title: Cauza F-72/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — da Silva Tenreiro/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Recrutare — Articolul 7 alineatul (1) din Statut — Articolul 29 alineatul (1) literele (a) și (b) din Statut — Eroare vădită de apreciere — Abuz de putere — Motivare]

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/24

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — da Silva Tenreiro/Comisia
   (Cauza F-72/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Recrutare - Articolul 7 alineatul (1) din Statut - Articolul 29 alineatul (1) literele (a) și (b) din Statut - Eroare vădită de apreciere - Abuz de putere - Motivare)
   2012/C 138/46
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraiinem, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Eggers și P. Pecho, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei de respingere a candidaturii reclamantului pentru ocuparea postului de director al Direcției E „Justiție” din cadrul DG Justiție, Libertate și Securitate, precum și a deciziei de numire a noului director. Pe de altă parte, cerere de anulare a deciziei de încheiere a procedurii de ocupare a postului de director al Direcției F „Securitate” din cadrul DG JLS, precum și a deciziei de numire a noului director

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă reclamantul la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010, p. 49.


title: Cauza T-6/10: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2010 — Sviluppo Globale/Comisia

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/47

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2010 — Sviluppo Globale/Comisia
   (Cauza T-6/10)
   2010/C 51/85
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Sviluppo Globale GEIE (Roma, Italia) (reprezentanți: F. Sciaudone, R. Sciaudone și A. Neri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziilor din 10 noiembrie 2009 și din 26 noiembrie 2009;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei acțiuni.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată, pe de o parte, împotriva deciziei Comisiei din 10 noiembrie 2009 prin care Comisia a respins oferta depuse de consorțiul ITAK (în care reclamanta este membru și responsabilă să desfășoare toate activitățile de gestiune și de administrare a consorțiului însuși) în cadrul procedurii de cerere de ofertă EUROPEAID/127843/D/SER/KOS având ca obiect prestarea de servicii de asistență autorităților vamale și fiscale din Kosovo și, pe de altă parte, împotriva deciziei Comisiei din 26 noiembrie 2009 referitoare la cererea consorțiului ITAK de acces la documentele privind respectiva procedură de cerere de ofertă.
   În susținerea cererii de anulare a deciziei din 10 noiembrie 2009, reclamanta invocă următoarele motive:

               —

               încălcarea obligației de motivare, în măsura în care Comisia nu a furnizat niciodată informații cu privire la caracteristicile și avantajele ofertei alese;

               —

               încălcarea obligațiilor care îi revin Comisiei în temeiul punctului 2.4.15 din „Ghidul practic al procedurilor contractuale în cadrul acțiunilor externe” al Comunităților Europene, precum și a obligației de diligență în acțiunea administrativă care revenea Comisiei. Se reține în această privință că pârâta nu a răspuns în fapt la criticile formulate potrivit modalităților prevăzute la punctul 2.4.15 din Ghidul practic;

               —

               o eroare vădită de apreciere a calităților ofertei tehnice prezentate de consorțiul ITAK, întrucât comisia de evaluare a considerat insuficientă și neadecvată din punct de vedere tehnic o ofertă prezentată de trei administrații (fiscale și vamale) din trei state membre ale Uniunii Europene;

               —

               o eroare vădită de apreciere a calităților ofertei tehnice declarate câștigătoare. Trebuie afirmat în această privință că, în fapt, comisia de evaluare a atribuit un punctaj extrem de ridicat ofertei prezentate de un consorțiu de experți informatici cu un team leader care în trecut a obținut aprecieri negative din partea Comisiei.

         În susținerea cererii de anulare a deciziei din 26 noiembrie 2009, reclamanta invocă următoarele motive:

               —

               încălcarea articolului 7 din Regulamentul nr. 1049/2001 (1), întrucât Comisia nu a soluționat cu promptitudine cererea de acces, nu a trimis nicio confirmare de primire și a considerat că poate pur și simplu să ignore cererea;

               —

               încălcarea articolului 8 din Regulamentul nr. 1049/2001, în măsura în care Comisia nu a soluționat cu promptitudine cererea de confirmare prezentată de consorțiul ITAK, nu a trimis, nici în această împrejurare, nicio confirmare de primire și, în sfârșit, a considerat că poate să răspundă la cerere după expirarea termenului prevăzut pentru răspuns;

               —

               încălcarea principiilor generale privind accesul la documente prevăzut de Regulamentul nr. 1049/2001 și de jurisprudența aferentă. În special, Comisia nu a furnizat nici informații care fuseseră transmise anterior reclamantei;

               —

               în ultimul rând, reclamanta invocă încălcarea de către pârâtă a articolului 4 alineatele (2)(3) și (6) din Regulamentul nr. 1049/2001.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-220/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 septembrie 2007 — JAKO-O/OAPI — P.I. Fashion (JAKO-O)

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 5 septembrie 2007 — JAKO-O/OAPI — P.I. Fashion (JAKO-O)
   (Cauza T-220/06) (1)

   (2007/C 247/68)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-305/08: Acțiune introdusă la 11 august 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/31

         Acțiune introdusă la 11 august 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-305/08)
   (2008/C 272/58)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: F.Arena, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008 de stabilire a unor măsuri de urgență în ceea ce privește navele de pescuit cu plase-pungă care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană, în partea în care interzice, începând cu 16 iunie 2008, pescuitul de ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană de către navele care arborează pavilionul Italiei și în partea în care interzice acestor nave reținerea la bord, plasarea în cuști în scopul îngrășării sau al creșterii, transbordarea, transferul sau debarcarea stocului de ton roșu;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Guvernul italian a atacat la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008 de stabilire a unor măsuri de urgență în ceea ce privește navele de pescuit cu plase-pungă care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană.
   Acțiunea se întemeiază pe cinci motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că regulamentul atacat ar fi afectat de o lipsă totală de motivare, în măsura în care afirmația potrivit căreia flota italiană și-a epuizat posibilitatea de pescuit la 16 iunie 2008 nu ar fi susținută de niciun alt argument decât simpla referire la existența anumitor date nespecificate aflate în posesia Comisiei și la cuprinsul (și acesta necunoscut) al rapoartelor inspectorilor Comisiei.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă existența unui abuz de putere, afirmând că măsura de urgență prevăzută la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului a fost adoptată de către Comisie nu ca urmare a existenței premiselor prevăzute de această normă, ci în scopul diferit de a interveni cu privire la anumite presupuse neîndepliniri de către statul membru ale obligațiilor care îi revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1559/2007 al Consiliului.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, se invocă încălcarea articolelor 7 și 26 din Regulamentul nr. 2371/2002, în măsura în care, în opinia reclamantei, premisele de fapt indicate de Comisie ar fi permis cel mult adoptarea de măsuri conform articolului 26 citat (cu respectarea procedurii prevăzute de această dispoziție), iar nu conform articolului 7.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că actul atacat a denaturat faptele, în măsura în care din informațiile autorităților italiene transmise Comisiei ar rezulta că, și în perioada ulterioară datei adoptării regulamentului atacat, cantitatea de ton roșu pescuită de navele care arborează pavilionul Italiei ar fi mai redusă decât 50 % din cota alocată, astfel încât premisa de fapt pe care se întemeiază măsura contestată (depășirea posibilității de pescuit de către flota italiană) nu ar fi valabilă.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv și ultimul, reclamanta invocă lipsa motivării cu privire la existența încălcărilor în raport cu Regulamentul nr. 1559/2007 la care se face de asemenea referire în mod generic în prevederea atacată, fără indicarea naturii acestora și a elementelor în temeiul cărora s-a considerat că statul membru reclamant continuă să nu își îndeplinească obligațiile ce rezultă din regulamentul citat.


title: Cauza C-295/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 22 mai 2017 – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S. A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalia) la 22 mai 2017 – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S. A./Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Cauza C-295/17)
   (2017/C 256/10)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S. A.

      Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) litera (c), articolul 64 alineatul (1), articolul 66 litera (a) și articolul 73 din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretate în sensul că taxa pe valoarea adăugată este datorată de către un operator de telecomunicații (televiziune, internet, rețea mobilă și rețea fixă) pentru plata de către clienții săi, în cazul unei clauze contractuale care prevede obligația de a rămâne legat prin contract pentru o durată determinată (perioadă de fidelizare) pentru o cauză imputabilă clientului, anterior încheierii acestei durate, a unei valori predeterminate, echivalentă valorii taxei lunare de bază datorate de client potrivit contractului înmulțită cu numărul de taxe lunare necesare până la încheierea perioadei de fidelizare, în condițiile în care, la facturarea sumei respective, independent de plata sa efectivă, operatorul a încetat deja prestarea serviciilor, în cazul în care:

                           a.

                           valoarea facturată are drept obiectiv descurajarea clienților de la nerespectarea perioadei de fidelizare la care s-au obligat și acoperirea prejudiciilor pe care le-a suferit operatorul ca urmare a nerespectării perioadei de fidelizare, în special prin pierderea profitului pe care l-ar fi obținut în cazul în care contractul ar fi rămas în vigoare până la sfârșitul perioadei, prin contractarea unor tarife mai scăzute, prin punerea la dispoziție a unor echipamente sau a altor oferte, gratuit sau la preț redus sau prin cheltuieli de publicitate și de găsire a clienților.

                           b.

                           contractele cu perioadă de fidelizare încheiate presupun pentru cei care le-au încheiat un profit superior celui al contractelor fără fidelizare încheiate atunci când, într-un caz sau în celălalt, (respectiv, în cazul contractelor cu sau fără perioadă de fidelizare), profitul se calculează pe baza valorii taxelor lunare stabilite în contractele încheiate;

                           c.

                           valoarea facturată poate fi calificată în dreptul național drept o clauză penală?

               2)

               Răspunsul la prima întrebare poate fi modificat de eventuala inexistență a uneia sau a unora dintre situațiile expuse la literele acestei întrebări?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-265/09 P: Recurs introdus la 29 aprilie 2009 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 15 iulie 2009 în cauza T-23/07, Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, modele și desene industriale)

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/7

         Recurs introdus la 29 aprilie 2009 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 15 iulie 2009 în cauza T-23/07, Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, modele și desene industriale)
   (Cauza C-265/09 P)
   2009/C 233/11
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider)

      Cealaltă parte în proces: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               respingerea acțiunii în anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2006 în cauza R 808/2006-4, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului de Primă Instanță spre rejudecare;

               —

               obligarea celeilalte părți în proces la plata cheltuielilor de judecată atât în procedura de primă instanță, cât și în procedura de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță prin care s-a anulat Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2006 de respingere a cererii de înregistrare a semnului „α” al celeilalte părți în proces. Tribunalul a considerat că, prin faptul că a dedus lipsa de caracter distinctiv a semnului depus numai din lipsa de modificări sau de adăugiri grafice în raport cu fontul Times New Roman, fără a efectua o analiză concretă a capacității sale de a distinge, în spiritul publicului de referință, produsele în cauză de cele care provin de la concurenții celeilalte părți în proces, camera de recurs a făcut o greșită aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară.
   În susținerea recursului este invocată încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. OAPI este de părere că Tribunalul a interpretat în mod eronat această dispoziție cu privire la trei aspecte.
   OAPI afirmă în primul rând că, în opoziție cu opinia Tribunalului, examinarea în conformitate cu dispozițiile articolului 7 alineatul (1) litera (b) nu impune întotdeauna verificarea caracterului distinctiv al unui semn prin intermediul unei analize concrete, efectuată cu privire la diferitele produse. Pentru anumite categorii de semne (de exemplu, semne tridimensionale, mărci de culoare, sloganuri, nume de domeniu), jurisprudența a admis verificarea caracterului distinctiv concret în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 prin intermediul unor declarații generale referitoare la perceperea de către consumatori și la modul de prezentare, renunțând de multe ori să analizeze în mod concret produsele și serviciile acoperite de cererea de înregistrare. Jurisprudența a recunoscut de asemenea că semnele care aparțin anumitor categorii nu pot, în general, să dobândească un caracter distinctiv decât în măsura în care se impun în rândul publicului.
   În al doilea rând, OAPI critică hotărârea Tribunalului pentru că nu a ținut seama de faptul că examinarea caracterului distinctiv constituie o decizie întemeiată pe un pronostic și că, prin urmare, îmbracă întotdeauna forma unei supoziții.
   OAPI susține, în al treilea rând, că Tribunalul nu a ținut seama de repartiția obligației de prezentare a situației de fapt în cadrul examinării în conformitate cu dispozițiile articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, considerând că OAPI trebuia să demonstreze întotdeauna lipsa caracterului distinctiv prin raportarea la fapte concrete. Procedura de înregistrare este o procedură administrativă și nu o procedură contradictorie, în cadrul căreia OAPI să fie obligat să aducă dovada motivelor de refuz. Prin urmare, atunci când un solicitant susține, în opoziție cu aprecierea formulată de OAPI, că marca propusă pentru înregistrare are un caracter distinctiv, revine solicitantului obligația de a demonstra, prin afirmații concrete și fondate, că respectiva marcă sau este distinctivă în mod intrinsec, sau a dobândit un caracter distinctiv prin utilizare.


title: Cauza F-15/15: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2015 – ZZ/Comisia Europeană

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/40

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2015 – ZZ/Comisia Europeană
   (Cauza F-15/15)
   (2015/C 127/55)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Mock, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor pârâtei de stabilire a plății forfetare a cheltuielilor de călătorie de la locul de repartizare la locul de origine în temeiul articolului 8 din anexa VII la Statutul funcționarilor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 din 22 octombrie 2013

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea fișelor de remunerație 6/2014 și 7/2014, confirmate prin decizia pârâtei din 15 octombrie 2014, comunicată la 17 octombrie 2014, în măsura în care această decizie privește stabilirea plății forfetare a cheltuielilor de călătorie de la locul de repartizare la locul de origine;

               —

               în cazul anulării, obligarea pârâtei de a stabili o nouă plată forfetară, cu luarea în considerare a motivelor de anulare invocate;

               —

               pronunțarea unei decizii privind cheltuielile de judecată în conformitate cu dispozițiile în vigoare.


title: Cauza T-203/07: Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Cemex Polska/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/40

         Acțiune introdusă la 5 iunie 2007 — Cemex Polska/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-203/07)
   (2007/C 170/76)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Cemex Polska sp.z o.o. (reprezentanți: F. Puel și M. Szpunar, adwokaci)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei din 26 martie 2007 privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea deciziei Comisiei Europene K (2007) 1295, în ultima sa formă din 26 martie 2007, privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră, notificat de către Polonia în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1), și prin care Comisia a constatat că anumite aspecte din planul național polonez de alocare a cotelor de emisie de CO2 pentru perioada 2008-2012, notificat Comisiei la 30 iunie 2006, nu sunt compatibile cu articolul 9 alineatele (1) și (3), articolul 10 și articolul 13 alineatul (2), precum și cu criteriile din anexa III a Directivei 2003/87/CE. Decizia atacată reduce cu 26,7 % limita maximă de emisie de CO2 pentru perioada 2008-2012 în raport cu limita propusă de Polonia prin planul național de alocare a cotelor de emisie notificat Comisiei.
   Motivele acțiunii și principale argumente sunt identice cu cele din cauza T-195/07.

      (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunităţii și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32).


title: Cauza C-285/13 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 12 iunie 2014 – Bimbo, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 8 — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Caffè KIMBO — Procedură de opoziție — Marca națională verbală anterioară BIMBO — Marcă de notorietate — Respingere în parte a opoziției — Recurs vădit inadmisibil]

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/5

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 12 iunie 2014 – Bimbo, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-285/13 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 8 - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Caffè KIMBO - Procedură de opoziție - Marca națională verbală anterioară BIMBO - Marcă de notorietate - Respingere în parte a opoziției - Recurs vădit inadmisibil])
   2014/C 261/07
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Bimbo, SA (reprezentant: N. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent) și Café do Brasil SpA (reprezentanți: M. Mostardini și F. Mellucci, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Bimbo SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza C-28/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 23 ianuarie 2015 – Koninklijke KPN NV și alții/Autoriteit Consument en Markt (ACM)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 23 ianuarie 2015 – Koninklijke KPN NV și alții/Autoriteit Consument en Markt (ACM)
   (Cauza C-28/15)
   (2015/C 138/40)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Koninklijke KPN NV și KPN BV, T-Mobile Netherlands BV, Tele2 Nederland BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV, UPC Nederland BV și UPC Business BV

      Pârâtă: Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 alineatul (1) din Directiva-cadru (1) coroborat cu articolele 8 și 13 din Directiva privind accesul (2) trebuie interpretat în sensul că, în principiu, atunci când consideră că este adecvat pe baza circumstanțelor situației pe care trebuie s-o aprecieze și/sau pe baza considerentelor din dreptul național, respectiv supranațional, instanțelor naționale le este permis să soluționeze un litigiu privind legalitatea unui tarif calculat în funcție de costuri, impus de autoritatea națională de reglementare (ANR) pentru terminarea apelurilor pe piața de gros, într-un mod diferit față de Recomandarea Comisiei din 7 mai 2009 cu privire la reglementarea tarifelor de terminare a apelurilor telefonice în rețele fixe și în rețele mobile în UE (2009/396/CE) (3), care prezintă drept metodă adecvată de calculație a tarifelor de terminare a apelurilor telefonice metoda BULRIC pur?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ, în ce măsură le este atunci permis instanțelor naționale ca, la aprecierea unei măsuri privind calculația tarifelor în funcție de costuri,

                           a.

                           având în vedere dispozițiile articolului 8 alineatul (3) din Directiva-cadru, să evalueze argumentul ANR potrivit căruia s-ar promova dezvoltarea pieței interne pe baza măsurii influențării efective a funcționării pieței interne?

                           b.

                           având în vedere obiectivele de natură politică și principiile de reglementare prevăzute la articolul 8 din Directiva-cadru și la articolul 13 din Directiva privind accesul, să examineze dacă măsura privind tarifele:

                                       i)

                                       este proporțională;

                                       ii)

                                       este adecvată;

                                       iii)

                                       este adaptată și justificată?

                           c.

                           să solicite ANR să argumenteze în mod suficient de credibil că:

                                       i)

                                       obiectivul politic prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva-cadru, potrivit căruia ANR promovează concurența în furnizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice, este îndeplinit efectiv și că utilizatorii obțin beneficii maxime în ceea ce privește opțiunile, tariful și calitatea?

                                       ii)

                                       obiectivul politic de a contribui la dezvoltarea pieței interne, prevăzut la articolul 8 alineatul (3) din Directiva-cadru, este realizat efectiv?

                                       iii)

                                       obiectivul politic privind promovarea intereselor cetățenilor Uniunii Europene, prevăzut la articolul 8 alineatul (4) din Directiva-cadru, este realizat efectiv?

                           d.

                           având în vedere dispozițiile articolului 16 alineatul (3) din Directiva-cadru, precum și articolul 8 alineatele (2) și (4) din Directiva privind accesul, pentru răspunsul la întrebarea dacă metoda de calculație a prețurilor este adecvată, să ia în considerare aspectul că măsura a fost impusă pe o piață pe care întreprinderile supuse reglementării dispun de o putere semnificativă, iar în forma aleasă (BULRIC pur) aceasta servește promovării unuia dintre obiectivele prevăzute în Directiva-cadru – interesele utilizatorilor finali – pe o altă piață care nu este luată în considerare în vederea unei reglementări?

      (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).

      (2)  Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169).

      (3)  JO L 124, p. 67.


title: Cauza C-417/16 P: Recurs introdus la 27 iulie 2016 de August Storck KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 10 mai 2016 în cauza T-806/14, August Storck KG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/3

         Recurs introdus la 27 iulie 2016 de August Storck KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 10 mai 2016 în cauza T-806/14, August Storck KG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-417/16 P)
   (2016/C 428/04)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: August Storck KG (reprezentanți: I. Rohr, P. Goldenbaum, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 10 mai 2016 în cauza T-806/14;

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs în cauza R0644/2014-5, și, în subsidiar, dacă este cazul, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

               —

               obligarea EUIPO la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de recurentă în fața Curții de Justiție, a Tribunalului și a camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

               I.

               Primul motiv de recurs: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1) – aplicarea unor criterii greșite

                           1.

                           Tribunalul impune, în mod eronat, ca, pentru ca marca să fie distinctivă, aceasta să „se diferențieze în mod semnificativ de normele sau de uzanțele din sector”. Acesta aplică criteriul pentru mărcile tridimensionale, care constă în aspectul exterior al produselor înseși, fără vreun element verbal sau vreun element grafic, care este mai strict decât criteriul pentru mărcile obișnuite. Acest criteriu mai strict nu ar fi trebuit aplicat întrucât marca solicitată este o marcă bidimensională care conține un element grafic. Aplicarea criteriului mai strict este contrară jurisprudenței constante.

                           2.

                           Tribunalul săvârșește o eroare atunci când își întemeiază concluzia pe Hotărârea Storck/OAPI, C-25/05 P, EU:C:2006:422. Această cauză nu este nicidecum comparabilă cu prezenta cauză dat fiind că privea un produs (ambalat) fără niciun element grafic și/sau verbal.

                           3.

                           Aplicarea unor reguli mai stricte decât cele aplicabile mărcilor verbale și mărcilor figurative nu este justificată, în plus, întrucât întinderea protecției mărcii solicitate este și mai redusă decât ar fi întinderea protecției unei înregistrări care acoperă numai elementul grafic. Prin aplicarea regulilor mai stricte, Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (l) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, care prevede că se respinge înregistrarea (numai a) mărcilor care sunt lipsite de caracter distinctiv.

               II.

               Al doilea motiv de recurs: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 – neaplicarea principiului specialității

                           4.

                           Tribunalul a calificat produsele relevante, într-un sens excesiv de larg, ca fiind produse necostisitoare, de consum curent, a căror cumpărare nu este precedată de o perioadă lungă de reflecție. Aceasta a condus la concluzia greșită a Tribunalului că publicul relevant ar avea un nivel redus de atenție, în special în ceea ce privește indicațiile de pe ambalaj.

                           5.

                           Tribunalul ar fi trebuit mai degrabă să analizeze, în privința produselor foarte specifice (de exemplu cofetărie, ciocolată, produse din ciocolată, patiserie și înghețate) care este nivelul de atenție acordat de consumatori și ce rol joacă în privința acestuia ambalajul foarte specific, astfel cum este acoperit de marca solicitată. Tribunalul nu a luat în considerare situația de cumpărare foarte tipică în ceea ce privește aceste produse.

                           6.

                           Neluând în considerare trăsăturile specifice ale produselor relevante, Tribunalul nu a aplicat principiul specialității. Dacă Tribunalul ar fi făcut-o în mod corect, ar fi luat în considerare faptul că consumatorii produselor relevante sunt obișnuiți să acorde un nivel ridicat de atenție culorilor, formei și designului ambalajului. Consumatorii produselor relevante nu ar avea nicio problemă să identifice originea produselor numai pe baza combinației de linii, culori și forme, astfel cum este acoperită de marca solicitată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO 2009, L 78, p. 1).


title: Cauza C-95/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 27 februarie 2014 – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 27 februarie 2014 – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl
   (Cauza C-95/14)
   2014/C 245/03
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Unione Nazionale Industria Conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)

      Pârâte: FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 34, 35 și 36 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, interpretate în mod corespunzător, se opun aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013 – care impune menționarea statului de origine pe etichetele produselor obținute prin prelucrare în țări terțe și care folosesc termenul italian, „pelle” – cu privire la produsele din piele prelucrată sau comercializată în mod legal în alte state membre ale Uniunii Europene, legea națională menționată având ca rezultat o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative, interzisă de articolul [34] din tratat și nejustificată de articolul 36 din tratat?

               2)

               Articolele 34, 35 și 36 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, interpretate în mod corespunzător, se opun aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013 – care impune menționarea statului de origine pe etichetele produselor obținute prin prelucrare în țări terțe și care folosesc termenul italian, „pelle” – cu privire la produsele din piele obținută prin prelucrare în țări din afara Uniunii Europene și care nu sunt deja comercializate în mod legal în cadrul Uniunii, legea națională menționată având ca rezultat o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative, interzisă de articolul [34] din tratat și nejustificată de articolul 36 din tratat?

               3)

               Articolele 3 și 5 din Directiva 94/11/CE (1), interpretate în mod corespunzător, se opun aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013 – care impune menționarea statului de origine pe etichetele produselor obținute prin prelucrare în țări terțe și care folosesc termenul italian, „pelle” – cu privire la produsele din piele prelucrată în mod legal sau comercializată în mod legal în alte state membre ale Uniunii Europene?

               4)

               Articolele 3 și 5 din Directiva 94/11/CE, interpretate în mod corespunzător, se opun aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013, care impune menționarea statului de origine pe etichete, cu privire la produsele din piele obținută prin prelucrare în țări din afara Uniunii Europene și care nu sunt deja comercializate în mod legal în cadrul Uniunii?

               5)

               Articolul 60 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013, interpretat în mod corespunzător, se opune aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013 – care impune menționarea statului de origine pe etichetele produselor obținute prin prelucrare în țări terțe și care folosesc termenul italian, „pelle” – cu privire la produsele din piele obținută prin prelucrare în statele membre ale Uniunii Europene sau care nu sunt deja comercializate în mod legal în cadrul Uniunii?

               6)

               Articolul 60 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013, interpretat în mod corespunzător, se opune aplicării articolului 3 alineatul 2 din Legea națională nr. 8 din 14 ianuarie 2013 – care impune menționarea statului de origine pe etichetele produselor obținute prin prelucrare în țări terțe și care folosesc termenul italian, „pelle” – cu privire la produsele din piele obținută prin prelucrare în țări din afara Uniunii Europene și care nu sunt deja comercializate în mod legal în cadrul Uniunii?

      (1)  JO L 100, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 14, p. 56.

      (2)  JO L 269, p. 1.


title: Cauza F-50/14: Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/32

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-50/14)
   2014/C 245/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care se refuză reclamantului beneficiul indemnizației de expatriere

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 3 octombrie 2013 prin care se refuză reclamantului beneficiul indemnizației de expatriere;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-466/08: Ordonanța președintelui Curții din 17 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/27

         Ordonanța președintelui Curții din 17 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cipru
   (Cauza C-466/08) (1)

   2010/C 51/44

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza C-114/09: Acțiune introdusă la 25 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/28

         Acțiune introdusă la 25 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-114/09)
   2009/C 113/51
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Adsera Ribera și P. Dejmek, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/68/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 6 septembrie 2006 de modificare a Directivei 77/91/CEE (2) a Consiliului în ceea ce privește constituirea societăților comerciale pe acțiuni și menținerea și modificarea capitalului acestora, sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2006/68/CE în dreptul intern a expirat la 15 aprilie 2008.

      (1)  JO L 264, p. 32, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 150.

      (2)  JO L 26, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 8.


title: Cauza C-621/13 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2013 de Orange, fostă France Télécom, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-258/10, Orange/Comisia

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/8

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2013 de Orange, fostă France Télécom, împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-258/10, Orange/Comisia
   (Cauza C-621/13 P)
   2014/C 39/15
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Orange, fostă France Télécom (reprezentanți: H. Viaene și D. Gillet, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Franceză, Département des Hauts-de-Seine, Sequalum SAS

      Concluzii

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 16 septembrie 2013, pronunțată în cauza T-258/10, Orange/Comisia Europeană, și, în cazul în care Curtea consideră că dispune de toate elementele necesare pentru a se pronunța ea însăși în mod definitiv asupra fondului cauzei, anularea Deciziei C(2009) 7426 final din 30 septembrie 2009 a Comisiei privind compensarea costurilor pentru o Delegare de Serviciu Public (DSP) pentru instituirea și exploatarea unei rețele de comunicații electronice de mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine (Ajutor de stat N 331/2008 — Franța);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei la Tribunal pentru reluarea procedurii;

               —

               obligarea Comisiei, a Département și a Sequalum la plata tuturor cheltuielilor de judecată, cu excepția celor efectuate de Republica Franceză;

               —

               obligarea Republicii Franceze la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta invocă patru motive în susținerea recursului său.
   În primul rând, reclamanta apreciază că Tribunalul și-a încălcat obligația de motivare, întemeiată pe articolul 36 și pe articolul 53 primul alineat din Statutul Curții, întrucât acesta ar fi statuat în mod insuficient și contradictoriu cu privire la un motiv referitor la lipsa unei deprecieri a pieței. Reclamanta reproșează Tribunalului mai concret respingerea argumentului său referitor la faptul că proiectul THD 92 nu putea fi calificat drept serviciu de interes economic general, din cauza lipsei unei deprecieri a pieței ca urmare a prezenței unor operatori concurenți care ofereau servicii similare.
   În al doilea rând, reclamanta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare de drept în aprecierea momentului în care trebuie examinată o astfel de depreciere a pieței. Astfel, potrivit reclamantei, existența acestei deprecieri ar trebui apreciată la momentul în care este adoptată măsura destinată să atenueze o depreciere a pieței.
   În al treilea rând, reclamanta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare de drept în interpretarea punctului 78 din Orientări, (1) considerând că „analiza detaliată” la care trebuie supus oricare ajutor de stat avut în vedere într-o zonă neagră tradițională, nu implică inițierea procedurii oficiale de investigare prevăzute de articolul 108 alineatul (2) TFUE.
   În ultimul rând, reclamanta apreciază că constatarea efectuată de Tribunal, potrivit căreia zonele a căror rată a rentabilității interne se situează între 9 și 10,63 % nu fac obiectul unei compensări, ar fi în mod vădit incorectă. Consecințele juridice derivate din această constatare a Tribunalului, și anume lipsa supracompensării, și prin urmare, conformitatea proiectului în cauză cu al treilea criteriu din jurisprudența Altmark, ar fi, așadar, eronate.

      (1)  Comunicarea Comisiei — Orientări comunitare pentru aplicarea normelor privind ajutorul de stat în cazul dezvoltării rapide a rețelelor în bandă largă (JO 2009, C 235, p. 7).


title: Cauza C-331/09: Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/10

         Acțiune introdusă la 17 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-331/09)
   2009/C 312/17
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Gross și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neîndeplinirea obligațiilor care rezultă din Decizia Comisiei din 23 octombrie 2007 privind ajutorul de stat C 23/06 (ex NN 35/06) acordat de Polonia producătorului de oțel Technologie Buczek Group [notificată cu numărul C(2007) 5087, publicată în JO 2008, L 116] sau în orice caz prin neinformarea Comisiei cu privire la îndeplinirea acestor obligații, Republica Polonă și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 249 alineatul (4) CE, precum și din articolele 3, 4 și 5 din decizia menționată;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   La 23 octombrie 2007, Comisia a adoptat o decizie prin care a dispus recuperarea unui ajutor de către producătorul polonez de oțel Technologie Buczek Group, în special de către Technologie Buczek SA (denumit în continuare: „TB”) și a filialelor sale Huta Buczek (denumită în continuare: „HB”) și Buczek Automotive (denumită în continuare: „BA”), care nu au transpus în mod legal un plan de restructurare aprobat inițial și care au primit ulterior un ajutor pentru funcționare incompatibil cu dreptul comunitar. Potrivit Comisiei, acest ajutor pentru funcționare a constat în neexecutarea datoriilor publice. Republica Polonă a fost informată de decizie la 24 octombrie 2007 prin intermediul reprezentantului său permanent la Uniunea Europeană. În același timp, Comisia a solicitat Republicii Polone să adopte toate măsurile necesare pentru a recupera ajutorul acordat în mod nelegal.
   Până la momentul introducerii acțiunii, ajutorul acordat în favoarea HB și BA nu a fost rambursat.
   Potrivit autorităților poloneze, motivele pentru întârzierea considerabilă în recuperarea ajutorului sunt reprezentate, pe lângă obstacolele tehnice, de dispozițiile legislației poloneze privind insolvabilitatea. Autoritățile poloneze au explicat că ajutorul de stat despre care este vorba în decizie a constat în neexecutarea datoriilor TB, cu toate că în realitate filialele sale au beneficiat de ajutor. În această situație, potrivit autorităților poloneze, HB a răspuns din punct de vedere formal pentru toate datoriile, inclusiv pentru sumele care trebuie recuperate de la HB și de la BA. Dispozițiile poloneze nu permit, după cum se susține, o anulare a unor astfel de datorii, cu excepția cazului în care există o situație de „imposibilitate absolută”. Dacă aceste creanțe ar fi înregistrate, administratorul judiciar al TB ar fi obligat la achitarea acestor datorii cu luarea în considerare a sumelor care trebuie să fie recuperate de la filiale. În cazul în care aceste sume ar fi rambursate, atunci nu ar mai exista un temei legal pentru solicitarea acestora de la HB și BA.
   În opinia Comisiei nu este însă suficient ca Republica Polonă să ia toate măsurile care îi stau la dispoziție. Rezultatul acestei măsuri trebuie să fie executarea efectivă și imediată a deciziei; în caz contrar, se poate presupune că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile. Un stat membru încalcă obligația de restituire atunci când demersurile pe care le-a întreprins nu produc niciun efect cu privire la rambursarea efectivă a sumei în discuție.


title: Hotărârea Curții din 10 decembrie 2010 în cauza E-2/10 – Þór Kolbeinsson/Islanda (Siguranța și sănătatea lucrătorilor – Directivele 89/391/CEE și 92/57/CEE – Articolul 3 din Acordul privind SEE – Răspunderea angajatorilor și a lucrătorilor în cazul accidentelor de muncă – Răspunderea statului)

text:
               12.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/11

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 10 decembrie 2010
   în cauza E-2/10
   Þór Kolbeinsson/Islanda
   (Siguranța și sănătatea lucrătorilor – Directivele 89/391/CEE și 92/57/CEE – Articolul 3 din Acordul privind SEE – Răspunderea angajatorilor și a lucrătorilor în cazul accidentelor de muncă – Răspunderea statului)
   2011/C 141/11
   În cauza E-2/10 Þór Kolbeinsson/Islanda privind o CERERE, adresată Curții în conformitate cu articolul 34 din Acordul dintre statele AELS privind înființarea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța teritorială Reykjavík), Islanda, referitoare la interpretarea Directivei 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă și a Directivei 92/57/CEE a Consiliului din 24 iunie 1992 privind cerințele minime de securitate și sănătate care se aplică pe șantierele temporare sau mobile [a opta directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE], Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Thorgeir Örlygsson și Henrik Bull (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 10 decembrie 2010, o hotărâre a cărei parte dispozitivă este următoarea:

               1.

               Cu excepția unor circumstanțe excepționale, este incompatibilă cu Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă și cu Directiva 92/57/CEE a Consiliului din 24 iunie 1992 privind cerințele minime de securitate și sănătate care se aplică pe șantierele temporare sau mobile [a opta directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE], interpretate în conformitate cu articolul 3 din Acordul privind SEE, angajarea răspunderii unui lucrător în temeiul dispozițiilor de drept național în materie de răspundere civilă delictuală pentru prejudiciul integral sau parțial suferit ca urmare a unui accident de muncă cauzat, în parte, de neglijența concurentă de care a dat dovadă acesta, în condițiile în care s-a stabilit că angajatorul nu a respectat, din proprie inițiativă, normele privind securitatea și condițiile de lucru.
               Pot exista circumstanțe excepționale atunci când lucrătorul a provocat cu intenție sau din neglijență gravă accidentul, însă, chiar și în astfel de cazuri, refuzul complet al acordării de despăgubiri ar fi disproporționat și nu ar fi în conformitate cu directivele, cu excepția cazurilor extreme în care lucrătorului îi revine o parte mult mai mare de vină decât angajatorului în ceea ce privește accidentul.

               2.

               Un stat AELS poate fi considerat răspunzător de încălcarea normei privind neglijența concurentă care figurează în Directivele 89/391/CEE și 92/57/CEE interpretate în conformitate cu articolul 3 din Acordul privind SEE, cu condiția ca încălcarea să fie suficient de gravă. Instanța națională este cea care hotărăște, conform jurisprudenței constante, în ceea ce privește răspunderea statului pentru nerespectarea legislației SEE, dacă această condiție este îndeplinită în cauza aflată pe rolul său.


title: Cauza C-13/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 15 ianuarie 2014 – Municipiul Piatra Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 15 ianuarie 2014 – Municipiul Piatra Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   (Cauza C-13/14)
   2014/C 261/19
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamant: Municipiul Piatra Neamț

      Pârât: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   Prin Ordonanța din 12 iunie 2014, Curtea (Camera opta) a declarat cererea de decizie preliminară vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-91/07: Acțiune introdusă la data de 19 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/25

         Acțiune introdusă la data de 19 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-91/07)
   (2007/C 82/47)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și E. De Persio, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, neadoptând actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2003/86/CE (1) a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei sau, în orice caz, necomunicând Comisiei aceste acte, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/86/CE a expirat la 3 octombrie 2005.

      (1)  JO L 251, p. 12.


title: Cauza C-611/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Hansa Metallwerke AG și alții/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Plafon de 10 % din cifra de afaceri — Obligația de motivare — Protecția încrederii legitime]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Hansa Metallwerke AG și alții/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-611/13 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Plafon de 10 % din cifra de afaceri - Obligația de motivare - Protecția încrederii legitime])
   (2017/C 104/04)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH (reprezentanți: S. Cappellari, H.-J. Hellmann și C. Malz, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L Malferrari și R. Sauer, agenți), Consiliul Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium și Hansa Austria GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza T-285/07: Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Republica Italiană/Parlamentul și Comisia

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/15

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2007 — Republica Italiană/Parlamentul și Comisia
   (Cauza T-285/07)
   (2007/C 223/25)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, Avvocato dello Stato)

      Pârâți: Parlamentul European și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea anunțului de concurs general EPSO/AD/95/07 pentru constituirea unei rezerve de recrutare pentru 20 de posturi de administrator (AD 5) în domeniul științelor informației (bibliotecă/documentare), publicat numai în ediția în limbile engleză, franceză și germană a
                     Jurnalului Oficial al Uniunii Europene din 8 mai 2007, numărul C 103 A.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-156/07, Spania/Comisia.


title: Cauza T-400/14: Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Premo/OAPI – Prema Semiconductor (PREMO)

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/39

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Premo/OAPI – Prema Semiconductor (PREMO)
   (Cauza T-400/14)
   2014/C 261/65
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Premo, SL (Campanillas, Spania) (reprezentanţi: E. Cornu, F. de Visscher şi E. De Gryse, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Prema Semiconductor GmbH (Mainz, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 aprilie 2014 în cauza R 1000/2013-5;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a admis opoziția referitor la „inductori”, „transformatoare” și „filtre de zgomot”;

               —

               obligarea OAPI și, după caz, a intervenientei, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană pentru marca figurativă care conține elementul verbal „PREMO”, pentru produse din clasa 9 – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 9 73  341

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Prema Semiconductor GmbH

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „PREMA” pentru produse din clasa 9

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge în parte calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea normei 22 alineatul (2) din Regulamentul Comisiei nr. 2868/95 și a dreptului la apărare al reclamantei;

               —

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-531/12: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — Tifosi Optics/OAPI — Tom Tailor (T)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/18

         Acțiune introdusă la 6 decembrie 2012 — Tifosi Optics/OAPI — Tom Tailor (T)
   (Cauza T-531/12)
   2013/C 46/34
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tifosi Optics, Inc. (Watkinsville, Statele Unite) (reprezentanți: A. Tornato și D. Hazan, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tom Tailor GmbH (Hamburg, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a Deciziei Camerei a doua de recurs Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 septembrie 2012 în cauza R 729/2011-2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „T” pentru produse din clasele 9 și 25 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8543183.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea comunitară nr. 1368232 a mărcii figurative „T” pentru produse din clasele 9, 18 și 25; înregistrarea comunitară nr. 2747996 a mărcii figurative „T” pentru produse din clasele 3, 6, 9, 14, 18, 21, 24, 25 și 28.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-212/16: Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – Elho Business & Sport (FRee STyLe)

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/40

         Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – Elho Business & Sport (FRee STyLe)
   (Cauza T-212/16)
   (2016/C 243/44)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: J. Rivas Zurdo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Elho Business & Sport Vertriebs GmbH (München, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „FRee STyLe” – marca Uniunii Europene nr. 10 317 642

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 februarie 2016 în cauza R 377/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea părții sau a părților care se opun prezentei acțiuni la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu articolul 52 alineatul (1) litera (a) din același text.

               —

               Coexistența mărcilor aflate în conflict între ele cu alte semne care conțin termenul „FREE STYLE”.

               —

               Încălcarea prin decizia camerei de recurs a obligației de a respinge probele prezentate de solicitant în afara termenului prevăzut, stabilită la articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-531/09: Ordonanța președintelui Curții din 1 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/38

         Ordonanța președintelui Curții din 1 septembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-531/09) (1)

   ()
   2010/C 346/70
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza C-524/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolele 28 CE și 30 CE — Înmatricularea vehiculelor de ocazie vechi înmatriculate anterior în alte state membre — Cerințe tehnice privind emisiile poluante și nivelul sonor — Sănătate publică — Protecția mediului)

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-524/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolele 28 CE și 30 CE - Înmatricularea vehiculelor de ocazie vechi înmatriculate anterior în alte state membre - Cerințe tehnice privind emisiile poluante și nivelul sonor - Sănătate publică - Protecția mediului)
   (2009/C 32/15)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: B. Schima, agent)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentanți: E. Riedl și G. Eberhard, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 28 și 30 CE — Reglementare națională care condiționează înmatricularea vehiculelor de ocazie importate și înmatriculate anterior în alte state membre de îndeplinirea anumitor cerințe tehnice, în condițiile în care vehiculele de ocazie care sunt deja pe piața națională și au aceleași caracteristici nu sunt supuse unor asemenea cerințe cu ocazia unei noi înmatriculări
   Dispozitivul

               1)

               Prin impunerea obligației ca, în vederea primei înmatriculări în Austria, autovehiculele înmatriculate anterior în alte state membre care, din cauza vechimii, nu au făcut obiectul unei proceduri comunitare de omologare, să respecte valori limită în materie de emisii poluante și de zgomot mai stricte decât cele pe care trebuiau să le respecte inițial, în special valorile prevăzute de Directivele 93/59/CEE a Consiliului din 28 iunie 1993 de modificare a Directivei 70/220/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisiile poluante provenite de la autovehicule și 92/97/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de modificare a Directivei 70/157/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la nivelul sonor admis și la sistemul de evacuare al autovehiculelor, în condițiiel în care vehiculele cu aceleași caracteristici și care sunt deja autorizate să circule în Austria nu sunt supuse acestei cerințe cu ocazia reînmatriculării în acest stat mebru, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE.

               2)

               Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-473/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sächsisches Finanzgericht — Germania) — Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz/Finanzamt Dresden I [A șasea directivă TVA — Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) — Scutire — Pregătire particulară oferită de cadre didactice la nivel de învățământ școlar sau universitar — Prestațiile furnizate de un cadru didactic independent în cadrul cursurilor de formare profesională continuă organizate de un institut terț]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/14

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sächsisches Finanzgericht — Germania) — Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz/Finanzamt Dresden I
   (Cauza C-473/08) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) - Scutire - Pregătire particulară oferită de cadre didactice la nivel de învățământ școlar sau universitar - Prestațiile furnizate de un cadru didactic independent în cadrul cursurilor de formare profesională continuă organizate de un institut terț)
   2010/C 63/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Sächsisches Finanzgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz

      Pârâtă: Finanzamt Dresden I

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sächsisches Finanzgericht — Interpretarea articolului 13 Secțiunea A alineatul (1) litera (j) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Scutirea „pregătirii particulare oferite de profesori și la nivel de învățământ școlar și universitar” — Pregătire oferită de către un inginer licențiat în cadrul unui curs de perfecționare propus de o școală privată și destinată să ofere iginerilor și arhitecților o calificare postuniversitară de specialitate în materie de protecție contra incendiilor — Furnizarea unor prestații de învățământ în mod continuu și exercitarea în paralel a unor sarcini de conducere a anumitor cicluri de formare — Percepere de onorarii chiar în caz de anulare a cursurilor din lipsă de înscrieri

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că prestațiile de învățământ furnizate de un inginer licențiat într un institut de formare cu statut de asociație de drept privat, în cadrul unor cicluri de formare finalizate printr un examen, destinate unor participanți care sunt deja titulari, cel puțin, ai unei diplome de arhitect sau de inginer eliberate de o instituție de învățământ superior sau care dispun de o formare echivalentă, pot constitui „pregătire […] la nivel de învățământ școlar sau universitar” în sensul acestei dispoziții. De asemenea, pot constitui o astfel de pregătire alte activități decât cea de învățământ propriu zisă, cu condiția ca aceste activități să se desfășoare, în esență, în cadrul transmiterii de cunoștințe și de competențe între un cadru didactic și elevi sau studenți la nivel de învățământ școlar sau universitar. În măsura în care este necesar, revine instanței de trimitere să verifice dacă toate activitățile în discuție în acțiunea principală constituie „pregătire” la nivel de „învățământ școlar sau universitar” în sensul dispoziției menționate.

               2.

               Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (j) din această directivă trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, nu se poate considera că o persoană precum domnul Eulitz, care este asociat al reclamantei din acțiunea principală și furnizează prestații în calitate de cadru didactic în cadrul cursurilor de formare oferite de un organism terț, oferă pregătire „particulară” în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-622/15: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2017 – Deere/EUIPO (EXHAUST-GARD) [„Marcă a uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale EXHAUST – GARD — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul la apărare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/20

         Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2017 – Deere/EUIPO (EXHAUST-GARD)
   (Cauza T-622/15) (1)

   ([„Marcă a uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale EXHAUST – GARD - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul la apărare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 195/27)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deere & Company (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: inițial N. Weber și T. Heitmann, ulterior N. Weber, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 8 septembrie 2015 (cauza R 196/2014-4), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal EXHAUST-GARD ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Deere & Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 7, 11.1.2016.


title: Cauza C-366/11: Acțiune introdusă la 8 iulie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/10

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-366/11)
   2011/C 298/20
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: I. Hadjiyiannis și A. Marghelis, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neelaborarea, până la 22 decembrie 2009, a planurilor de gestionare a districtelor hidrografice (atât pentru districtele hidrografice aflate în întregime pe teritoriul său, cât și pentru districtele hidrografice internaționale) și prin necomunicarea către Comisie, până la 22 martie 2010, a unei copii a proiectelor planurilor de gestionare a districtelor hidrografice, Regatul Belgiei nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatele (2), (3) și (6) și al articolului 15 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (1). În plus, prin neaplicarea, cel mai târziu până la 22 decembrie 2008, a procedurii de informare și de consultare a publicului în ceea ce privește proiectele planurilor de gestionare a districtelor hidrografice, Regatul Belgiei nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată, și

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului a expirat la 22 decembrie 2003. Or, la data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu luase încă toate măsurile necesare pentru a pune în aplicare directiva sau, în orice caz, nu informase Comisia în legătură cu acestea.

      (1)  JO L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193.


title: Cauza T-458/09: Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2009 — Slovak Telekom/Comisia

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/36

         Acțiune introdusă la 13 noiembrie 2009 — Slovak Telekom/Comisia
   (Cauza T-458/09)
   2010/C 11/67
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Slovak Telekom a.s. (Bratislava, Republica Slovacă) (reprezentanți: M. Maier, L. Kjølbye și D. Geradin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În speță, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2009) 6840 a Comisiei din 3 septembrie 2009 prin care reclamanta este obligată, în temeiul articolului 18 alineatul (3) și al articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului (1), să furnizeze informații în cadrul cauzei COMP/39523 — Slovak Telekom, privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE și prin care se aplică penalități cu titlu cominatoriu în cazul nerespectării deciziei.
   În susținerea concluziilor sale reclamanta invocă următoarele motive.
   În primul rând, reclamanta susține că decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003 în ceea ce privește informațiile ce acoperă o perioadă anterioară aderării Republicii Slovacia la Uniunea Europeană. Reclamanta consideră că anterior acestei date, Comisia nu avea competența să aplice dreptul comunitar în privința unui comportament desfășurat pe teritoriul Republicii Slovacia și că prin urmare aceasta nu era îndreptățită să utilizeze competența sa de investigare conferită de articolul menționat pentru a obține informații privind această perioadă.
   În al doilea rând, reclamanta arată că decizia atacată încalcă principiul echității procedurale consacrat de articolul 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale. Investigația Comisiei privind comportamentul reclamantei în cursul unei perioade în care dreptul comunitar nu era aplicabil și nu trebuia respectat de reclamantă este de natură să îi aducă prejudicii acesteia din urmă.
   În al treilea rând, reclamanta susține că decizia atacată încalcă principiul proporționalității astfel cum este reflectat în cadrul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003, potrivit căruia Comisia poate solicita întreprinderilor să furnizeze toate informațiile necesare. În această privință, reclamanta arată că Comisia nu a stabilit legătura cerută între informațiile solicitate aferente perioadei anterioare aderării și comportamentul pretins ilegal care a avut loc după 1 mai 2004. În consecință, în opinia reclamantei, Comisia nu are nevoie de informații sau de documente referitoare la perioada anterioară aderării pentru a evalua dacă respectivul comportament al reclamantei ulterior aderării este conform dreptului comunitar.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 CE, JO L 1, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 167.


title: Cauza C-72/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Regatul Unit) la 18 februarie 2015 – OJSC Rosneft Oil Company/Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Regatul Unit) la 18 februarie 2015 – OJSC Rosneft Oil Company/Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority
   (Cauza C-72/15)
   (2015/C 155/13)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: OJSC Rosneft Oil Company

      Pârâți: Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

      Întrebările preliminare

   Întrebările care fac obiectul trimiterii privesc Decizia 2014/512/PESC (1) a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Deciziile 2014/659/PESC (2) și 2014/872/PESC (3) ale Consiliului (denumite în continuare, în mod colectiv, „decizia”) și Regulamentul (UE) nr. 833/2014 (4), astfel cum a fost modificat prin Regulamentele (UE) nr. 960/2014 (5) și nr. 1290/2014 (6) (denumite în continuare, în mod colectiv, „regulamentul”). Întrebările sunt următoarele:

               1)

               Având în vedere în special articolul 19 alineatul (1) TUE, articolul 24 TUE, articolul 40 TUE, articolul 47 [din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene] și articolul 275 al doilea paragraf TFUE, Curtea are competența de a pronunța o hotărâre preliminară în temeiul articolul 267 TFUE cu privire la validitatea articolului 1 alineatul (2) literele (b)–(d) și alineatul (3), a articolului 4, a articolului 4a, a articolului 7 și a anexei III din decizie?

               2)

                           a)

                           Sunt una sau mai multe dintre următoarele dispoziții (denumite în continuare „măsurile relevante”) din regulament și, în măsura în care Curtea are competență, din decizie, lipsite de validitate:

                                       i)

                                       articolele 4 și 4a din decizie;

                                       ii)

                                       articolul 3, articolul 3a, articolul 4 alineatele (3) și (4) și anexa II din regulament (denumite în continuare, împreună, „dispozițiile referitoare la sectorul petrolier”);

                                       iii)

                                       articolul 1 alineatul (2) literele (b)–(d) și alineatul (3), precum și anexa III din decizie;

                                       iv)

                                       articolul 5 alineatul (2) literele (b)–(d) și alineatul (3) și anexa VI din regulament (denumite în continuare, împreună, „dispozițiile referitoare la valori mobiliare și la împrumut”);

                                       v)

                                       articolul 7 din decizie, și

                                       vi)

                                       articolul 11 din Regulament.

               2)

                           b)

                           În măsura în care măsurile relevante sunt valide, este contrar principiilor securității juridice și nulla poena sine lege certa ca un stat membru să impună sancțiuni penale, în temeiul articolului 8 din regulament, înainte ca domeniul de aplicare al infracțiunii în cauză să fi fost în mod suficient clarificat de Curte?

               3)

               În măsura în care interdicțiile sau restricțiile pertinente, menționate la întrebarea 2 litera (a), sunt valide:

                           a)

                           termenul „asistență financiară”, care figurează la articolul 4 alineatul (3) din regulament, include procesarea unei plăți de o bancă sau de o altă instituție financiară?

                           b)

                           articolul 5 din regulament interzice emiterea de Global Depositary Receipts [Certificate Globale de Depozit, denumite în continuare „CGD”] sau alte tranzacții cu asemenea certificate emise cu începere de la 12 septembrie 2014 în cadrul unui acord de depozit cu una dintre entitățile enumerate în anexa VI, cu privire la acțiuni la una dintre aceste entități care au fost emise înainte de 12 septembrie 2014?

                           c)

                           în măsura în care Curtea consideră că există o lipsă de claritate care poate fi rezolvată în mod corespunzător de către Curte prin furnizarea de îndrumări suplimentare, care este interpretarea corectă a termenilor „șist” și „ape cu o adâncime mai mare de 150 de metri”, care figurează la articolul 4 din decizie și la articolele 3 și 3a din regulament? În special, dacă Curtea consideră necesar și oportun, poate furniza o interpretare de natură geologică a termenului „șist” care să fie utilizată în punerea în aplicare a regulamentului și poate clarifica dacă măsurarea „apelor cu o adâncime mai mare de 150 de metri” trebuie să fie făcută de la punctul de foraj sau de altundeva?

      (1)  Decizia 2014/512/PESC a Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 13).

      (2)  Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO L 271, p. 54).

      (3)  Decizia 2014/872/PESC a Consiliului din 4 decembrie 2014 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina și a Deciziei 2014/659/PESC de modificare a Deciziei 2014/512/PESC (JO L 349, p. 58).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO L 229, p. 1).

      (5)  Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO L 271, p. 3).

      (6)  Regulamentul (UE) nr. 1290/2014 al Consiliului din 4 decembrie 2014 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 960/2014 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 (JO L 349, p. 20).


title: Cauza T-422/08: Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Sacem/Comisia

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/31

         Acțiune introdusă la 30 septembrie 2008 — Sacem/Comisia
   (Cauza T-422/08)
   (2008/C 327/58)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (Sacem) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentant: H. Calvet, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei adoptate de Comisie la 16 iulie 2008 în cauza COMP/C2/38.698 — CISAC în măsura în care aceasta (i) constată, în articolul 1, că reclamanta a încălcat articolul 81 din Tratatul CE și articolul 53 din Acordul SEE prin faptul că a utlizat în cadrul acordurilor sale de reprezentare reciprocă restricțiile privind calitatea de membru conținute în articolul 11(II) din contractul tip al CISAC sau a aplicat de facto aceste resctricții în ceea ce privește calitatea de membru și (ii) obligă reclamanta, în consecință, în articolul 4.1, să pună imediat capăt acestei încălcări, dacă nu a făcut-o deja, și să informeze Comisia cu privire la toate măsurile adoptate în acest scop;

               —

               anularea deciziei adoptate de Comisie la 16 iulie 2008 în cauza COMP/C2/38.698 — CISAC în măsura în care aceasta (i) constată, în articolul 3, că reclamanta a încălcat articolul 81 din Tratatul CE și articolul 53 din Acordul SEE prin faptul că a coordonat delimitările teritoriale astfel încât aplicabilitatea unei licențe să fie limitată la teritoriul național al fiecărei societăți de gestiune colectivă și (ii) obligă reclamanta, în consecință, în articolul 4.2, să pună capăt încălcării în termen de 120 de zile de la data notificării deciziei și să informeze Comisia, în același termen, cu privire la toate măsurile adoptate în acest scop;

               —

               anularea deciziei adoptate de Comisie la 16 iulie 2008 în cauza COMP/C2/38.698 — CISAC în măsura în care aceasta obligă reclamanta să se abțină în viitor de la orice act sau comportament de tipul celor descrise la articolele 1 și 3 din decizie, precum și de la orice act sau comportament care are un obiect sau un efect identic sau similar;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea parțială a Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) având ca obiect anumite practici concertate privind condițiile de exercitare a drepturilor de execuție publică a operelor muzicale, precum și condițiile de acordare a licențelor corespunzătoare de către societățile de gestiune colectivă, manifestate sub forma unor restricții privind calitatea de membru aplicate în cadrul acordurilor de reprezentare reciprocă, astfel cum au fost prevăzute în contractul tip al Confederației Internaționale a Societăților de Autori și Compozitori (contractul tip CISAC) sau astfel cum au fost aplicate în practică.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta afirmă în primul rând că ar fi fost încălcate de către Comisie dreptul său la apărare și normele fundamentale de procedură:

               —

               prin faptul că, în decizia atacată, reclamanta a fost acuzată că ar fi participat la o pretinsă practică concertată, în condițiile în care comunicarea privind obiecțiunile adresată reclamantei ar fi fost întemeiată pe teoria efectului de rețea; prin urmare, reclamantei nu i s-ar fi acordat posibilitatea de a-și susține apărarea cu privire la participarea sa la o pretinsă acțiune concertată;

               —

               prin faptul că nu a fost motivată menținerea împotriva reclamantei a obiecției referitoare la restricțiile privind calitatea de membru care ar figura în contractele de reprezentare reciprocă încheiate între societățile de autori europene sau aplicate de facto de către acestea, în condițiile în care reclamanta ar fi demonstrat că suprimase aceste clauze și că nu le aplica;

               —

               prin faptul că nu a definit activitatea avută în vedere de decizia atacată, în ceea ce privește încălcarea referitoare la existența unei pretinse practici concertate și, prin urmare, întinderea obligațiilor care decurg din aceasta.

         În al doilea rând, reclamanta susține că ar fi fost încălcat de către Comisie articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul SEE:

               —

               prin faptul că reclamanta a fost acuzată de comiterea unei încălcări ca urmare a clauzei de afiliere, în condițiile în care reclamanta ar fi demonstrat că suprimase aceste clauze și că nu le aplica;

               —

               prin comiterea unei erori vădite de apreciere în ceea ce privește difuzarea de programe prin satelit, întrucât societățile de autori fuseseră fiecare mandatate pentru a elibera operatorilor de radiodifuziune prin satelit o autorizație multi-teritorială care să acopere întreaga rază de acțiune a satelitului utilizat pentru difuzarea programelor acestora;

               —

               prin folosirea unei definiții a pieței inexacte;

               —

               prin faptul că reclamanta a fost acuzată că a participat la o pretinsă practică concertată fără a se aduce dovezi în acest sens;

               —

               prin faptul că s-a stabilit existența unei practici concertate în condițiile în care pretinsa înțelegere între societățile de autori nu ar fi putut să restrângă concurența;

               —

               prin faptul că li s-a interzis societăților de autori „orice act sau comportament care are un obiect sau un efect identic sau similar” cu pretinsele practici concertate care ar fi dus la limitările teritoriale conținute în contractele de reprezentare reciprocă, afirmându-se în același timp că fiecare societate ar fi liberă să determine într-un cadru bilateral domeniul de aplicare al convențiilor de reprezentare reciprocă pe care le încheie, aceste contradicții aducând atingere securității juridice.


title: Cauza T-146/07: Acțiune introdusă la 7 mai 2007 — United Technologies/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/30

         Acțiune introdusă la 7 mai 2007 — United Technologies/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-146/07)
   (2007/C 155/57)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: United Technologies Corp. (Hartford, Statele Unite) (reprezentanți: A. Winckler, lawyer, și J. Temple Lang, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea sau reducerea substanțială a amenzii aplicate societății UTC ca urmare a deciziei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               luarea oricăror altor măsuri pe care Tribunalul le consideră adecvate.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea sa, reclamanta urmărește să obțină anularea parțială, conform articolului 230 CE, a Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei din 21 februarie 2007 (cauza COMP/E-1/38.823 — PO/Ascensoare și scări rulante), în temeiul căreia reclamanta, printre alte întreprinderi, a fost ținută răspunzătoare pentru participarea sa la patru încălcări unice, complexe și continue ale articolului 81 alineatul (1) CE prin aceea că au împărțit piețele în baza unor acorduri și/sau practici concertate de atribuire a unor oferte și contracte de vânzare, instalare, întreținere și modernizare a ascensoarelor și a scărilor rulante.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta susține, în primul rând, că în mod greșit Comisia a considerat că simpla proprietate legală a unei filiale deținute integral justifică concluzia că există o răspundere a societății mamă. Reclamanta pretinde, în acest sens, că: (i) articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (1) impune obligația de a dovedi existența intenției sau a neglijenței, (ii) societatea mamă trebuie să exercite un control real asupra politicii comerciale a filialei pe durata perioadei în care s-a săvârșit încălcarea sau să aibă cunoștință de acest comportament și să nu facă nimic pentru a-i pune capăt și (iii) răspunderea societății mamă pentru încălcarea regulilor de dreptul concurenței de către filială trebuie să se întemeieze pe comportamentul real al acesteia și nu pe capacitatea ei de a exercita o influență.
   Reclamanta susține apoi că a contestat orice prezumție de răspundere, întrucât filialele sale și-au determinat în mod autonom comportamentul comercial zilnic, iar angajații relevanți nu au urmat instrucțiunile după ce reclamanta adoptase toate măsurile rezonabile pentru a asigura respectarea regulilor de concurență. Mai mult, în opinia reclamantei, Comisia nu a indicat pentru care motive a considerat că reclamanta nu a contestat prezumția de răspundere.
   În plus, reclamanta susține că majorarea cu 70 % a amenzii aplicate reclamantei pentru motive de mărime și în scopuri disuasive este nejustificată și disproporționată.
   În sfârșit, reclamanta susține că principiul egalității de tratament a fost încălcat de Comisie prin aceea că a considerat reclamanta ca fiind răspunzătoare pentru comportamentul ilegal al filialelor sale, în timp ce Comisia a aplicat un criteriu juridic diferit pentru a constata că Mitsubishi Electric Corporation Japan nu era răspunzătoare pentru comportamentul filialelor sale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Comisiei din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurenţă prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1).