title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a șaptea) din data de 15 octombrie 2008.#Ashley Neil Mote împotriva Parlamentului European.#Privilegii și imunități - Membru al Parlamentului European - Ridicarea imunității.#Cauza T-345/05.

text:
      Cauza T‑345/05
      Ashley Neil Mote
      împotriva
      Parlamentului European
      „Privilegii și imunități – Membru al Parlamentului European – Ridicarea imunității”
      Sumarul hotărârii
      1.      Acțiune în anulare – Acte supuse căilor de atac – Acte ale Parlamentului European destinate să producă efecte juridice față
            de terți
      (art. 230 primul paragraf CE; Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene)
      2.      Acțiune în anulare – Persoane fizice sau juridice – Acte care le privesc în mod direct și individual
      (art. 230 al patrulea paragraf CE; Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, art. 9 și 10)
      3.      Parlamentul European – Competențe – Privilegii și imunități ale membrilor Parlamentului European
      (Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, art. 8 și 10)
      4.      Procedură – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului – Condiții
      [Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alineatul (1) litera (c) și art. 48 alineatul (2)]
      1.      Decizia prin care Parlamentul European ridică imunitatea unuia dintre membrii săi poate să facă obiectul unui control al legalității
         din partea instanței comunitare în conformitate cu articolul 230 primul paragraf CE, în măsura în care reprezintă un act care
         produce sau care este destinat să producă efecte juridice față de terți.

      Astfel, această decizie produce efecte juridice care depășesc cadrul organizării interne a Parlamentului European din moment
         ce permite urmărirea penală a deputatului vizat de cererea de ridicare a imunității.

      În această privință, deși privilegiile și imunitățile prevăzute în Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților
         Europene au fost acordate numai în interesul Comunității, la fel de adevărat este că acestea au fost acordate în mod expres
         funcționarilor și altor agenți ai instituțiilor Comunității, precum și membrilor Parlamentului European. Faptul că privilegiile
         și imunitățile sunt prevăzute în interesul public comunitar justifică puterea acordată instituțiilor de a ridica eventual
         imunitatea, însă nu înseamnă că aceste privilegii și imunități sunt acordate Comunității, iar nu în mod direct funcționarilor
         acesteia, celorlalți agenți și membrilor Parlamentului European. Prin urmare, protocolul creează un drept subiectiv în beneficiul
         persoanelor vizate, al cărui respect este garantat de dreptul de a introduce o acțiune prevăzut la articolul 230 CE.

      (a se vedea punctele 28, 29 și 31)
      2.      Afectarea directă impune ca măsura comunitară incriminată să afecteze în mod direct situația juridică a particularului și
         nu lasă nicio putere de apreciere destinatarilor acestei măsuri, care sunt însărcinați cu punerea sa în aplicare, aceasta
         având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea comunitară, fără aplicarea altor norme intermediare.

      Din moment ce imunitatea prevăzută la articolele 9 și 10 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților
         Europene îi protejează pe membrii Parlamentului European împotriva anumitor măsuri care îi pot împiedica în exercitarea atribuțiilor,
         o decizie a Parlamentului European de ridicare a imunității unuia dintre membrii săi modifică situația juridică a acestuia
         din urmă prin simplul efect al suspendării acestei protecții, restabilind statutul acestuia de persoană supusă dreptului comun
         al statelor membre și, fără a fi necesară vreo normă intermediară, expunându‑l astfel unor măsuri, în special de detenție
         și de urmărire în justiție, instituite de acest drept comun.

      Puterea de apreciere lăsată autorităților naționale după ridicarea imunității, în ceea ce privește reluarea sau abandonarea
         procedurii penale declanșate împotriva membrului Parlamentului European, nu are vreun impact asupra afectării directe a situației
         juridice a acestuia din urmă, din moment ce efectele avute de decizia de ridicare a imunității se limitează la suprimarea
         protecției de care acesta beneficia datorită calității sale de parlamentar, neimplicând nicio măsură suplimentară de punere
         în aplicare.

      (a se vedea punctele 33-35)
      3.      Din articolul 10 ultimul paragraf din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene, potrivit căruia
         imunitatea nu poate constitui o piedică în calea dreptului Parlamentului European de a ridica imunitatea unuia dintre membrii
         săi, rezultă că Parlamentul European este competent să se pronunțe cu privire la o cerere de ridicare a imunității unui parlamentar
         european. În schimb, nici în protocol, nici în Regulamentul de procedură al Parlamentului European nu există dispoziții care
         să precizeze că Parlamentul European este competent să constate existența privilegiului prevăzut la articolul 8 din protocol.

      De altfel, articolele 8 și 10 din protocol nu au același domeniu de aplicare. Articolul 10 urmărește să asigure independența
         membrilor Parlamentului European, împiedicând ca anumite presiuni, care constau în amenințări cu arestarea sau cu urmăriri
         penale, să fie exercitate asupra acestora pe durata sesiunilor Parlamentului European, în timp ce articolul 8 din protocol
         are rolul de a‑i proteja pe membrii Parlamentului European împotriva restricționărilor libertății acestora de a circula, altele
         decât cele judiciare.

      În lipsa unei competențe a Parlamentului European de a ridica privilegiul prevăzut la articolul 8, acesta nu comite nicio
         eroare de drept atunci când decide să ridice imunitatea unui deputat fără a se pronunța asupra privilegiului care era acordat
         acestuia din urmă în calitate de membru al Parlamentului European.

      (a se vedea punctele 45-47, 50, 51 și 69)
      4.      Din dispozițiile articolului 44 alineatul (1) litera (c) coroborate cu dispozițiile articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul
         de procedură al Tribunalului rezultă că cererea introductivă de instanță trebuie să arate obiectul litigiului și să cuprindă
         o expunere sumară a motivelor invocate și că invocarea de noi motive de drept pe parcursul procesului este interzisă, cu excepția
         cazului în care aceste motive se bazează pe elementele de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii.

      (a se vedea punctul 85)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șaptea)
      15 octombrie 2008(*)

      „Privilegii și imunități – Membru al Parlamentului European – Ridicarea imunității”
      În cauza T‑345/05,
      Ashley Neil Mote, membru al Parlamentului European, reprezentat de domnii J. Lofthouse și C. Hayes, barristers, și de doamna M. Monan, solicitor,

      reclamant,
      împotriva
      Parlamentului European, reprezentat de domnii H. Krück, D. Moore și de doamna M. Windisch, în calitate de agenți,

      pârât,
      având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei Parlamentului European din 5 iulie 2005 privind ridicarea imunității parlamentare
         a reclamantului,

      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera a șaptea),
      compus din domnii N. J. Forwood, președinte, D. Šváby și L. Truchot (raportor), judecători,
      grefier: doamna K. Pocheć, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 21 februarie 2008,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Cadrul juridic
      1        Potrivit capitolului III din Protocolul privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene din 8 aprilie 1965, anexat
         la Tratatul de instituire a unui Consiliu unic și a unei Comisii unice (JO 1967, 152, p. 13) (denumit în continuare „protocolul”):

      „Articolul 8
      Nu se impun niciun fel de restricții administrative sau de altă natură în privința liberei circulații a membrilor Adunării
         spre locul de desfășurare a reuniunii Adunării sau la întoarcere.

      […]
      Articolul 9
      Membrii Adunării nu pot fi cercetați, reținuți sau urmăriți datorită opiniilor sau voturilor exprimate în cadrul exercitării
         funcțiilor lor.

      Articolul 10
      Pe durata sesiunilor Adunării, membrii acesteia beneficiază:
      (a)      pe teritoriul național, de imunitățile recunoscute membrilor Parlamentului propriei țări,
      (b)      pe teritoriul oricărui alt stat membru, de exceptare privind orice măsură de detenție sau urmărire penală.
      Imunitatea este valabilă inclusiv pe perioada deplasării la locul reuniunii Adunării, cât și la întoarcere.
      Imunitatea nu poate fi invocată în caz de flagrant delict și nici nu poate constitui o piedică pentru Adunare de a ridica
         imunitatea unuia dintre membri.” [traducere neoficială]

       Istoricul cauzei
      2        Domnul Ashley Neil Mote, cetățean al Regatului Unit, a beneficiat de diverse ajutoare publice între 1996 și 2002. Începând
         cu luna noiembrie 2003, împotriva acestuia a fost declanșată urmărirea penală pentru motivul că ajutoarele respective ar fi
         fost percepute în temeiul unor declarații mincinoase. Citat în ianuarie 2004, pus sub acuzație la 27 aprilie 2004, acestuia
         i s‑a comunicat rechizitoriul și un rezumat al învinuirilor reținute împotriva sa la 10 iunie 2004.

      3        După alegerea sa în Parlamentul European în luna iunie 2004, reclamantul a solicitat suspendarea procedurii penale aflate
         în curs invocând privilegiile și imunitățile de care beneficiază în calitate de parlamentar european. Suspendarea a fost pronunțată
         de Chichester Crown Court (Tribunalul Coroanei Chichester) la 25 noiembrie 2004. Această instanță a considerat că aplicarea
         în privința domnului Mote a regimului eliberării pe cauțiune constituia un obstacol în calea libertății de deplasare a membrilor
         Parlamentului European și, în consecință, nu respecta articolul 8 din protocol.

      4        Prin cererea din 3 februarie 2005, Attorney General (procurorul general al Angliei și al Țării Galilor) a solicitat Parlamentului
         European:

      –        să confirme că procedura penală declanșată împotriva reclamantului nu încălca dispozițiile din protocol, în special articolul
         8 din acesta;

      –        în cazul în care domnul Mote ar beneficia de un privilegiu sau de o imunitate în temeiul protocolului, să ridice acest privilegiu
         sau această imunitate.

      5        Fiind transmisă Comisiei pentru afaceri juridice a Parlamentului European (denumită în continuare „comisia pentru afaceri
         juridice”), cererea a făcut obiectul unor dezbateri în cadrul acestei comisii la 21 aprilie, la 24 mai și la 20 iunie 2005.
         Domnul Mote a fost reprezentat de un alt membru al Parlamentului European cu ocazia ședinței organizate de comisia pentru
         afaceri juridice la 24 mai 2005. În memoriul adresat acestei comisii în aceeași zi (denumit în continuare „memoriul”), acesta
         a solicitat respingerea cererii de ridicare a imunității.

      6        La 20 iunie 2005, comisia pentru afaceri juridice a adoptat în unanimitate un raport prin care recomandă Parlamentului European
         să ridice imunitatea domnului Mote (denumit în continuare „raportul”). Acest raport conține o expunere a motivelor și o propunere
         de decizie a Parlamentului European.

      7        Prin Decizia din 5 iulie 2005, Adunarea plenară a Parlamentului European a decis să ridice imunitatea și a ordonat transmiterea
         deciziei și a raportului autorității competente a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumită în continuare
         „decizia atacată”).

      8        Întemeindu‑se pe ridicarea imunității domnului Mote pronunțată de Parlamentul European, autoritatea însărcinată cu exercitarea
         urmăririi penale din Regatul Unit a sesizat High Court of Justice (England & Wales) [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara
         Galilor)] pentru a obține ridicarea suspendării procedurii penale. Prin Decizia din 17 octombrie 2006, această instanță a
         ordonat reluarea procedurii împotriva reclamantului.

      9        La 4 mai 2007, reclamantul a introdus o cerere de apărare a imunității și a privilegiilor sale, care a fost respinsă de Parlamentul
         European prin Decizia din 10 iulie 2007.

      10      Prin Hotărârea din 17 august 2007, Portsmouth Crown Court (Tribunalul Coroanei Portsmouth) a constatat vinovăția domnului
         Mote, iar ulterior, prin Hotărârea din 4 septembrie 2007, l‑a condamnat la o pedeapsă de nouă luni de închisoare. Prin Hotărârea
         din 21 decembrie 2007, Court of Appeal (England & Wales) [Curtea de Apel (Anglia și Țara Galilor)] a respins motivele invocate
         împotriva Hotărârii din 17 august, cu excepția unui singur motiv. La 18 ianuarie 2008 reclamantul a formulat o cerere de autorizare
         pentru declararea recursului.

       Procedura și concluziile părților
      11      Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 5 septembrie 2005, reclamantul a introdus prezenta acțiune.

      12      La 3 noiembrie 2005, reclamantul a solicitat să beneficieze de anonimat în acțiunea principală, care i‑a fost acordat la 14
         noiembrie 2005. După ce părțile i‑au prezentat observațiile lor cu ocazia ședinței din 21 februarie 2008, președintele Camerei
         a șaptea a ridicat anonimatul.

      13      Prin cererea de măsuri provizorii depusă la grefa Tribunalului la 28 decembrie 2006, reclamantul a solicitat suspendarea executării
         deciziei atacate, în temeiul articolului 225 alineatul (1) CE, al articolelor 242 CE și 243 CE. Prin Ordonanța din 16 martie
         2007, președintele Tribunalului a respins cererea.

      14      Prin cererea de măsuri provizorii depusă la 8 mai 2007, reclamantul a solicitat din nou suspendarea deciziei atacate. Această
         cerere a fost respinsă prin Ordonanța președintelui Tribunalului din 27 iunie 2007.

      15      La 29 august 2007, reclamantul a introdus o a treia cerere de măsuri provizorii întemeiată pe aceleași elemente, respinsă
         prin Ordonanța președintelui Tribunalului din 22 noiembrie 2007.

      16      Reclamantul solicită Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate;
      –        în orice ipoteză, declararea nulității deciziei în ceea ce privește ridicarea unui privilegiu, precum cel prevăzut la articolul
         8 din protocol, în măsura în care aceasta menționează numai o imunitate;

      –        obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.
      17      Parlamentul European a solicitat Tribunalului:

      –        cu titlu principal, respingerea acțiunii ca inadmisibilă;
      –        în subsidiar, respingerea acțiunii ca neîntemeiată;
      –        obligarea reclamantului la plata cheltuielilor de judecată.
       În drept
       Cu privire la admisibilitate
      18      Parlamentul European pune concluzii în sensul inadmisibilității acțiunii pentru motivul că reclamantul nu ar fi vizat în mod
         direct prin decizia de ridicare a imunității, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, în special pentru motivul
         că o astfel de decizie ar lăsa o putere de apreciere destinatarului acesteia.

      19      În susținerea admisibilității acțiunii, domnul Mote afirmă că, deși privilegiile și imunitățile sunt legate de Comunități,
         membrii Parlamentului European sunt beneficiarii acestora, conform articolului 5 din Regulamentul de procedură al Parlamentului
         European (JO 2005, L 44 p. 1), și că, în consecință, orice decizie privind aceste privilegii și imunități îl afectează în
         mod direct pe membrul Parlamentului European.

      20      Cu titlu introductiv, trebuie examinat dacă Decizia din 5 iulie 2005 de ridicare a imunității constituie o decizie atacabilă.

      21      Potrivit unei jurisprudențe constante, Comunitatea Europeană este o comunitate de drept, în măsura în care nici statele sale
         membre, nici instituțiile sale nu pot evita controlul conformității actelor lor cu carta constituțională, care este Tratatul
         CE, iar acesta din urmă a stabilit un sistem complet de căi de atac și de proceduri menit să încredințeze Curții controlul
         legalității actelor instituțiilor (Hotărârea Curții din 23 aprilie 1986, Les Verts/Parlamentul European, 294/83, Rec., p. 1339,
         punctul 23, și Hotărârea Curții din 23 martie 1993, Weber/Parlamentul European, C‑314/91, Rec., p. I‑1093, punctul 8, Hotărârea
         Tribunalului din 2 octombrie 2001, Martinez și alții/Parlamentul European, T‑222/99, T‑327/99 și T‑329/99, Rec., p. II‑2823,
         punctul 48). De asemenea, Curtea a declarat că, în principiu, actele Parlamentului European nu au fost înlăturate de la posibilitatea
         de a fi atacate cu o acțiune în anulare (Hotărârea Les Verts/Parlamentul European, citată anterior, punctul 24).

      22      În temeiul articolului 230 primul paragraf CE, Curtea controlează legalitatea actelor Parlamentului European destinate să
         producă efecte juridice față de terți și distinge în acest scop două categorii de acte.

      23      Nu pot face obiectul unei acțiuni în anulare actele Parlamentului European care vizează numai organizarea internă a lucrărilor
         acestuia (Ordonanța Curții din 4 iunie 1986, Groupe des droites européennes/Parlamentul European, 78/85, Rec., p. 1753, punctul
         11, și Ordonanța Curții din 22 mai 1990, Blot și Front national/Parlamentul European, C‑68/90, Rec., p. I‑2101, punctul 11,
         Hotărârea Weber/Parlamentul European, citată anterior, punctul 9).

      24      Intră în această categorie actele Parlamentului European care fie nu produc efecte juridice, fie produc efecte juridice numai
         în interiorul Parlamentului European în ceea ce privește organizarea lucrărilor acestuia și care sunt supuse unor proceduri
         de verificare stabilite prin regulamentul său intern (Hotărârea Weber/Parlamentul European, citată anterior, punctul 10, Hotărârea
         Martinez și alții/Parlamentul European, citată anterior, punctul 52).

      25      În schimb, sunt atacabile în fața instanței comunitare actele Parlamentului European care produc sau care sunt destinate să
         producă efecte juridice în privința terților sau, cu alte cuvinte, actele ale căror efecte juridice depășesc cadrul organizării
         interne a lucrărilor instituției (Hotărârea Weber/Parlamentul European, citată anterior, punctul 11, Hotărârea Martinez și
         alții/Parlamentul European, citată anterior, punctul 53).

      26      Tribunalul reamintește că membrii Parlamentului European, deținători ai unui mandat de reprezentant al popoarelor statelor
         reunite în Comunitate, trebuie considerați terți în sensul articolului 230 primul paragraf CE în ceea ce privește un act emis
         de Parlamentul European care produce efecte juridice în legătură cu condițiile de exercitare a acestui mandat (Hotărârea Martinez
         și alții/Parlamentul European, citată anterior, punctul 61).

      27      În ceea ce privește în special protocolul, privilegiile și imunitățile recunoscute Comunităților Europene prin acest text
         prezintă numai un caracter funcțional prin aceea că urmăresc să evite crearea unui obstacol pentru funcționarea și independența
         Comunităților (Ordonanța Curții din 11 aprilie 1989, Générale de Banque/Comisia, 1/88 SA, Rec., p. 857, punctul 9, și Ordonanța
         Curții din 13 iulie 1990, Zwartveld și alții, C‑2/88 IMM, Rec., p. I‑3365, punctul 19).

      28      Totuși, deși privilegiile și imunitățile au fost acordate numai în interesul Comunității, la fel de adevărat este că acestea
         au fost acordate în mod expres funcționarilor și altor agenți ai instituțiilor Comunității, precum și membrilor Parlamentului
         European. Faptul că privilegiile și imunitățile sunt prevăzute în interesul public comunitar justifică puterea acordată instituțiilor
         de a ridica eventual imunitatea, însă nu înseamnă că aceste privilegii și imunități sunt acordate Comunității, iar nu în mod
         direct funcționarilor acesteia, celorlalți agenți și membrilor Parlamentului European. Prin urmare, protocolul creează un
         drept subiectiv în beneficiul persoanelor vizate, al cărui respect este garantat de dreptul de a introduce o acțiune prevăzut
         la articolul 230 CE (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 16 decembrie 1960, Humblet/Statul Belgian, 6/60, Rec.,
         p. 1125).

      29      Trebuie constatat că decizia prin care Parlamentul European ridică imunitatea unuia dintre membrii acestuia produce efecte
         juridice care depășesc cadrul de organizare internă a instituției din moment ce permite urmărirea penală a membrului Parlamentului
         European vizat pentru faptele menționate.

      30      Condițiile de exercitare a mandatului avut de membrul Parlamentului European vizat sunt afectate de o astfel de decizie care
         permite ca o procedură penală să fie declanșată sau continuată împotriva acestui parlamentar și, eventual, asociată cu măsuri
         restrictive de libertate de natură să împiedice exercitarea mandatului de parlamentar. În speță, decizia atacată a permis
         autorității însărcinate cu urmărirea penală din Regatul Unit să solicite și să obțină încetarea suspendării procedurii penale
         puse în mișcare în privința domnului Mote prin Ordonanța pronunțată de High Court of Justice (England & Wales) la 17 octombrie
         2006.

      31      Așadar, decizia atacată trebuie considerată un act care produce sau care este destinat să producă efecte juridice față de
         terți. În consecință, potrivit criteriilor definite de Curte în Hotărârea Weber/Parlamentul European citată anterior, aceasta
         trebuie să poată să facă obiectul unui control al legalității de către instanța comunitară în conformitate cu articolul 230
         primul paragraf CE.

      32      În ceea ce privește excepția fondată pe inadmisibilitatea acțiunii, invocată de Parlamentul European în temeiul dispozițiilor
         articolului 230 al patrulea paragraf CE, trebuie constatat că acesta recunoaște că reclamantul este vizat în mod individual,
         însă contestă afectarea sa directă.

      33      În temeiul unei jurisprudențe constante, afectarea directă impune ca măsura comunitară incriminată să afecteze în mod direct
         situația juridică a particularului și nu lasă nicio putere de apreciere destinatarilor acestei măsuri, care sunt însărcinați
         cu punerea sa în aplicare, aceasta având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea comunitară, fără aplicarea
         altor norme intermediare (a se vedea Hotărârea Curții din 5 mai 1998, Glencore Grain/Comisia, C‑404/96 P, Rec., p. I‑2435,
         punctul 41 și jurisprudența citată, Hotărârea din 29 iunie 2004, Front national/Parlamentul European, C‑486/01 P, Rec., p. I‑6289,
         punctul 34, și Hotărârea din 2 mai 2006, Regione Siciliana/Comisia, C‑417/04 P, Rec., p. I‑3881, punctul 28).

      34      În speță, imunitatea prevăzută la articolele 9 și 10 din protocol îi protejează pe membrii Parlamentului European împotriva
         anumitor măsuri care îi pot împiedica în exercitarea atribuțiilor, astfel încât o decizie de ridicare a imunității modifică
         situația juridică a membrului Parlamentului European prin simplul efect al suspendării acestei protecții, restabilind statutul
         acestuia de persoană supusă dreptului comun al statelor membre și, fără a fi necesară vreo normă intermediară, expunându‑l
         astfel unor măsuri, în special de detenție și de urmărire în justiție, instituite de acest drept comun. În consecință, reclamantul
         este vizat în mod direct de decizia atacată.

      35      Puterea de apreciere lăsată autorităților naționale după ridicarea imunității, în ceea ce privește reluarea sau abandonarea
         procedurii penale declanșate împotriva membrului Parlamentului European, nu are vreun impact asupra afectării directe a situației
         juridice a acestuia din urmă, din moment ce efectele avute de decizia de ridicare a imunității se limitează la suprimarea
         protecției de care acesta beneficia datorită calității sale de parlamentar, neimplicând nicio măsură suplimentară de punere
         în aplicare.

      36      Rezultă din cele de mai sus că acțiunea în anulare trebuie declarată admisibilă.

       Cu privire la fond
      37      În susținerea acțiunii în anulare, domnul Mote invocă patru motive. Prin intermediul primului motiv, întemeiat pe o eroare
         de drept, reclamantul afirmă că Parlamentul European ar fi trebuit să constate că privilegiul conferit prin articolul 8 din
         protocol a fost încălcat. Al doilea motiv conține două aspecte. Primul aspect este întemeiat pe încălcarea Regulamentului
         de procedură al Parlamentului European prin faptul că această instituție ar fi exprimat o opinie privind oportunitatea procedurii
         penale inițiate împotriva domnului Mote. Potrivit celui de al doilea aspect, reclamantul susține că Parlamentul European nu
         a luat în considerare în mod just și complet faptele și argumentele pe care acesta le‑a prezentat în fața comisiei pentru
         afaceri juridice. Al treilea motiv este întemeiat pe lipsa unei motivări complete și adecvate a deciziei atacate. Ultimul
         motiv este întemeiat pe caracterul nerezonabil și neproporțional al deciziei. În opinia reclamantului, argumentele pe care
         le‑a invocat ar fi trebuit să conducă la un refuz al ridicării imunității sale.

       Cu privire la eroarea de drept
       Argumentele părților
      38      Reclamantul susține că decizia atacată conține o eroare de drept pentru motivul că Parlamentul European ar fi trebuit să constate
         încălcarea unui privilegiu de care acesta beneficia în temeiul articolului 8 din protocol. Într‑adevăr, ar trebui să se distingă
         între privilegiul referitor la libertatea de deplasare a membrilor Parlamentului European, menționat la articolul 8, și imunitatea
         consacrată prin articolul 10, care privește imunitatea acestora din urmă în cazul urmăririi penale. În speță, natura eliberării
         pe cauțiune în drept penal în Regatul Unit ar aduce atingere privilegiului de la articolul 8 în măsura în care inculpatul
         trebuie să rămână la dispoziția instanței naționale. Participarea la sesiunile Parlamentului European și la lucrările în cadrul
         comisiei ar depinde, așadar, de puterea de apreciere a judecătorului, ceea ce ar constitui o restricționare a libertății de
         deplasare a membrilor Parlamentului European, și ar aduce atingere independenței Parlamentului European, indiferent care ar
         fi dorința de cooperare manifestată de autoritățile judiciare ale Regatului Unit. Această interpretare a articolului 8 ar
         fi determinat Chischester Crown Court să suspende procedura penală în așteptarea răspunsului Parlamentului European la cererea
         de ridicare a imunității. Prin adoptarea unei interpretări diferite a articolului 8 în cadrul expunerii de motive a raportului
         și prin faptul de a nu se pronunța asupra ridicării privilegiului, Parlamentul European ar fi comis o eroare de drept.

      39      Parlamentul European consideră că acest motiv nu este întemeiat. Instituția explică faptul că s‑a mulțumit să răspundă unei
         cereri de ridicare a imunității. Parlamentul European precizează că expunerea de motive nu reflectă în mod necesar poziția
         acestuia în calitate de instituție și expune interpretarea pe care o dă articolelor 8 și 10 din protocol, subliniind caracterul
         funcțional al acestor dispoziții.

      40      În opinia Parlamentul European, articolul 8 din protocol, adoptat într‑o perioadă în care deplasările în cadrul Comunităților
         nu se făceau la fel de ușor ca astăzi, urmărește în principal să împiedice apariția oricărui obstacol de natură administrativă,
         polițienească sau vamală, cu privire la deplasările unui membru al Parlamentului European. Analizat astfel, acest articol
         nu ar acorda imunitate în materie judiciară. În ceea ce privește articolul 10 din protocol, acesta prevede imunitatea membrilor
         Parlamentului European pentru actele comise pe teritoriul național al statului lor sau pe teritoriul oricărui alt stat membru,
         cu excepția opiniilor sau a voturilor exprimate în exercițiul atribuțiilor lor, care intră în domeniul de aplicare al articolului
         9. În plus, articolul 10 acordă imunitate parlamentarilor atunci când se deplasează la locul reuniunii Parlamentului European
         sau la întoarcere. Aceste dispoziții ar fi inaplicabile, dacă privilegiul acordat de articolul 8 ar putea împiedica urmăririle
         penale. Parlamentul European mai adaugă faptul că niciun privilegiu acordat de articolul 8 nu putea fi ridicat în temeiul
         articolului 10.

      41      În ceea ce privește posibilitatea pe care ar avea‑o instanța națională de a împiedica activitatea Parlamentului European în
         cazul în care această instanță ar putea controla deplasările reclamantului, Parlamentul European reamintește că relațiile
         dintre statele membre și instituțiile comunitare sunt guvernate de principiul cooperării loiale, în temeiul articolului 10
         CE. Autoritățile judiciare naționale sunt obligate să favorizeze în măsura posibilului buna funcționare a instituțiilor comunitare
         și să le respecte prerogativele, după cum a procedat instanța din Regatul Unit, în caz contrar statul membru putând fi chemat
         să răspundă în fața instanțelor comunitare.

      42      Reclamantul recunoaște că privilegiile și imunitățile Comunităților au mai întâi un caracter funcțional și contestă că ar
         fi asimilat vreodată dispozițiile articolului 8 cu o imunitate absolută împotriva urmăririlor penale. Totuși, acesta consideră
         în continuare că interpretarea care trebuie dată privilegiului acordat prin articolul 8 este foarte generală și că, în circumstanțe
         speciale, poate împiedica urmărirea penală, a cărei natură implică măsuri restrictive de libertate. Acest privilegiu ar evita
         interferarea cu funcțiile avute de parlamentar într‑un mod cu totul diferit de dispozițiile articolului 10.

      43      Parlamentul European consideră că trebuie respinsă interpretarea pe care domnul Mote o dă articolului 8, întrucât interzicerea
         restricțiilor privind deplasările unui parlamentar nu pot aduce o protecție superioară imunității acordate de articolul 10.
         În acest caz, imunitatea conferită parlamentarului ar fi absolută, întrucât un privilegiu nu poate fi ridicat, contrar imunității.

       Aprecierea Tribunalului
      44      Reclamantul reproșează Parlamentului European că nu a constatat că era protejat de privilegiul instituit prin articolul 8
         din protocol și că acest privilegiu fusese încălcat prin procedura penală declanșată împotriva sa, în timp ce este de competența
         Parlamentului European, și nu a instanței naționale să se pronunțe asupra acestui aspect, statuând cu privire la riscul ca
         o procedură judiciară să îl împiedice pe membrul Parlamentului European să își exercite funcțiile parlamentare.

      45      Din articolul 10 ultimul paragraf din protocol, potrivit căruia imunitatea nu poate constitui o piedică în calea dreptului
         Parlamentului European de a ridica imunitatea unuia dintre membrii săi, rezultă că Parlamentul European este competent să
         se pronunțe cu privire la o cerere de ridicare a imunității unui parlamentar european. Articolele 6 și 7 din Regulamentul
         de procedură al Parlamentului European completează acest text precizând dispozițiile aplicate în cadrul procedurii de ridicare
         a imunității.

      46      În schimb, nici în protocol, nici în Regulamentul de procedură al Parlamentului European nu există dispoziții care să precizeze
         că Parlamentul European este competent să constate existența privilegiului prevăzut la articolul 8 din protocol.

      47      În plus, trebuie precizat că articolele 8 și 10 din protocol nu au același domeniu de aplicare.

      48      Curtea a declarat că articolul 8 primul paragraf din protocol are drept efect să interzică statelor membre să creeze, în special
         prin practicile acestora în materie de impozitare, restricții administrative pentru libertatea de deplasare a membrilor Parlamentului
         European (Hotărârea Curții din 15 septembrie 1981, Bruce of Donington, 208/80, Rec., p. 2205, punctul 14). Astfel cum se precizează
         în acest articol, privilegiul urmărește să garanteze exercitarea de către membrii Parlamentului European a libertății de circulație
         spre locul de desfășurare a reuniunii Parlamentului European sau la întoarcere.

      49      Este totuși important să se sublinieze că, deși nu sunt enumerate în mod exhaustiv la articolul 8 primul paragraf din protocol,
         care se referă la restricțiile administrative „sau de altă natură”, aceste restricții nu le includ pe cele care rezultă din
         urmărirea penală, din moment ce intră în domeniul de aplicare al articolului 10, care definește regimul juridic al imunității,
         în afara domeniului specific al voturilor și al opiniilor exprimate de parlamentari în exercitarea atribuțiilor prevăzute
         la articolul 9. Într‑adevăr, urmărirea penală este expres menționată la articolul 10 primul paragraf litera (b) din protocol,
         fiind aceeași precum cea de care membrul Parlamentului European este scutit, pe teritoriul oricărui stat membru cu excepția
         propriului stat, pe durata sesiunilor Parlamentului European. De asemenea, potrivit articolului 10 primul paragraf litera
         (a) din protocol, membrul Parlamentului European beneficiază, în aceeași perioadă, pe teritoriul național, de imunitățile
         recunoscute membrilor Parlamentului propriei țări, dintre care unele protejează parlamentarii naționali împotriva urmăririi
         judiciare al căror obiect l‑ar putea constitui. În sfârșit, articolul 10 al doilea paragraf prevede că imunitatea îi acoperă
         pe membrii Parlamentului European și atunci când aceștia se deplasează spre locul unde are lor reuniunea Parlamentului European
         sau la întoarcere. Existența acestei dispoziții, care, precum articolul 8 primul paragraf din protocol, îi protejează pe membrii
         Parlamentului European împotriva atingerilor aduse libertății acestora de a se deplasa, confirmă că restricțiile menționate
         de această din urmă dispoziție nu include totalitatea atingerilor care pot fi aduse libertății de circulație a membrilor Parlamentului
         European și că, astfel cum se menționează la articolul 10 care a fost examinat anterior, urmărirea penală trebuie considerată
         ca intrând în cadrul regimului juridic instituit de acest din urmă articol.

      50      Articolul 10 din protocol urmărește astfel să asigure independența membrilor Parlamentului European, împiedicând ca anumite
         presiuni, care constau în amenințări cu arestarea sau cu urmăriri penale, să fie exercitate asupra acestora pe durata sesiunilor
         Parlamentului European (Ordonanța Președintelui Tribunalului din 2 mai 2000, Rothley și alții/Parlamentul European, T‑17/00 R,
         Rec., p. II‑2085, punctul 90).

      51      Articolul 8 din protocol are rolul de a‑i proteja pe membrii Parlamentului European împotriva restricționărilor libertății
         acestora de a circula, altele decât cele judiciare.

      52      Întrucât nu a precizat că riscul de a aduce atingere exercitării de către domnul Mote a atribuțiilor sale de parlamentar era
         constituit din restricționările de altă natură decât cele care rezultă din procedura penală declanșată de autoritățile judiciare
         ale statului său de origine, trebuie constatat că Parlamentul European nu a comis nicio eroare de drept când a decis ridicarea
         imunității domnului Mote fără a se pronunța cu privire la privilegiul care îi era acordat în calitatea acestuia de membru
         al Parlamentului European și fără a decide că articolul 8 a fost încălcat în speță.

      53      Rezultă din cele de mai sus că acest motiv trebuie respins.

       Cu privire la exprimarea unei opinii de către comisia pentru afaceri juridice în legătură cu oportunitatea procedurii penale
            efectuate prin încălcarea Regulamentului de procedură al Parlamentului European și în legătură cu neluarea în considerare
            în mod just și complet a faptelor și a argumentelor
       Argumentele părților
      54      Motivul invocat de reclamant conține două aspecte.

      –       Cu privire la primul aspect, întemeiat pe încălcarea Regulamentului de procedură al Parlamentului European și pe exprimarea
         unei opinii privind oportunitatea procedurii penale

      55      Reclamantul susține că, în temeiul articolului 7 alineatul (7) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, comisia
         pentru afaceri juridice nu putea, în raportul său, să se pronunțe cu privire la oportunitatea procedurii penale declanșate
         împotriva reclamantului. Încălcarea acestei dispoziții ar afecta legalitatea deciziei atacate. Acesta adaugă faptul că opinia
         exprimată de Parlamentul European în același raport nu face trimitere la observațiile pe care reclamantul le‑a formulat cu
         privire la acest subiect.

      56      Parlamentul European susține că motivul este în mod vădit neîntemeiat. Acesta subliniază că expunerea de motive inclusă în
         raport a fost redactată exclusiv sub răspunderea raportorului și că o opinie exprimată de acesta din urmă nu poate fi invocată
         pentru a contesta rezoluția adoptată de Parlamentul European. În orice caz, calificativele utilizate de raportor nu ar privi
         temeinicia procedurii penale, ci caracteristica acesteia de a fi lipsită de arbitrar.

      –       Cu privire la al doilea aspect, întemeiat pe neluarea în considerare în mod just și complet a faptelor și a argumentelor
      57      Reclamantul susține că niciun element din raportul comisiei pentru afaceri juridice nu indică faptul că aceasta din urmă și,
         prin urmare, Parlamentul European au examinat în mod efectiv și adecvat argumentele substanțiale pe care le‑a invocat. Această
         lacună l‑ar împiedica pe reclamant să își exercite dreptul de a cunoaște concluziile la care ar fi ajuns comisia pentru afaceri
         juridice și, pentru acest motiv, decizia ar fi lovită de nulitate.

      58      Parlamentul European consideră că acest motiv nu este întemeiat. Acesta reamintește că, potrivit dispozițiilor articolului
         7 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, domnul Mote a avut posibilitatea de a se explica în fața comisiei pentru afaceri
         juridice, fiind reprezentat de un alt membru al Parlamentului European, la 24 mai 2005. Acesta susține că decizia atacată
         menționează în mod expres în preambul această audiere.

       Aprecierea Tribunalului
      –       Cu privire la primul aspect al motivului
      59      Cu titlu introductiv, trebuie constatat că dând curs propunerii de ridicare a imunității domnului Mote, care i‑a fost înaintată
         de comisia pentru afaceri juridice, și vizând, în decizia atacată, raportul acesteia din urmă fără a emite rezerve privind
         conținutul expunerii de motive din acest document, Parlamentul European și‑a însușit motivele din raport. Prin urmare, critica
         formulată în primul aspect al prezentului motiv trebuie considerată ca fiind îndreptată împotriva motivelor deciziei atacate.

      60      Articolul 7 alineatul (7) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European prevede: „comisia [pentru afaceri juridice]
         […] nu se pronunță în niciun caz asupra vinovăției sau a nevinovăției [deputatului] sau asupra oportunității sau a inoportunității
         urmăririi penale a acestuia pentru opiniile sau pentru actele care îi sunt imputate, chiar dacă examinarea solicitării îi
         permite comisiei [pentru afaceri juridice] să dobândească o cunoaștere profundă a cauzei”.

      61      Trebuie examinat dacă, în raportul său, comisia pentru afaceri juridice a luat poziție în favoarea procedurii penale declanșate
         și dacă a exprimat o opinie privind vinovăția domnului Mote. La punctul II. 2 din raport, raportorul constată mai întâi caracterul
         „detaliat” al rechizitoriului. Această apreciere, care exprimă opinia raportorului privind caracterul suficient de motivat
         al procedurii penale declanșate împotriva domnului Mote, nu poate fi asimilată unei opinii care ar fi exprimate cu privire
         la vinovăția acestuia sau cu privire la oportunitatea acestei proceduri penale. În continuare, același lucru este valabil,
         la punctul II. 3, și pentru constatarea pur obiectivă făcută de raportor cu privire la gravitatea infracţiunii în discuţie
         în Regatul Unit și în majoritatea statelor membre. În sfârșit, prin faptul de a afirma, la același punct, că „procedura penală
         [părea] a fi într‑adevăr începută”, raportorul nu a făcut decât să arate că acestea se aflau într‑un stadiu avansat și că
         trebuiau să se finalizeze cu o ședință de judecată, fără a se pronunța cu privire la soluția care urma să fie dată procesului.

      62      Din cele de mai sus rezultă că articolul 7 din Regulamentul de procedură al Parlamentului European nu a fost încălcat și că,
         în consecință, primul aspect al acestui motiv trebuie respins.

      –       Cu privire la al doilea aspect al motivului
      63      Argumentele substanțiale, cu privire la care reclamantul susține că nu au fost examinate cu adevărat sau în mod adecvat de
         către Parlamentul European, sunt următoarele: caracterul tardiv al procedurii penale declanșate în privința sa care ar fi
         dăunat bunei funcționări a Parlamentului European prin încălcarea articolului 10 CE; modul în care autoritățile Regatului
         Unit au tratat cererea de ridicare a imunității sale; lipsa de claritate a cererii de ridicare a imunității în ceea ce privește
         gravitatea faptelor reproșate și oportunitatea procedurii penale; posibilitatea Parlamentului European de a ridica un privilegiu.

      64      În ceea ce privește, în primul rând, neluarea în considerare a motivului întemeiat pe întârzierea care afectează procedura
         penală declanșată de autoritățile judiciare naționale împotriva domnului Mote, această întârziere, în opinia sa, l‑ar fi împiedicat
         să își exercite mandatul de parlamentar și, în consecință, ar fi împiedicat funcționarea Parlamentului European, conducând
         la încălcarea de către Regatul Unit a principiului cooperării loiale, prevăzut la articolul 10 CE.

      65      Trebuie arătat că Parlamentul European, indicând că nimic nu permitea exprimarea unor îndoieli privind afirmațiile făcute
         de Attorney general potrivit cărora „opiniile sau responsabilitățile politice ale domnului Mote nu influențau în niciun fel
         procedura penală, iar […] ancheta [a fost] făcută cu cea mai mare celeritate posibilă” și că Chichester Crown Court ar fi
         putut prezenta o cerere de ridicare a imunității în ipoteza în care ar fi „avut îndoieli privind intențiile procurorului sau
         ale oricărui alt participant la anchetă (ceea ce în mod vădit nu a fost cazul)”, a înlăturat în mod implicit, dar sigur, motivul
         întemeiat pe întârziere. Acesta a considerat că la originea procedurii penale nu se afla nicio intenție de a împiedica exercitarea
         mandatului de parlamentar al domnului Mote, întemeindu‑se nu numai pe informațiile furnizate de Attorney general, ci și pe
         analiza făcută de Chichester Crown Court.

      66      Trebuie adăugat că, din argumentele invocate de reclamant în fața comisiei pentru afaceri juridice, nu rezultă că durata anchetei
         și, în consecință, întârzierea care ar afecta citarea acestuia în fața instanței penale dovedesc o intenție de a dăuna activității
         sale de parlamentar european. Într‑adevăr, observațiile formulate de domnul Mote ar răspunde afirmațiilor făcute de Attorney
         general potrivit cărora durata anchetei este imputabilă disimulării de informații de către acesta, în special cu privire la
         un cont bancar în insula Man, și colaborării insuficiente a acestuia. Domnul Mote a contestat că a refuzat să colaboreze cu
         anchetatorii și a susținut că a dorit să nu se pronunțe, astfel cum îi permitea dreptul la apărare. În plus, acesta considera
         că anchetatorii au avut o întârziere nejustificabilă în interogarea băncii Barclays din insula Man. Niciunul dintre aceste
         elemente nu era de natură să dovedească o anumită dorință de a dăuna activității sale de parlamentar.

      67      În ceea ce privește, în al doilea rând, atitudinea autorităților Regatului Unit în tratarea cererii de ridicare a imunității,
         trebuie observat că Parlamentul European a indicat că nu exista nicio îndoială privind faptul că cererea a fost introdusă
         cu respectarea tuturor condițiilor privind forma. Procedând astfel, Parlamentul European a luat în considerare argumentele
         reclamantului privind modul în care a fost tratată cererea de ridicare a imunității și deduce că niciunul dintre acestea nu
         împiedica examinarea acestei cereri.

      68      În al treilea rând, trebuie constatat că Parlamentul European nu a adoptat o poziție privind argumentele referitoare la lipsa
         clarității, inclusiv privind oportunitatea procedurii penale, a cererii de ridicare a imunității și a gravității infracțiunilor
         reproșate. Așadar, Parlamentul European s‑a abținut să formuleze vreo apreciere privind oportunitatea procedurii penale, impusă
         de examinarea acestui motiv, și, astfel, a respectat dispozițiile articolului 7 alineatul (7) din Regulamentul său de procedură.

      69      În sfârșit, în ceea ce privește motivul întemeiat pe posibilitatea de a ridica privilegiul instituit prin articolul 8 din
         protocol, Parlamentul European nu a comis nicio eroare de drept, astfel cum a fost precizat la punctele 44‑52 de mai sus,
         statuând cu privire la imunitatea domnului Mote fără a se pronunța asupra privilegiului care îi era acordat în calitate de
         membru al Parlamentului European și fără a decide că articolul 8 din protocol a fost încălcat în speță. În lipsa unei competențe
         a Parlamentului European de a ridica privilegiul prevăzut la articolul 8, nu i se poate reproșa că nu a ținut seama de argumentele
         prezentate cu privire la acest subiect.

      70      Din cele de mai sus rezultă că nu s‑a demonstrat că decizia atacată a omis să ia în considerare în mod real sau adecvat faptele
         și argumentele invocate de reclamant.

      71      Prin urmare, al doilea aspect al motivului trebuie respins.

       Cu privire la lipsa unei motivări complete și adecvate
       Argumentele părților
      72      Reclamantul susține că Parlamentul European are obligația de a motiva o decizie de ridicare a imunității. Lipsa motivării
         ar încălca cerințele democratice impuse Parlamentului European în temeiul articolului 6 UE, dar și în temeiul principiului
         transparenței activităților acestuia, menționat în Regulamentul de procedură al Parlamentului European.

      73      În speță, reclamantul consideră că raportul comisiei pentru afaceri juridice oferă motivarea deciziei atacate, însă contestă
         faptul că această motivare este completă și adecvată pentru motivul că nu au fost examinate toate argumentele prezentate în
         favoarea menținerii imunității. În opinia acestuia, jurisprudența anterioară a Parlamentului European în materie de imunitate
         ar fi trebuit să conducă la o motivare adecvată, în timp ce jurisprudența furnizată nu permitea cititorilor deciziei să înțeleagă
         motivele care au condus la adoptarea acesteia și nici nu permitea părților să aprecieze validitatea deciziei și eventual să
         o conteste.

      74      Parlamentul European solicită respingerea acestui motiv.

       Aprecierea Tribunalului
      75      Trebuie amintit că, în temeiul articolului 21 din Statutul Curții de Justiție și al articolului 44 alineatul (1) litera (c)
         din Regulamentul de procedură al Tribunalului, cererea introductivă trebuie să indice obiectul litigiului și expunerea sumară
         a motivelor invocate. Potrivit unei jurisprudențe constante, pentru ca o acțiune să fie admisibilă, este necesar ca elementele
         esențiale de fapt și de drept pe care aceasta se întemeiază să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil,
         din chiar textul cererii introductive. Dacă cererea poate fi susținută și completată, în privința unor puncte specifice, prin
         trimiteri la anumite fragmente din documentele anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă,
         nu poate compensa lipsa elementelor esențiale ale argumentării în drept care, în temeiul dispozițiilor menționate anterior,
         trebuie să figureze în cererea introductivă (Hotărârea Curții din 31 martie 1992, Comisia/Danemarca, C‑52/90, Rec., p. I‑2187,
         punctul 17, Ordonanța Tribunalului din 29 noiembrie 1993, Koelman/Comisia, T‑56/92, Rec., p. II‑1267, punctul 21, și Ordonanța
         Tribunalului din 21 mai 1999, Asia Motor France și alții/Comisia, T‑154/98, Rec., p. II‑1703, punctul 49, Hotărârea Tribunalului
         din 17 septembrie 2007, Microsoft/Comisia, T‑201/04, Rep., p. II‑3601, punctul 94). În consecință, nu intră în competența
         Tribunalului să cerceteze și să identifice în anexe motivele și argumentele care ar putea fi considerate drept temei al acțiunii,
         anexele având o funcție pur probatorie și de instrument (Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 1997, Cipeke/Comisia, T‑84/96,
         Rec., p. II‑2081, punctul 34, și Hotărârea Tribunalului Microsoft/Comisia, citată anterior, punctul 94).

      76      În speță, reclamantul invocă lipsa motivării complete și adecvate a deciziei atacate, fără a indica punctele cu privire la
         care consideră că motivarea ar lipsi. Cererea introductivă se limitează să amintească necesitatea ca un organism democratic
         modern să își motiveze deciziile în mod complet și adecvat și să examineze toate aspectele invocate, precum și importanța
         unei astfel de motivări. Domnul Mote nu precizează elementele de drept și de fapt care, în opinia sa, ar impune o detaliere
         complementară din partea Parlamentului European. Singura obiecție precisă se referă la exprimarea opiniilor cu încălcarea
         articolului 7 alineatul (7) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, care face parte din primul aspect al
         celui de al doilea motiv, respins prin prezenta hotărâre.

      77      Rezultă din cele de mai sus că acest motiv trebuie declarat inadmisibil.

       Cu privire la caracterul nerezonabil și neproporțional al deciziei
       Argumentele părților
      78      Reclamantul susține că argumentele pe care le‑a invocat împotriva ridicării imunității ar fi trebuit să incite Parlamentul
         European să adopte o decizie rezonabilă și proporțională și, prin urmare, să refuze ridicarea imunității. Reclamantul se referă
         la argumentele care figurează în memoriul anexat la cererea introductivă, indicând că acestea nu vor fi expuse in extenso.

      79      Reclamantul susține că, în lipsa unui motiv care să justifice respingerea argumentului privind întârzierea, niciun organ decizional
         nu putea în mod rezonabil să ridice imunitatea și că Parlamentul European ar fi trebuit să refuze ridicarea privilegiului
         sau a imunității.

      80      Acesta menționează problema competenței Parlamentului European de a ridica mai degrabă un privilegiu decât o imunitate, în
         măsura în care Regulamentul de procedură al instituției nu conține dispoziții privind ridicarea unui privilegiu.

      81      Reclamantul subliniază că o examinare completă și pertinentă a argumentelor sale nu ar fi determinat Parlamentul European
         să îi ridice imunitatea și se referă la raportul comisiei pentru afaceri juridice în cauza Sichrowsky pentru a susține că
         Parlamentul European aplică o astfel de prezumție în ipoteza unui fumus persecutionis.

      82      Reclamantul insistă asupra caracterului tardiv al procedurii penale declanșate în privința sa, care ar perturba activitățile
         Parlamentului European și ar aduce atingere principiului cooperării loiale dintre instituțiile comunitare și statele membre.
         Reclamantul afirmă că ar fi dorit să cunoască analiza Parlamentului European cu privire la acest subiect.

      83      În sfârșit, în cadrul replicii, acesta susține că cererile de informații suplimentare formulate în memoriul său nu au fost
         examinate de comisia pentru afaceri juridice.

      84      Parlamentul European consideră că motivul este lipsit de temei.

       Aprecierea Tribunalului
      85      În ceea ce privește motivul întemeiat pe lipsa unei examinări a cererilor de informații suplimentare formulate în memoriu,
         prezentat în stadiul replicii, trebuie amintit că din dispozițiile articolului 44 alineatul (1) litera (c) coroborate cu dispozițiile
         articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului rezultă că cererea introductivă de instanță trebuie
         să arate obiectul litigiului și să cuprindă o expunere sumară a motivelor invocate și că invocarea de noi motive de drept
         pe parcursul procesului este interzisă, cu excepția cazului în care aceste motive se bazează pe elementele de drept și de
         fapt care au apărut în cursul procedurii. Cu toate acestea, un motiv care constituie dezvoltarea unui motiv enunțat anterior,
         direct sau implicit, în cererea introductivă de instanță și care prezintă o legătură strânsă cu acesta trebuie declarat admisibil
         (Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 1990, Hanning/Parlamentul European, T‑37/89, Rec., p. II‑463, punctul 38). O soluție
         similară se impune pentru un motiv invocat în susținerea altui motiv (Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2002, Joynson/Comisia,
         T‑231/99, Rec., p. II‑2085, punctul 156).

      86      În speță, motivul întemeiat pe lipsa examinării de către comisia pentru afaceri juridice a cererilor sau a întrebărilor destinate
         să obțină informații suplimentare a fost invocat de reclamant pentru prima dată în cadrul memoriului în replică. Acest motiv,
         care prezintă interes în special pentru instruirea cererii de ridicare a imunității de către comisia pentru afaceri juridice,
         și nu pentru examinarea elementelor care ar fi trebuit luate în considerare de către Parlamentul European cu ocazia adoptării
         deciziei atacate, nu poate fi considerat drept constituind o detaliere a motivelor enunțate în cererea introductivă de instanță.

      87      Prin urmare, acest motiv trebuie declarat inadmisibil.

      88      În ceea ce privește motivul întemeiat pe faptul că argumentele invocate în memoriu ar fi trebuit să determine Parlamentul
         European să adopte o decizie rezonabilă și proporțională refuzând să ridice imunitatea, trebuie constatat că aceste argumente
         nu sunt prezentate în cererea introductivă și că reclamantul face trimitere la acest memoriu, care este prezentat în anexă.
         În conformitate cu jurisprudența constantă citată la punctul 75 de mai sus, nu intră în competența Tribunalului să cerceteze
         și să identifice în anexe motivele și argumentele care ar putea fi considerate temei al acțiunii.

      89      Acest motiv trebuie, așadar, declarat inadmisibil, cu excepția aspectului privind întârzierea înregistrată de autoritățile
         judiciare naționale. Cu toate acestea, întrucât Tribunalul a statuat deja cu privire la acest din urmă argument la punctele
         64‑66 de mai sus, acesta trebuie respins ca neîntemeiat.

      90      Din tot ceea ce precedă rezultă că acest motiv trebuie declarat în parte inadmisibil și în parte neîntemeiat și că acțiunea
         trebuie respinsă.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      91      Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamantul a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia la plata cheltuielilor
         de judecată, conform concluziilor Parlamentului European.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
      declară și hotărăște:
      1)      Respinge acțiunea.
      2)      Îl obligă pe domnul Ashley Neil Mote la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată
            ale Parlamentului European.

               Forwood

                Šváby

                Truchot

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 15 octombrie 2008.

               Grefier

                      Președinte

               E. Coulon

                      N. J. Forwood

         * Limba de procedură: engleza.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 11 decembrie 1984. # Proces penal împotriva J. G. Abbink. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Arrondissementsrechtbank Arnhem - Țările de Jos. # Cauza 134/83.


Hotărârea Curții (camera întâi) din data de 26 mai 2005. # Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA) împotriva Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesfinanzhof - Germania. # Restituiri la export - Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 - Articol 13. # Cauza C-409/03.


HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI FUNCȚIEI PUBLICE (Camera a treia) 28 octombrie 2010.#Soukaïna Fares împotriva Comisiei Europene.#Funcție publică — Agenți contractuali — Încadrare în grad — Luare în considerare a experienței profesionale.#Cauza F-6/09.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua extinsă) din data de 21 septembrie 2005.#Ahmed Ali Yusuf şi Al Barakaat International Foundation împotriva Consiliului Uniunii Europene şi Comisia Comunităților Europene.#Control jurisdicțional - Acțiune în anulare.#Cauza T-306/01.


Hotărârea Curții din data de 6 februarie 1996. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. împotriva Johanna Lewark. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Bundesarbeitsgericht - Germania. # Cauza C-457/93.


Hotărârea Curții din data de 16 iunie 1987. # Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Italiene. # Cauza 118/85.


Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a doua) din data de 11 septembrie 2002. # Claude Willeme împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Funcționari. # Cauza T-89/01.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 10 iunie 1982. # Antonia Camera, căsătorită Caracciolo, împotriva Institut national d'assurance maladie-invalidité și Union nationale des mutualités socialistes. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Cour de cassation - Belgia. # Securitatea socială a lucrătorilor migranți. # Cauza 92/81.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 29 octombrie 1998. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) și Raymond Escallier (C-194/97) împotriva Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunal administratif - Marele Ducat al Luxemburgului. # Libertate de stabilire - Directivă 64/427/CEE. # Cauze conexate C-193/97 și C-194/97.