. von Bomhard și J. Fuhrmann, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Delta Sport Handelskontor GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: C. Klawitter și L.-E. Appel, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 10 aprilie 2019 (cauza R 31/2018-3) privind o procedură de declarare a nulității între Delta Sport Handelskontor și Lego

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia Camerei a treia de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 10 aprilie 2019 (cauza R 31/2018-3).

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  EUIPO și Delta Sport Handelskontor GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Lego A/S.

         (1)  JO C 305, 9.9.2019.


title: Cauza T-588/19: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (Power Stars) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură decădere – Marca Uniunii Europene figurativă Power Stars – Declarare în parte a decăderii – Lipsa parțială a utilizării serioase – Dovada utilizării serioase – Articolul 51 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Obligația de motivare – Articolul 75 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001] – Dreptul de a fi ascultat – Articolul 75 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1), a doua teză din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/40

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (Power Stars)
      (Cauza T-588/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură decădere - Marca Uniunii Europene figurativă Power Stars - Declarare în parte a decăderii - Lipsa parțială a utilizării serioase - Dovada utilizării serioase - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Obligația de motivare - Articolul 75 alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001] - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 75 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1), a doua teză din Regulamentul 2017/1001]”)
      (2021/C 217/51)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austria) (reprezentant: M. Ringer, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Walicka și S. Hanne, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Germania) (reprezentant: K. Mandel, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 13 iunie 2019 (cauza R 2038/2018-2) privind o procedură de decădere între adp Gauselmann și Novomatic

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Novomatic AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 337, 7.10.2019.


title: Cauza T-798/19: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Bennahmias/Parlamentul („Drept instituțional – Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament – Indemnizație de asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit – Sarcina probei – Obligația de motivare – Eroare de drept – Eroare de fapt – Proporționalitate”)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/40

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Bennahmias/Parlamentul
      (Cauza T-798/19) (1)

      („Drept instituțional - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament - Indemnizație de asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit - Sarcina probei - Obligația de motivare - Eroare de drept - Eroare de fapt - Proporționalitate”)
      (2021/C 217/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-Luc Bennahmias (Marsilia, Franța) (reprezentanți: J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, M. Ganilsy și C. De Kuyper, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și M. Ecker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei secretarului general al Parlamentului din 16 septembrie 2019 privind recuperarea de la reclamant a sumei de 29 806 euro plătite în mod necuvenit cu titlu de asistență parlamentară și a notei de debit aferente acesteia din 19 septembrie 2019

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Jean-Luc Bennahmias suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

         (1)  JO C 45, 10.2.2020.


title: Cauza T-799/19: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Bennahmias/Parlamentul („Drept instituțional – Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament – Indemnizație de asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit – Sarcina probei – Obligația de motivare – Eroare de drept – Eroare de fapt – Proporționalitate”)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/41

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Bennahmias/Parlamentul
      (Cauza T-799/19) (1)

      („Drept instituțional - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlament - Indemnizație de asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit - Sarcina probei - Obligația de motivare - Eroare de drept - Eroare de fapt - Proporționalitate”)
      (2021/C 217/53)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-Luc Bennahmias (Marsilia, Franța) (reprezentanți: J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, M. Ganilsy și C. De Kuyper, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și M. Ecker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei secretarului general al Parlamentului din 16 septembrie 2019 privind recuperarea de la reclamant a sumei de 15 105 euro plătite în mod necuvenit cu titlu de asistență parlamentară și a notei de debit aferente acesteia din 19 septembrie 2019.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Jean-Luc Bennahmias suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

         (1)  JO C 45, 10.2.2020.


title: Cauza T-93/20: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Albert Darboven Holding/EUIPO (WINDSOR-CASTLE) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale WINDSOR CASTLE – Motiv absolut de refuz – Caracter distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Caracter laudativ”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/41

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Albert Darboven Holding/EUIPO (WINDSOR-CASTLE)
      (Cauza T-93/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale WINDSOR CASTLE - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Caracter laudativ”)
      (2021/C 217/54)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Albert Darboven Holding GmbH & Co. KG (Hamburg, Germania) (reprezentant: A. Thünken, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Schäfer, A. Söder și D. Hanf, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 19 decembrie 2019 (cauza R 2448/2018-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal WINDSOR-CASTLE ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 19 decembrie 2019 (cauza R 2448/2018-1).

                  2)

                  Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 114, 6.4.2020.


title: Cauza T-168/20: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (CREATHERM) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale CREATHERM – Marca internațională verbală anterioară CERETHERM – Motiv relativ de refuz – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/42

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (CREATHERM)
      (Cauza T-168/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale CREATHERM - Marca internațională verbală anterioară CERETHERM - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2021/C 217/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Creaton South-East Europe Kft. (Lenti, Ungaria) (reprezentanți: J. Muyldermans și P. Maeyaert, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: E. Markakis și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Germania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 15 ianuarie 2020 (cauza R 1090/2019-2) privind o procedură de opoziție între Henkel și Creaton South-East Europe

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Creaton South-East Europe Kft. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 191, 8.6.2020.


title: Cauza T-175/20: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (SANOLIE) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SANOLIE – Marca națională verbală anterioară SANODIN – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/43

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (SANOLIE)
      (Cauza T-175/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SANOLIE - Marca națională verbală anterioară SANODIN - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2021/C 217/56)
      Limba de procedură: spaniola

         Părţile

         Reclamantă: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: R. Guerras Mazón, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Sanolie (Istanbul, Turcia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 ianuarie 2020 (cauza R 2405/2018-4) privind o procedură de opoziție între Laboratorios Ern și Sanolie.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Laboratorios Ern, SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 175, 25.5.2020.


title: Cauza T-354/20: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Kfz-Gewerbes/EUIPO – The Blink Fish (Reprezentarea unui pește) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marcă a Uniunii Europene figurativă reprezentând un pește – Marca națională verbală anterioară BLINKA – Motiv relativ de refuz – Lipsa riscului de confuzie – Lipsa similitudinii semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Obligația de motivare – Articolul 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001”]

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/43

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – Kfz-Gewerbes/EUIPO – The Blink Fish (Reprezentarea unui pește)
      (Cauza T-354/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă a Uniunii Europene figurativă reprezentând un pește - Marca națională verbală anterioară BLINKA - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa similitudinii semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Obligația de motivare - Articolul 94 alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001”)
      (2021/C 217/57)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes mbH (Bonn, Germania) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: L. Lapinskaite, J. Crespo Carrillo și V. Ruzek, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: The Blink Fish Srl (Milano, Italia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 6 aprilie 2020 (cauza R 2333/2019-4) privind o procedură de declarare a nulității între Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes și The Blink Fish

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Wirtschaftsgesellschaft des Kfz-Gewerbes mbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 262, 10.8.2020.


title: Cauza T-374/20: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – KM/Comisia („Funcție publică – Funcționari – Soț supraviețuitor – Pensie de urmaș – Articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statut – Condiții de eligibilitate – Durata căsătoriei – Excepție de nelegalitate – Egalitate de tratament – Principiul nediscriminării pe motive de vârstă – Proporționalitate”)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/44

      Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2021 – KM/Comisia
      (Cauza T-374/20) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Soț supraviețuitor - Pensie de urmaș - Articolele 18 și 20 din anexa VIII la Statut - Condiții de eligibilitate - Durata căsătoriei - Excepție de nelegalitate - Egalitate de tratament - Principiul nediscriminării pe motive de vârstă - Proporționalitate”)
      (2021/C 217/58)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: KM (reprezentant: M. Müller-Trawinski, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin și T. Bohr, agenți)

         Intervenienți în susținerea pârâtei: Parlamentul European (reprezentanți: M. Windisch și U. Rösslein, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Alver, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se urmărește, pe de o parte, anularea deciziei Comisiei din 7 octombrie 2019 de respingere a cererii de acordare a unei pensii de urmaș în favoarea reclamantei și, pe de altă parte, obligarea Comisiei să adopte o nouă decizie și să îi acorde o pensie de urmaș

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia din 7 octombrie 2019 a Comisiei Europene de respingere a cererii de acordare a unei pensii de urmaș în favoarea KM.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Comisia suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de KM.

                  4)

                  Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 255, 3.8.2020.


title: Cauza T-11/20: Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2021 – Paravan/EUIPO – paragon (Paragon) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Retragerea cererii de decădere – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/45

      Ordonanța Tribunalului din 26 martie 2021 – Paravan/EUIPO – paragon (Paragon)
      (Cauza T-11/20) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Retragerea cererii de decădere - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2021/C 217/59)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Paravan GmbH (Pfronstetten-Aichelau, Germania) (reprezentanți: I. Jung și L. Delpy, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului: paragon GmbH & Co. KGaA (Delbrück, Germania) (reprezentant: A. Wulff, avocată)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 29 octombrie 2019 (cauza R 28/2019-4) privind o procedură de decădere între Paravan GmbH și paragon GmbH & Co. KGaA

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra acțiunii.

                  2)

                  Paravan GmbH și paragon GmbH & Co. KGaA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 68, 2.3.2020.


title: Cauza T-158/21: Acțiune introdusă la 24 martie 2021 – Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Comisia

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/45

      Acțiune introdusă la 24 martie 2021 – Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe/Comisia
      (Cauza T-158/21)
      (2021/C 217/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Citizens’ Committee of the European Citizens’ Initiative „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (Cîrţa, România) (reprezentant: T. Hieber, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Comunicării Comisiei din 14 ianuarie 2021 privind European Citizens’ Initiative „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe”, C(2021)171 final,

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe faptul că Comisia Europeană a încălcat obligaţia sa de motivare conform articolului 296 alineatul (2) TFUE

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe pe faptul că Comisia Europeană a săvârşit o eroare vădită de apreciere atunci când a refuzat să adopte o propunere legislativă în urma depunerii inițiativei de succes a cetățenilor europeni „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe”


title: Cauza T-168/21: Acțiune introdusă la 30 martie 2021 – Magnetec/EUIPO (Albastru deschis)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/46

      Acțiune introdusă la 30 martie 2021 – Magnetec/EUIPO (Albastru deschis)
      (Cauza T-168/21)
      (2021/C 217/61)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Magnetec GmbH (Langenselbold, Germania) (reprezentanți: M. Kloth, R. Briske și D. Habel, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene de culoare (Albastru deschis) – cererea de înregistrare nr. 18 022 608

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 18 ianuarie 2021 în cauza R 217/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii în faţa camerei de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 49 alineatul (1) coroborat cu articolul 33 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European şi al Consiliului.


title: Cauza T-169/21: Acțiune introdusă la 26 martie 2021 – The Smiley Company/EUIPO – SC Ha Ha Ha Production (SMILEY)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/46

      Acțiune introdusă la 26 martie 2021 – The Smiley Company/EUIPO – SC Ha Ha Ha Production (SMILEY)
      (Cauza T-169/21)
      (2021/C 217/62)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: The Smiley Company SPRL (Brussels, Belgia) (reprezentant: B. Fontaine, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: SC Ha Ha Ha Production SRL (Călinești, România)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „SMILEY” – cererea de înregistrare nr. 17 569 641

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 15/01/2021 în cauza R 2936/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 47 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului.


title: Cauza T-170/21: Acțiune introdusă la 25 martie 2021 – Ben Ali/Consiliul

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/47

      Acțiune introdusă la 25 martie 2021 – Ben Ali/Consiliul
      (Cauza T-170/21)
      (2021/C 217/63)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Franța) (reprezentant: A. de Saint Remy, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea cererii domnului Mehdi Ben Ali ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  pronunțarea în regim de urgență, în temeiul normelor procedurale aplicabile;

                  —

                  adoptarea, în orice caz, a unei măsuri de organizare a procedurii în temeiul articolului 64 din Regulamentul de procedură, prin care să se obțină divulgarea de către Comisie a „tuturor documentelor referitoare la adoptarea” regulamentului atacat;

                  —

                  anularea cu efect imediat a Deciziei (PESC) 2021/55 a Consiliului, în ceea ce îl privește, notificată prin scrisoarea SGS 21/0041, datată 25 ianuarie 2021, trimisă recomandată cu confirmare de primire la 26 ianuarie 2021 și primită la 29 ianuarie 2021, având ca obiect menținerea numelui său pe lista persoanelor care fac obiectul măsurilor restrictive care figurează în anexa la Decizia 2011/72/PESC a Consiliului Uniunii Europene, modificată prin Decizia 2021/55/PESC a Consiliului, în anexa I la Regulamentul (UE) 101/2011 al Consiliului, pus în aplicare prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/49 al Consiliului, privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Tunisia și, pe de altă parte, anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/49 al Consiliului privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 101/2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Tunisia;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata în favoarea domnului Mehdi Ben Ali a unei sume globale de 150 000 de euro în vederea reparării prejudiciilor suferite de acesta oricare ar fi fost cauza lor;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata în favoarea domnului Mehdi Ben Ali a unei sume de 30 000 de euro pentru cheltuielile cu apărarea în cadrul prezentei cereri introductive, în plus față de cheltuielile de judecată recuperabile conform articolului 91 din Regulamentul de procedură;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata ansamblului cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe absența unui temei juridic suficient. Reclamantul susține că o sancțiune nu se justifică decât prin capacitatea sa de a atinge obiectivele pentru care este adoptată și că simpla constatare a unei amenințări pentru pace nu este suficientă. Or, în speță, Consiliul Uniunii Europene justifică măsurile vătămătoare prin obiectivul unei dezvoltări durabile a economiei tunisiene și a societății sale. Astfel, sancțiunea aplicată de Consiliu nu vizează menținerea sau restabilirea păcii, ci dezvoltarea economică și democratică a societății tunisiene. Această sancțiune trebuie, în consecință, să fie ridicată sau modificată.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă. Reclamantul apreciază, mai întâi, că, în etapa luării deciziei, procedurile aplicate i-au încălcat drepturile fundamentale din cauza dezechilibrului dintre motivele reținute și respectarea drepturilor individuale. În continuare, în etapa desemnării, reclamantul afirmă că drepturile sale au fost încălcate prin proceduri insuficiente întrucât acestea nu i-au permis să exercite o cale efectivă de atac. În sfârșit, reclamantul susține că, în etapa punerii în aplicare, procedura derogărilor nu respectă dreptul la o cale de atac efectivă.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare. Reclamantul invocă în această privință absența unei decizii și mai precis a unei expuneri a faptelor pertinente, de către statul tunisian, susceptibile să fundamenteze înscrierea sa pe lista în litigiu.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere. Potrivit reclamantului, eroarea vădită constă în absența vreunei dovezi privind participarea sa la vreo faptă ilicită care să constea într-o deturnare de fonduri publice tunisiene sau într-o operațiune de spălare a banilor. Pe de altă parte, nici capătul de acuzare de complicitate la abuz calificat săvârșit de un funcționar public nu ar fi susținut de vreo probă.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 31, 46 și 55 din Convenția Națiunilor Unite împotriva corupției. Reclamantul susține în această privință că, potrivit acestor dispoziții, o măsură asigurătorie de înghețare a fondurilor și de confiscare trebuie să se întemeieze fie pe o decizie a statului solicitant, fie pe o expunere a faptelor pertinente de către acest stat solicitant împreună cu o descriere a măsurilor solicitate. Or, în opinia sa, măsurile restrictive au fost dispuse împotriva sa fără a respecta aceste criterii.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe o eroare de apreciere pe care Consiliul ar fi săvârșit-o în legătură cu proporționalitatea măsurilor adoptate împotriva reclamantului.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe un abuz de putere.


title: Cauza T-173/21: Acțiune introdusă la 31 martie 2021 – Novelis Deutschland/EUIPO – Cuki Cofresco (Platou pentru grătar)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/49

      Acțiune introdusă la 31 martie 2021 – Novelis Deutschland/EUIPO – Cuki Cofresco (Platou pentru grătar)
      (Cauza T-173/21)
      (2021/C 217/64)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Novelis Deutschland GmbH (Göttingen, Germania) (reprezentant: U. Herberth, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cuki Cofresco Srl (Volpiano, Italia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

         Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial nr. 516836-0007 (Platou pentru grătar)

         Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 1/02/221 în cauza R 1856/2019-3

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea cererii de declarare a nulităţii desenului sau modelului industrial în litigiu;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 a Consiliului.


title: Cauza T-182/21: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2021 – PKK/Consiliul

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/50

      Acțiune introdusă la 7 aprilie 2021 – PKK/Consiliul
      (Cauza T-182/21)
      (2021/C 217/66)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Partidul Lucrătorilor din Kurdistan (PKK) (reprezentanți: A. van Eik și T. Buruma, avocați)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2021/142 a Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului, în măsura în care vizează PKK (cunoscut de asemenea sub denumirea de „KADEK”, cunoscut de asemenea sub denumirea de „KONGRA-GEL”);

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, majorate cu dobânzi care vor fi precizate ulterior.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 (2) al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că acestea încalcă principiul securității juridice și/sau articolul 1 alineatul (2) din Poziția comună a Consiliului 2001/931/PESC (3) și/sau articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2580/2001 (4) al Consiliului. Reclamantul susține că Consiliul nu a furnizat o identificare clară și precisă a conceptualizării PKK.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că el nu poate fi calificat drept grup sau entitate teroristă, astfel cum este definit(ă) la articolul 1 alineatul (3) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că nicio decizie nu a fost luată de o autoritate competentă în sensul articolului 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că pârâtul nu a efectuat o revizuire adecvată, astfel cum prevede articolul 1 alineatul (6) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că decizia și regulamentul de punere în aplicare nu respectă cerințele proporționalității și subsidiarității.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că acestea nu respectă obligația de motivare în conformitate cu articolul 296 TFUE.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe nulitatea Deciziei (PESC) 2021/142 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului în măsura în care vizează reclamantul, având în vedere că acestea încalcă dreptul său la apărare și dreptul său la protecție jurisdicțională efectivă.

         (1)  Decizia (PESC) 2021/142 a Consiliului din 5 februarie 2021 de actualizare a listei persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică articolele 2, 3 și 4 din Poziția comună 2001/931/PESC privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului și de abrogare a Deciziei (PESC) 2020/1132 (JO 2021, L 43, p. 14).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/138 al Consiliului din 5 februarie 2021 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1128 (JO 2021, L 43, p. 1).

         (3)  Poziția comună a Consiliului din 27 decembrie 2001 privind aplicarea de măsuri specifice pentru combaterea terorismului (JO 2001, L 344, p. 93, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 179).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 al Consiliului din 27 decembrie 2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului (JO 2001, L 344, p. 70, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 169).


title: Cauza T-183/21: Acțiune introdusă la 7 aprilie 2021 – QP și alții/Consiliul și alții

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/51

      Acțiune introdusă la 7 aprilie 2021 – QP și alții/Consiliul și alții
      (Cauza T-183/21)
      (2021/C 217/67)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: QP și alți 15 reclamanți (reprezentant: N. de Montigny, avocată)

         Pârâți: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) și EULEX Kosovo

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:
      cu titlu principal:

                  —

                  în ceea ce privește raportul de muncă:

                              —

                              pentru toți reclamanții:

                                          —

                                          recalificarea raportului contractual al reclamanților în contract de muncă pe durată nedeterminată;

                                          —

                                          obligarea pârâților la despăgubirea reclamanților ca urmare a neafilierii la un sistem național de securitate socială, care urmează să fie stabilită pe baza legislației aplicabile;

                                          —

                                          obligarea pârâților la plata către reclamanți a dobânzilor aferente acestor sume;

                                          —

                                          stabilirea unui termen pentru părți pentru a evalua despăgubirea menționată care trebuie determinată pe baza legislației aplicabile în materie, potrivit principiilor enunțate de Tribunal în decizia care urmează să fie pronunțată;

                              —

                              pentru reclamanții al căror raport contractual a încetat prin decizia unilaterală a pârâților:

                                          —

                                          obligarea pârâților la plata unei indemnizații compensatorii de preaviz:

                                                      —

                                                      pentru reclamantul QP: 42 092,50 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul QT: 69 880,54 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul QU: 53 749,17 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul QV: 57 159,69 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul QY: 63 298,15 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul RB: 55 303,02 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul RD: 55 373,64 euro;

                                                      —

                                                      pentru reclamantul RF: 40 201,21 euro;

                                          —

                                          obligarea pârâților la plata către fiecare dintre reclamanți a unei indemnizații pentru concediere nelegală evaluată ex aequo et bono la 12 500 de euro pe an de vechime;

                                          —

                                          obligarea pârâților la plata către fiecare dintre reclamanții QP, QR, QS, QT, QU, QV, QW, QY, QZ, QZ, RA, RB, RC, RD și RE a diferenței de remunerație neplătite de la data reîncadrării salariale efectuate la 1 septembrie 2012;

                                          —

                                          obligarea pârâților la plata către reclamanți a dobânzilor aferente acestor sume;

                  —

                  în ceea ce privește celelalte drepturi:

                              —

                              constatarea faptului că reclamanții ar fi trebuit să fie recrutați ca agenți temporari ai unuia dintre primii trei pârâți și declararea faptului că primii trei pârâți au tratat reclamanții în mod nelegal și discriminatoriu, fără o justificare obiectivă, în ceea ce privește remunerarea acestora, drepturile lor la pensie și avantajele aferente, precum și în ceea ce privește garantarea unui post de muncă ulterior;

                              —

                              obligarea primilor trei pârâți la despăgubirea fiecăruia dintre reclamanți pentru prejudiciul suferit ca urmare a neaplicării remunerațiilor, a drepturilor la pensie, a indemnizațiilor și a avantajelor care decurg din aplicarea Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene, cauzat de diferența de tratament nelegală;

                              —

                              obligarea pârâților la plata către reclamanți a dobânzilor aferente acestor sume;

                              —

                              stabilirea unui termen pentru părți pentru a evalua indemnizația menționată, ținând seama de gradul și de treapta în care reclamanții ar fi trebuit să fie angajați, de evoluția medie a remunerației, de evoluția carierelor lor, respectiv, de alocațiile pe care ar fi trebuit astfel să le perceapă în temeiul acestor contracte de agent temporar și compararea rezultatelor obținute cu remunerația percepută efectiv de reclamanți;

            cu titlu subsidiar:

                  —

                  obligarea primilor trei pârâți la despăgubirea reclamanților în temeiul răspunderii lor extracontractuale pentru nerespectarea drepturilor fundamentale ale acestora, evaluată ex aequo et bono la 20 000 de euro pe an de vechime;

                  —

                  obligarea pârâților la plata către reclamanți a dobânzilor aferente acestor sume;

                  —

                  obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii formulate, reclamanții invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe abuzul de drept în utilizarea succesivă a unor contracte pe durată determinată și pe încălcarea principiului proporționalității. Reclamanții invocă aplicarea dreptului material aplicabil contractelor lor și solicită recalificarea contractelor lor de muncă în cadrul instituțiilor în contracte de muncă pe durată nedeterminată, precum și plata retroactivă a drepturilor lor sociale și, pentru unii dintre aceștia, plata unei indemnizații compensatorii de preaviz.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament și al nediscriminării. În opinia reclamanților, cadrul juridic pe care pârâții l-au instituit cu privire la încheierea de contracte individuale de muncă internaționale este, pe de o parte, discriminatoriu în raport cu condițiile de angajare a celorlalți agenți ai Uniunii, pe de altă parte, neclar și, în sfârșit, contrar normelor de ordine publică europeană, inclusiv valorilor și principiilor consacrate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe insecuritatea juridică și pe încălcarea dreptului la bună administrare.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului consultării reprezentanților personalului.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea Codului european al bunei conduite administrative.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la libera circulație a lucrătorilor.


title: Cauza T-187/21: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2021 – Firearms United Network și alții/Comisia Europeană

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/53

      Acțiune introdusă la 9 aprilie 2021 – Firearms United Network și alții/Comisia Europeană
      (Cauza T-187/21)
      (2021/C 217/68)
      Limba de procedură: polonia

         Părțile

         Reclamanți: Firearms United Network (Varșovia, Polonia), Tomasz Walter Stępień (Żelechów, Polonia), Michał Budzyński (Cegłów, Polonia), Andrzej Marcjanik (Złotokłos, Polonia) (reprezentant: E. Woźniak, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanți solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea și abrogarea Regulamentului (UE) 2021/57 al Comisiei din 25 ianuarie 2021 de modificare a anexei XVII la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), în ceea ce privește plumbul din proiectilele armelor de foc în zonele umede sau în vecinătatea acestora (1).

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanți invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea unor dispoziții ale Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene [articolul 16, articolul 17 alineatul (1), articolul 21 alineatul (1), articolul 45 alineatul (1) și articolul 48 alineatul (1)] ca urmare a limitării libertății de a iniția și de a desfășura activități comerciale conexe activității de tir, a limitării dreptului de proprietate, de utilizare și de dispoziție asupra armelor de foc, precum și asupra proiectilelor care conțin plumb și asupra poligoanelor de tragere, a discriminării trăgătorilor sportivi și a vânătorilor, a limitării posibilității de a călători cu proiectile care conțin plumb, a instituirii unei prezumții de vinovăție în temeiul căreia persoanele care trec prin „zone umede” cu proiectile care conțin plumb ar fi persoane care trag cu proiectile care conțin plumb în „zone umede” și care, prin urmare, încalcă interdicția prevăzută (2).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor dispoziții ale Tratatului privind Uniunea Europeană (3) [articolul 2 și articolul 3 alineatele (2) și (3)] ca urmare a încălcării libertății și dreptului de a desfășura activități de tir sportiv și de vânătoare, a încălcării principiului statului de drept prin instituirea unei prezumții de vinovăție în temeiul căreia persoanele care trec prin „zone umede” cu proiectile care conțin plumb ar fi persoane care trag cu proiectile care conțin plumb în „zone umede”, a încălcării sentimentului de siguranță prin introducerea unor dispoziții care nu permit identificarea „zonelor umede” și, prin urmare, a domeniului de aplicare teritorial al interdicției, și, în consecință, adaptarea propriului comportament la dispozițiile în vigoare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea unor dispoziții ale Tratatului privind Uniunea Europeană [articolul 5 alineatele (2)-(4)] ca urmare a încălcării principiului atribuirii competențelor, încălcare care constă în adoptarea unor măsuri care ar fi putut fi adoptate în mod adecvat de statele membre și care depășesc, în ceea ce privește forma și întinderea lor, ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor tratatului.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe săvârșirea unui abuz de putere prin adoptarea unui regulament al cărui obiectiv este limitarea semnificativă a activității de tir civil pe teritoriul Uniunii Europene.

         (1)  JO 2021, L 24, p. 19.

         (2)  JO 2012, C 326, p. 391.

         (3)  JO 2016, C 202, p. 13.


title: Cauza T-188/21: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2021 – Lück/EUIPO – R.H. Investment (MALLE)

text:
               7.6.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/54

      Acțiune introdusă la 9 aprilie 2021 – Lück/EUIPO – R.H. Investment (MALLE)
      (Cauza T-188/21)
      (2021/C 217/69)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamant: Jörg Lück (Hilden, Germania) (reprezentant: L. Becker, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: R.H. Investment UG (răspundere limitată) (Erlangen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „MALLE” – cererea de înregistrare nr. 2 631 166

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 21 decembrie 2020 în cauza R 1393/2020-5

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate, coroborată cu decizia diviziei de anulare din 18 mai 2020;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European și al Comisiei.