title: Cauza T-153/10: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Schneider España de Informática/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/45

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Schneider España de Informática/Comisia
   (Cauza T-153/10)
   2010/C 148/74
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Schneider España de Informática, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: P. De Baere și P. Muñiz, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C(2010) 22 final a Comisiei din 18 ianuarie 2010 care constată că înscrierea ulterioară în evidența contabilă a taxelor la import este justificată și că remiterea acestor taxe nu este justificată într-un anumit caz (REM 02/08);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta urmărește ca, în temeiul articolului 263 TFUE, să se anuleze Decizia Comisei din 18 ianuarie 2010, prin intermediul căreia pârâta a concluzionat că taxele la import în speță pentru televizoare color ar trebui înscrise în evidența contabilă, din moment ce nu erau îndeplinite condițiile de aplicare a articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Codului vamal comunitar (1). De asemenea, decizia atacată a constatat că remiterea taxelor la import în cauză nu era justificată, potrivit articolului 239 din Codul vamal comunitar.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă următoarele motive:

               În primul rând, reclamanta invocă faptul că pârâta a încălcat drepturile sale la apărare din moment ce a luat o decizie întemeiată doar pe documentele furnizate de reclamant.

               În al doilea rând, reclamanta a încălcat articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codului vamal comunitar coroborat cu articolul 236 din Codului vamal comunitar, întrucât:

                           —

                           pârâta a considerat în mod eronat că reglementările antidumping adoptate împotriva importurilor din țări terțe sunt aplicabile în mod automat bunurilor aflate în liberă circulație în Uniunea vamală UE-Turcia;

                           —

                           pârâta nu a informat comercianții că Regulamentul (CE) nr. 2584/98 al Consiliului (2) era, de asemenea, aplicabil bunurilor aflate în liberă circulație în Uniunea vamală UE-Turcia;

                           —

                           cu titlu subsidiar, pârâta a considerat în mod greșit că autoritățile competente nu au săvârșit nicio eroare din moment ce autoritățile turcești au confirmat în mod greșit că obligațiile antidumping impuse bunurilor din tări terțe nu erau aplicabile bunurilor aflate în liberă circulație în Uniunea vamală UE-Turcia;

                           —

                           pârâta a considerat în mod greșit că autoritățile competente nu au săvârșit nicio eroare din moment ce autoritățile vamale spaniole au presupus în mod greșit că bunurile însoțite de un ceritificat de origine nu pot fi supuse unor taxe suplimentare ori unor măsuri de protecție comercială și, în consecință, nu a informat operatorii economici că importurile din Turcia pot fi supuse măsurilor comerciale, chiar dacă asemenea bunuri se află în liberă circulație.

               În plus, reclamanta susține că eroarea săvârșită de autoritățile vamale competente nu ar fi putut fi descoperită în mod rezonabil de către debitor, care a acționat cu bună-credință și a respectat toate dispozițiile legislației în vigoare în ceea ce privește declarația vamală.

               În sfârșit, reclamanta susține că se află într-o situație specială în sensul articolului 239 din Codul vamal comunitar și că nu i se poate imputa nicio înșelăciune sau nicio neglijență vădită în temeiul acestei dispoziții legale.

      (1)  Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2584/98 al Consiliului din 27 noiembrie 1998 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 710/95 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de receptoare de televiziune color originare din Malaysia, din Republica Populară Chineză, din Republica Coreea, din Singapore și din Thailanda și perceperea definitivă a taxei provizorii (JO L 324, p. 1).


title: Cauza T-421/08: Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — Performing Right Society/Comisia

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/42

         Acțiune introdusă la 29 septembrie 2008 — Performing Right Society/Comisia
   (Cauza T-421/08)
   (2008/C 313/78)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Performing Right Society Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentați: J. Rivas Andrés și M. Nissen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) pentru lipsa menționării unei date de începere a încălcărilor și, în consecință, pentru lipsa menționării duratei acestora;

               —

               anularea articolului 3 și/sau a articolului 4 alineatul (2) din Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC);

               —

               în subsidiar, anularea articolului 3 și/sau a articolului 4 alineatul (2) din Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC) în măsura în care o privesc pe reclamantă.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea formulată, reclamanta solicită, în conformitate cu articolul 230 CE, anularea în tot sau în parte a Deciziei Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 SEE (cauza COMP/C2/38.698 — CISAC).
   Prin primul motiv, reclamanta invocă faptul că motivarea deciziei atacate nu susține constatarea încălcării pentru niciuna dintre următoarele trei forme de exploatare: radiodifuziune prin satelit, retransmisie on-line și retransmisie prin cablu. În acest temei, reclamanta reproșează Comisiei că nu a prezentat dovezi cu privire la existența unei practici concertate la care au participat toți membrii CISAC stabiliți în SEE prin limitarea întinderii mandatelor lor reciproce la teritoriul fiecăruia. Potrivit reclamantei, aceasta reprezintă o eroare de apreciere și o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 253 CE. Într-adevăr, reclamanta susține că nu există un comportament paralel în rândul membrilor CISAC stabiliți în SEE, precum ilustrează excepțiile de la delimitarea teritorială menționate chiar în decizia atacată. În plus, reclamanta susține că decizia atacată este viciată de o motivare necorespunzătoare, nefiind menționată în cuprinsul acesteia o dată de începere a încălcărilor și, în consecință, nici durata acestora, în special a practicii concertate, și că decizia atacată încalcă de asemenea articolul 2 și articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1).
   Prin al doilea motiv, reclamanta susține că motivarea deciziei atacate este necorespunzătoare în măsura în care nu dovedește că reclamanta a participat la practica concertată invocată. În plus, potrivit reclamantei, există o altă explicație plauzibilă a comportamentului acesteia decât existența unei practici concertate, și anume alegerea acelor soluții considerate preferabile din punct de vedere comercial. Mai mult, potrivit reclamantei, Comisia, în conformitate cu jurisprudența consacrată, ar fi trebuit să examineze dacă desemnarea uneia sau a mai multor societăți de gestiune colectivă pentru a putea concura atât cu societatea locală de gestiune colectivă, cât și cu societatea care concesionează direct licențele reprezintă un comportament economic individual rațional.
   Potrivit celui de al treilea motiv prezentat de reclamantă, măsurile impuse prin articolul 4 alineatul (2) din decizia atacată sunt incerte din punct de vedere juridic, nejustificate, lipsite de necesitate și/sau disproporționate pentru a pune capăt încălcării invocate.
   Prin al patrulea motiv, potrivit reclamantei, Comisia i-a încălcat dreptul de a fi audiată, întrucât nu a informat-o cu privire la motivele pentru care nu a acceptat angajamentele propuse.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-281/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 89/552/CEE — Difuzarea programelor de televiziune — Spoturi publicitare — Timp de emisie)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 24 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-281/09) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 89/552/CEE - Difuzarea programelor de televiziune - Spoturi publicitare - Timp de emisie)
      (2012/C 25/04)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios și C. Vrignon, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

         Intervenient în susținerea pârâtului: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Behzadi-Spencer și S. Hathaway, agenți)

         Obiectul

      Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 3 alineatul (2) și a articolului 18 alineatul (2) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215) — Timp de emisie consacrat spoturilor publicitare

         Dispozitivul

                  1.

                  Prin tolerarea faptului ca anumite tipuri de publicitate, cum ar fi reportajele publicitare, spoturile de telepromovare, spoturile publicitare de sponsorizare și microanunțurile publicitare, să fie difuzate pe canalele de televiziune spaniole pe parcursul unei durate care depășește limita maximă de 20 % din timpul de emisie într-un interval de o oră, prevăzută la articolul 18 alineatul (2) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1997, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (2) din directiva menționată.

                  2.

                  Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza T-341/08: Acțiune introdusă la 19 august 2008 — Hess Group/OAPI — Coloma Navarro (COLOMÉ)

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/41

         Acțiune introdusă la 19 august 2008 — Hess Group/OAPI — Coloma Navarro (COLOMÉ)
   (Cauza T-341/08)
   (2008/C 272/81)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Hess Group AG (Berna, Elveția) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri, A. Castán Pérez-Gómez, abogados)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: José Félix Coloma Navarro (Badajoz, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Considerarea recursului formulat împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 mai 2008, ca fiind introdus în termen și ca îndeplinind condițiile de formă și, anterior inițierii procedurii adecvate, anularea deciziei menționate cu obligarea expresă a OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „COLOMÉ” (cererea de înregistrare nr. 2 140 283) pentru produse din clasa 33 (vinuri).

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: D. José Félix Coloma Navarro.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: mărcile figurative spaniole „COLOMA”, pentru produse din clasa 33 (vinuri).

      Decizia diviziei de anulare: admite cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea prevederilor articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară.


title: Cauza T-142/16: Acțiune introdusă la 4 aprilie 2016 – Dröge și alții/Comisia

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/55

      Acțiune introdusă la 4 aprilie 2016 – Dröge și alții/Comisia
      (Cauza T-142/16)
      (2016/C 211/69)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamanți: Katharina Dröge (Berlin, Germania), Britta Haßelmann (Berlin) și Anton Hofreiter (Berlin) (reprezentant: W. Cremer, profesor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, iar cu titlu subsidiar declararea ca fiind contrară dreptului Uniunii, a declarației de voință a pârâtei, exprimată oral și nepublicată, referitoare la încheierea unui tratat cu caracter obligatoriu între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii privind modalitățile de acces la documentele de negociere referitoare la un parteneriat transatlantic pentru comerț și investiții (așa-numitele documente TTIP), în măsura în care membrilor parlamentelor statelor membre le este interzis, fără nicio derogare, să fie însoțiți de colaboratori (care au fost supuși controalelor de securitate), inclusiv colaboratori ai grupului politic la care sunt afiliați, cu ocazia consultării documentelor în spațiile de lectură TTIP create special în acest scop (a se vedea regimul de acces prevăzut în anexa III la Documentul nr. 14029/15 al Consiliului);

                  —

                  anularea deciziei prealabile a pârâtei, nepublicată (exprimată oral) privind adoptarea declarației de voință sus-menționate referitoare la autorizarea încheierii acordului (denumită în continuare „decizia de autorizare”), în măsura în care membrilor parlamentelor statelor membre le este interzis, fără nicio derogare, să fie însoțiți de colaboratori (care au fost supuși controalelor de securitate), inclusiv colaboratori ai grupului politic la care sunt afiliați, cu ocazia consultării documentelor în spațiile de lectură TTIP create special în acest scop;

                  —

                  anularea deciziei (orale) a pârâtei prin care se dispune încheierea cu Statele Unite ale Americii a unui tratat sau a unui acord politic cu caracter neobligatoriu privind regimul de acces TTIP și declararea acestui regim ca fiind obligatoriu în dreptul Uniunii („decizia de dispoziție”), în măsura în care membrilor parlamentelor statelor membre le este interzis, fără nicio derogare, să fie însoțiți de colaboratori (care au fost supuși controalelor de securitate), inclusiv colaboratori ai grupului politic la care sunt afiliați, cu ocazia consultării documentelor în spațiile de lectură TTIP create special în acest scop;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 10 alineatul (3) a doua teză TUE coroborat cu articolul 1 al doilea paragraf TUE
                  Reclamanții susțin că articolul 10 alineatul (3) a doua teză TUE constituie temeiul unui principiu juridic obiectiv, care este obligatoriu pentru Uniune și pentru instituțiile acesteia, potrivit căruia deciziile acestora trebuie să fie adoptate într-un mod cât mai deschis posibil. Acest principiu de optimizare, prevăzut la articolul 1 al doilea paragraf TUE și care vizează transparența acțiunii Uniunii în cea mai mare măsură posibilă, ar putea, astfel, să fie înlăturat dacă, într-un caz individual, i s-ar putea opune un motiv justificat sub forma unui obiectiv specific al dreptului Uniunii și dacă restricția ar fi adecvată, necesară și proporțională pentru atingerea acestui obiectiv. În ceea ce privește refuzarea posibilității ca membrii parlamentelor naționale să fie însoțiți de colaboratori ai grupului politic la care sunt afiliați și care au fost supuși controalelor de securitate cu ocazia accesului la documentele TTIP, asemenea motive sunt inexistente.
                  În plus, nu poate exista o justificare a lipsei accesului cetățenilor Uniunii la documentele TTIP, astfel cum acestea sunt expuse în spațiile de lectură.
                  De asemenea, ar fi încălcat și articolul 10 alineatul (3) a doua teză TUE, întrucât mandatul pârâtei de negociere a TTIP ar cuprinde materii care sunt de competența statelor membre.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 15 alineatul (1) TFUE coroborat cu articolul 1 al doilea paragraf TFUE, pentru argumentele menționate în cadrul primului motiv


title: Cauza C-402/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 30 august 2007 — Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon/Condor Flugdienst GmbH

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 30 august 2007 — Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-402/07)
   (2007/C 283/21)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon

      Pârât: Condor Flugdienst GmbH
   Întrebările preliminare

               1)

               În vederea interpretării noțiunii „anulare” [interpretarea articolului 2 litera (l) și a articolului 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1)] este decisivă împrejurarea în care se renunță la planificarea inițială a zborului, astfel încât o întârziere, independent de durata acesteia, nu reprezintă o anulare, în cazul în care compania aeriană nu renunță la planificarea zborului inițial?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: în ce situații amânarea zborului planificat nu mai trebuie considerată drept întârziere, ci anulare? Răspunsul la această întrebare depinde de durata întârzierii?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza T-128/11: Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2014 – LG Display şi LG Display Taiwan/Comisia [ „Concurență — Înțelegeri — Piața mondială a ecranelor cu cristale lichide (LCD) — Acorduri și practici concertate în materie de prețuri și de capacități de producție — Vânzări interne — Dreptul la apărare — Amenzi — Imunitate parțială la amendă — Încălcare unică și continuă — Principiul ne bis in idem” ]

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/32

         Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2014 – LG Display şi LG Display Taiwan/Comisia
   (Cauza T-128/11) (1)

   ([„Concurență - Înțelegeri - Piața mondială a ecranelor cu cristale lichide (LCD) - Acorduri și practici concertate în materie de prețuri și de capacități de producție - Vânzări interne - Dreptul la apărare - Amenzi - Imunitate parțială la amendă - Încălcare unică și continuă - Principiul ne bis in idem”])
   2014/C 102/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: LG Display Co. Ltd (Seul, Coreea du Sud) şi LG Display Taiwan Co. Ltd (Taipei, Taiwan) (reprezentanți: A. Winckler şi F.-C. Laprévote, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Van Nuffel şi F. Ronkes Agerbeek, agenţi, asistaţi de S. Kingston, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2010) 8761 final a Comisiei din 8 decembrie 2010, privind o procedură de aplicare a articolului 101 [TFUE] și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (cazul COMP/39.309 – LCD), și de reducere a cuantumului amenzilor aplicate reclamantelor prin această decizie

      Dispozitivul

               1)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate în solidar societăților LG Display Co. Ltd și LG Display Taiwan Co. Ltd la articolul 2 din Decizia C(2010) 8761 final a Comisiei din 8 decembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 [TFUE] și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European (cazul COMP/39.309 – LCD) la 210 000 000 de euro.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               LG Display și LG Display Taiwan suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și trei pătrimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Comisia suportă o pătrime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza C-86/17: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2017 – Redpur GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH (Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale Redpur — Respingerea cererii de înregistrare)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/12

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 iunie 2017 – Redpur GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH
   (Cauza C-86/17) (1)

   ((Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale Redpur - Respingerea cererii de înregistrare))
   (2017/C 283/17)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Redpur GmbH (reprezentant: S. Schiller, agent)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Redwell Manufaktur GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Redpur GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 213, 3.7.2017.


title: Cauza T-392/14: Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Gutser/Comisia

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/28

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2014 – Gutser/Comisia
   (Cauza T-392/14)
   2014/C 245/38
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Gutser, SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz și J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea în discuție în cauza T-515/13, Comisia/Spania, referitoare la regimul fiscal aplicabil anumitor acorduri de leasing financiar, cunoscut și sub denumirea de sistem fiscal spaniol în materie de leasing.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată este afectată de încălcări ale unor norme fundamentale de procedură şi încalcă articolele 20, 21 şi 41 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât a fost adoptată în urma unei proceduri de investigare în cadrul căreia au existat neregularități substanțiale.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 107 TFUE şi 108 TFUE, prin faptul că s-a considerat că măsurile care fac obiectul litigiului constituie ajutor de stat, deși caracterul selectiv al acestora nu a fost dovedit.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 107 TFUE şi 108 TFUE, prin faptul că s-a considerat că măsurile care fac obiectul litigiului constituie ajutor de stat, deși efectul acestora asupra comerțului intracomunitar nu a fost dovedit.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept, încălcând articolul 107 din tratat prin faptul ca a considerat investitorii ca fiind beneficiari ai unui eventual ajutor. În plus, decizia nu este suficient motivată.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept săvârșită prin dispunerea recuperării ajutorului cu încălcarea principiilor securităţii juridice, încrederii legitime şi egalităţii de tratament, precum şi a articolului 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.


title: Cauza C-60/14: Ordonanța președintelui Curții din 28 ianuarie 2016 – Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/22

         Ordonanța președintelui Curții din 28 ianuarie 2016 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-60/14) (1)

   (2016/C 136/27)
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 93, 29.3.2014.


title: Cauza C-40/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 2 februarie 2015 – Minister Finansów/BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 2 februarie 2015 – Minister Finansów/BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie
   (Cauza C-40/15)
   (2015/C 155/09)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Minister Finansów

      Intimată: BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie

      Întrebarea preliminară

   Articolul 135 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretat în sensul că servicii precum cele în discuție în prezenta cauză, prestate pentru o societate de asigurare de către un terț în numele și în contul asigurătorului, fără ca terțul să aibă vreun raport juridic cu asiguratul, intră sub incidența scutirii prevăzute la această dispoziție?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-176/13 P: Recurs introdus la 9 aprilie 2013 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 ianuarie 2013 în cauza T-496/10, Bank Mellat/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/20

         Recurs introdus la 9 aprilie 2013 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 ianuarie 2013 în cauza T-496/10, Bank Mellat/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-176/13 P)
   2013/C 171/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert și M. Bishop, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Bank Mellat, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 ianuarie 2013 pronunțate în cauza T-496/10;

               —

               soluționarea definitivă a cauzei și respingerea acțiunii formulate de Bank Mellat împotriva măsurilor contestate;

               —

               obligarea Bank Mellat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în cadrul procedurii în primă instanță și în cadrul prezentei proceduri de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Consiliul consideră că Hotărârea Tribunalului din 29 ianuarie 2013 pronunțată în cauza T-496/10, Bank Mellat/Consiliul, este afectată de următoarele erori de drept:

               1.

               Tribunalul a greșit atunci când a stabilit, în ceea ce privește admisibilitatea acțiunii, că Bank Mellat se putea baza pe protecțiile și garanțiile drepturilor fundamentale indiferent dacă putea fi considerată o emanație a statului iranian.

               2.

               Tribunalul a stabilit în mod greșit că unele dintre motivele invocate pentru a impune măsuri restrictive împotriva Bank Mellat nu erau suficient de precise.

               3.

               Tribunalul a aplicat în mod greșit jurisprudența referitoare la comunicarea de informații privind dosarul Consiliului.

               4.

               Tribunalul a considerat în mod greșit că motivele invocate pentru impunerea de măsuri restrictive împotriva Bank Mellat nu îndeplineau condițiile pentru ca aceasta din urmă să fie desemnată în actele juridice pertinente și nu erau susținute de elemente de probă, în condițiile în care:

                           —

                           nu a ținut seama în mod corespunzător de o constatare a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite potrivit căreia Bank Mellat le-a permis entităților iraniene implicate în programul de arme nucleare, de rachete și de apărare să efectueze tranzacții;

                           —

                           nu a ținut seama de faptul că dovezile privind susținerea de către Bank Mellat a activităților nucleare iraniene proveneau din surse confidențiale;

                           —

                           a considerat în mod greșit că furnizarea, recunoscută de Bank Mellat, de servicii bancare unei entități implicate în activitățile de proliferare nucleară ale Iranului înaintea desemnării respectivei entități de către Consiliul de Securitate al ONU nu era suficientă pentru a justifica impunerea de măsuri restrictive împotriva Bank Mellat.


title: Cauza C-568/12 P: Recurs introdus la 29 noiembrie 2012 de Doru Cristian Ioanovici împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 25 septembrie 2012 în cauza T-313/12, Ioanovici/Comisia

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/53

         Recurs introdus la 29 noiembrie 2012 de Doru Cristian Ioanovici împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 25 septembrie 2012 în cauza T-313/12, Ioanovici/Comisia
   (Cauza C-568/12 P)
   2013/C 225/96
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Doru Cristian Ioanovici (reprezentant: R. Neagu, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
   Prin Ordonanța din 27 iunie 2013, Curtea de Justiție (Camera a șaptea) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza C-127/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 12 martie 2015 – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 12 martie 2015 – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH
   (Cauza C-127/15)
   (2015/C 205/18)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Verein für Konsumenteninformation

      Intimată: INKO, Inkasso GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Un birou de recuperare a creanţelor care, în contextul recuperării profesionale a creanţelor în numele clienţilor săi, oferă debitorilor posibilitatea încheierii unor convenţii de eșalonare la plată, iar, pentru activitatea pe care o desfăşoară, percepe taxe care sunt, în final, suportate de debitorii creanţelor, acţionează în calitate de „intermediar de credit” în sensul articolului 3 litera (f) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori şi de abrogare a Directivei 87/102/CEE (1) a Consiliului?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Convenţia de eșalonare la plată – care se încheie prin intermediul biroului de recuperare a creanţelor între creditor şi debitorul său – reprezintă „o amânare cu titlu gratuit” în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (j) din Directiva 2008/48/CE, în cazul în care, prin această convenţie, debitorul se obligă doar la plata creanţei exigibile, precum şi a dobânzilor şi a costurilor pe care, din cauza întârzierii la plată, ar fi trebuit oricum să le plătească în temeiul legii, aşadar şi în lipsa unei astfel de convenţii?

      (1)  JO L 133, p. 66.


title: Cauza C-99/14 P: Recurs introdus la 28 februarie 2014 de Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 10 decembrie 2013 în cauza T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión)/Consiliul Uniunii Europene

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/25

         Recurs introdus la 28 februarie 2014 de Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a doua) din 10 decembrie 2013 în cauza T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión)/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-99/14 P)
   2014/C 112/31
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (reprezentanți: K. Desai, solicitor, S. Cisnal de Ugarte, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               constatarea faptului că recursul este fondat și admisibil;

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului din 10 decembrie 2013 în cauza T-176/11, Carbunión/Consiliul și anularea articolului 3 alineatul (1) literele (a), (b) și (f) și a articolului 3 alineatul (3) (denumite în continuare „dispozițiile atacate”) din Decizia 2010/787 (1) a Consiliului din 10 decembrie 2010 privind ajutoarele de stat pentru facilitarea închiderii minelor de cărbune necompetitive (denumită în continuare „decizia”) și pronunțarea unei hotărâri definitive pe fondul cauzei și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă, atât în primă instanță, cât și în cadrul prezentului recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă cinci motive în susținerea recursului său.

               —

               În primul rând, recurenta susține că Tribunalul și-a încălcat obligația de motivare, în sensul articolului 36 din Statutul Curții de Justiție, întrucât a considerat că dispozițiile atacate nu pot fi separate de restul deciziei.

               —

               În al doilea rând, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că articolul 7 din decizie este lipsit de efect util în lipsa dispozițiilor atacate.

               —

               În al treilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (a) din decizie, întrucât nu a considerat că termenul care figurează în această dispoziție definește un domeniu de aplicare temporal special al deciziei.

               —

               În al patrulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în interpretarea condițiilor stabilite la articolul 3 alineatul (1) litera (f) din decizie, întrucât a considerat că era vorba despre o condiție de compatibilitate, iar nu despre o modalitate de acordare a ajutorului pentru închidere.

               —

               În al cincilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că natura separabilă a dispozițiilor atacate afectează spiritul și substanța deciziei.

      (1)  JO L 336, p. 24.


title: Cauza C-226/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Wiesbaden (Germania) la 29 aprilie 2013 — Stefan Fahnenbrock/Republica Elenă

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Wiesbaden (Germania) la 29 aprilie 2013 — Stefan Fahnenbrock/Republica Elenă
   (Cauza C-226/13)
   2013/C 215/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Wiesbaden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Stefan Fahnenbrock

      Pârâtă: Republica Elenă

      Întrebările preliminare

   Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială [(„notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului] (1) trebuie interpretat în sensul că o acțiune prin intermediul căreia un dobânditor al unor obligațiuni emise de pârâtă, care au fost păstrate în contul de instrumente financiare al reclamantului deschis la S-Broker AG & Co. KG, și care nu a acceptat oferta de schimb făcută de pârâtă la sfârșitul lunii februarie 2012, solicită să i se acorde daune-interese egale cu diferența de valoare survenită în urma schimbului de obligațiuni care s-a realizat totuși în luna martie 2012 și care îi este defavorabil din punct de vedere financiar, trebuie să fie considerată acțiune „în materie civilă sau comercială” în sensul regulamentului?

      (1)  JO L 324, p. 79.


title: Cauza T-84/13: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Samsung SDI și alţii/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități și de producție — Încălcare unică și continuă — Durata încălcării — Cooperare pe parcursul procedurii administrative — Comunicarea din 2006 privind cooperarea — Reducerea cuantumului amenzii — Calcularea cuantumului amenzii — Luare în considerare a vânzărilor întreprinderilor potrivit criteriului locului de livrare — Luare în considerare a valorii medii a vânzărilor înregistrate pe durata încălcării”)

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/18

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Samsung SDI și alţii/Comisia
   (Cauza T-84/13) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități și de producție - Încălcare unică și continuă - Durata încălcării - Cooperare pe parcursul procedurii administrative - Comunicarea din 2006 privind cooperarea - Reducerea cuantumului amenzii - Calcularea cuantumului amenzii - Luare în considerare a vânzărilor întreprinderilor potrivit criteriului locului de livrare - Luare în considerare a valorii medii a vânzărilor înregistrate pe durata încălcării”))
   (2015/C 346/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Samsung SDI Co. Ltd (Gyeonggi-do, Republica Coreea), Samsung SDI Germany GmbH (Berlin, Germania) și Samsung SDI (Malaysia) Bhd (Negeri Sembilan Darul Khusus, Malaysia) (reprezentanți: inițial G. Berrisch, avocat, D. Hull, solicitor și L. A. Grelier, avocat, ulterior M. Hull și L. A. Grelier, ulterior L. A. Grelier, D. Geradin, J. Ysewyn, P. Camesasca, avocați și J. Flynn, QC)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Biolan, G. Meessen și H. van Vliet, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a deciziei C(2012) 8839 final a Comisiei din 5 decembrie 2012 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.437 – Tuburi pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare) și cerere de reducere a amenzilor aplicate reclamantelor.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului acțiunii în măsura în care aceasta privește Samsung SDI Germany GmbH.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Samsung SDI Co. Ltd și Samsung SDI (Malaysia) Bhd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013.


title: Cauza T-166/15: Acțiune introdusă la 2 aprilie 2015 – Gramberg/OAPI – Mahdavi Sabet (husă pentru telefon mobil)

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/40

         Acțiune introdusă la 2 aprilie 2015 – Gramberg/OAPI – Mahdavi Sabet (husă pentru telefon mobil)
   (Cauza T-166/15)
   (2015/C 198/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamant: Claus Gramberg (Essen, Germania) (reprezentant: S. Kettler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sorouch Mahdavi Sabet (Paris, Franța)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: modelul industrial comunitar nr. 1 968 496-0002

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a OAPI din 13 ianuarie 2015 în cauza R 460/2013-3

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și declararea nulității modelului industrial comunitar nr. 1 968 496-0002;
               cu titlu subsidiar,

               —

               anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei în fața camerei de recurs pentru ca aceasta să adopte o nouă decizie privind nulitatea modelului industrial comunitar nr. 1 968 496-0002;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 6/2002;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 6/2002.


title: Cauza C-98/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 mai 2012 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (Recurs — Marcă comunitară — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Semn tridimensional care constă în forma unui iepure din ciocolată cu panglică roșie)

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 24 mai 2012 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-98/11) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Semn tridimensional care constă în forma unui iepure din ciocolată cu panglică roșie)
   2012/C 200/04
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (reprezentant: R. Lange, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 17 decembrie 2010 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/OAPI (T-336/08) prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 11 iunie 2008 de respingere a căii de atac îndreptate împotriva deciziei examinatorului de refuz al înregistrării unui semn tridimensional constând din forma unui iepure de ciocolată cu panglică roșie ca marcă comunitară pentru anumite produse din clasa 30 — Caracterul distinctiv al mărcii.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza F-59/11: Acțiune introdusă la 24 mai 2011 — ZZ/OAPI

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/34

         Acțiune introdusă la 24 mai 2011 — ZZ/OAPI
   (Cauza F-59/11)
   2011/C 211/70
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: R. Adam și P. Ketter, avocați)

      Pârât: OAPI

      Obiectul și descrierea litigiului

   În primul rând, anularea deciziei prin care s-a refuzat o a doua prelungire a contractului inițial de agent temporar al reclamantului și, în al doilea rând, a noului său contract de agent temporar, precum și o cerere de acordare de despăgubiri

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei președintelui OAPI din 29 septembrie 2010 prin care s-a refuzat o a doua prelungire a contractului său de agent temporar încheiat inițial la 16 iulie 2005;

               —

               anularea contractului de agent temporar pe perioadă determinată încheiat la 1 august 2010 întrucât acest contract constituie în realitate o a doua prelungire a contractului inițial menționat anterior;

               —

               anularea deciziei președintelui OAPI din 18 februarie 2011;

               —

               constatarea existenței unui raport de muncă pe perioadă nedeterminată;

               —

               în caz contrar, anularea calificării juridice a contractului inițial încheiat la 16 iulie 2005, precum și a datei la care acesta își încetează efectele, stabilită, în urma prelungirii, la 16 iulie 2010, și recalificarea acestuia drept contract pe perioadă nedeterminată; în caz contrar, constatarea existenței unui astfel de contract pe perioadă nedeterminată;

               —

               în caz contrar, anularea calificării juridice a contactului încheiat la 1 august 2010, precum și a datei la care acesta își încetează efectele, stabilită la 1 august 2013, și recalificarea acestuia drept contract pe perioadă nedeterminată; în caz contrar, constatarea existenței unui astfel de contract pe perioadă nedeterminată;

               —

               obligarea pârâtului la repararea atât a prejudiciului material, cât și a celui moral suferite de reclamant ca urmare a comportamentului OAPI, evaluat provizoriu, fără ca vreun fapt să fie considerat recunoscut și sub rezerva oricăror elemente ulterioare, în special cea a majorării cuantumului cererii în cursul procedurii, la 6 113,79 euro pentru prejudiciul material și la 30 000 de euro pentru prejudiciul moral;

               —

               în subsidiar și în situația, greu de imaginat, în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că, în pofida încheierii unui contract pe perioadă nedeterminată, raportul de muncă a încetat la 16 iulie 2010 — fapt care este însă contestat de reclamant —, acordarea de despăgubiri pentru rezilierea abuzivă a raportului contractual;

               —

               cu titlu încă mai subsidiar și în situația, greu de imaginat, în care Tribunalul ar ajunge la concluzia că nu este posibilă nici recalificarea contractului, nici constatarea existenței unui contract pe perioadă nedeterminată — fapt care este însă contestat de reclamant —, acordarea de despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit de reclamant ca urmare a comportamentului culpabil al OAPI;

               —

               recunoașterea în favoarea reclamantului a tuturor celorlalte drepturi, căi și mijloace legale, precum și acțiuni în instanță și, în special, obligarea OAPI la plata de despăgubiri în raport cu prejudiciul suferit;

               —

               recunoașterea dreptului reclamantului de a prezenta prin orice mijloace legale și, în special, prin audierea de martori situația de fapt din prezenta cauză,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-660/14: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – SV Capital/ABE („Politica economică și monetară — Cerere de deschidere a unei anchete pentru o pretinsă încălcare a dreptului Uniunii — Decizie a ABE — Decizie a comisiei de apel a autorităților europene de supraveghere — Invocare din oficiu — Necompetența autorului actului — Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Inadmisibilitate parțială”)

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/30

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – SV Capital/ABE
   (Cauza T-660/14) (1)

   ((„Politica economică și monetară - Cerere de deschidere a unei anchete pentru o pretinsă încălcare a dreptului Uniunii - Decizie a ABE - Decizie a comisiei de apel a autorităților europene de supraveghere - Invocare din oficiu - Necompetența autorului actului - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Inadmisibilitate parțială”))
   (2015/C 346/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: SV Capital OÜ (Tallinn, Estonia) (reprezentant: M. Greinoman, avocat)

      Pârâtă: Autoritatea Bancară Europeană (ABE) (reprezentanți: J. Overett Somnier și Z. Giotaki, agenți, asistați de F. Tuytschaever, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls și K.-P. Wojcik, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei C 2013 002 a ABE din 21 februarie 2014 de respingere a cererii reclamantei prin care se solicită deschiderea unei anchete împotriva autorităților de supraveghere din sectorul financiar estonian și finlandez, în temeiul articolului 17 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei (JO L 331, p. 12), ca urmare a unei pretinse încălcări a dreptului Uniunii Europene, și, pe de altă parte, a Deciziei 2014-C1-02 a comisiei de apel a autorităților europene de supraveghere din 14 iulie 2014 de respingere a contestației formulate împotriva acestei decizii.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2014-C1-02 a comisiei de apel a autorităților europene de supraveghere din 14 iulie 2014.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza T-799/14: Acțiune introdusă la 5 decembrie 2014 – Gazprom Neft/Consiliul

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/22

         Acțiune introdusă la 5 decembrie 2014 – Gazprom Neft/Consiliul
   (Cauza T-799/14)
   (2015/C 081/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Gazprom Neft OAO (Sankt Petersburg, Rusia) (reprezentanți: L. Van den Hende, avocat, și S. Cogman, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 alineatul (3) din Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 (1), prin care s-a introdus articolul 4a în Decizia 2014/512/PESC a Consiliului;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 960/2014 al Consiliului din 8 septembrie 2014 (2), prin care s-a introdus articolul 3a în Regulamentul nr. 833/2014 al Consiliului;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (1) din Decizia 2014/659/PESC și a anexei la aceasta, în măsura în care prin acestea s-a introdus articolul 1 alineatul (2) literele (b)-(d), articolul 1 alineatul (3) și anexa III în Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, în măsura în care aceste dispoziții o privesc pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (5), a articolului 1 alineatul (9) și a anexei III la Regulamentul nr. 960/2014 al Consiliului, în măsura în care prin acestea s-a introdus articolul 5 alineatul (2) literele (b)-(d), articolul 5 alineatul (3) și anexa VI în Regulamentul nr. 833/2014 al Consiliului, în măsura în care aceste dispoziții o privesc pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (4) din Decizia 2014/659/PESC a Consiliului, care a înlocuit articolul 7 alineatul (1) litera (a) din Decizia 2014/512/PESC a Consiliului, în măsura în care această dispoziție o privește pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 1 alineatul (5a) din Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului, care a înlocuit articolul 11 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 833/2014 al Consiliului, în măsura în care această dispoziție o privește pe reclamantă; și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”) ca urmare a unei lipse de motivare din moment ce, inter alia, nici Decizia 2014/659/PESC a Consiliului, nici Regulamentul nr. 960/2014 al Consiliului nu au încercat cel puțin să explice de ce proiectele petroliere neconvenționale ale reclamantei fac obiectul unor măsuri restrictive specifice.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe susținerea că articolul 215 TFUE este un temei juridic inadecvat pentru dispozițiile atacate din Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului și că articolul 29 TUE este un temei juridic inadecvat pentru dispozițiile atacate din Decizia 2014/659/PESC a Consiliului.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe susținerea că dispozițiile atacate încalcă Acordul de parteneriat și cooperare între Uniunea Europeană și Rusia (3).

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității și a drepturilor fundamentale. Dispozițiile atacate constituie o atingere disproporționată adusă libertății de exercitare a unei activități economice și dreptului de proprietate ale reclamantei. Acestea nu sunt adecvate pentru a își atinge obiectivele (și, prin urmare, nu sunt necesare) și impun, în orice caz, constrângeri care depășesc substanțial orice eventual beneficiu.

      (1)  Decizia 2014/659/PESC a Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Deciziei 2014/512/PESC privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO L 271, p. 54).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 960/2014 al Consiliului din 8 septembrie 2014 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 833/2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO L 271, p. 3).

      (3)  Decizia Consiliului și a Comisiei din 30 octombrie 1997 privind încheierea Acordului de parteneriat și cooperare între Comunitățile Europene și statele membre, pe de o parte, și Federația Rusă, pe de altă parte (JO L 327, p.1, Ediție specială, 11/vol. 15, p. 228).


title: Cauza T-700/14: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2014  – TV1/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/60

         Acțiune introdusă la 24 septembrie 2014 – TV1/Comisia
   (Cauza T-700/14)
   2014/C 409/81
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: TV1 GmbH (Unterföhring, Germania) (reprezentanți: C. Scherer-Leydecker, J. Mey și A. Rausch, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene de atribuire a lotului IV din procedura de achiziții publice PO/2014-03/A4 și anularea deciziilor pârâtei de a nu atribui contractul reclamantei, notificate la 25 iulie 2014, și a deciziei pârâtei de a atribui altei întreprinderi contractul corespunzător lotului IV, notificată la 1 august 2014;

               —

               anularea contractului de prestare de servicii încheiat ca urmare sau ulterior atribuirii;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv cheltuielile aferente procedurii, cheltuielile cu experții și cheltuielile efectuate de reclamantă în scopul procedurii, în special cheltuielile de deplasare și de cazare și remunerația avocaților;

               —

               obligarea pârâtei, printr-o măsură de organizare a procedurii adoptată conform articolului 64 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, să prezinte documentele referitoare la atribuire și alte documente pertinente și să acorde reclamantei accesul integral la documentele din dosar.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe prezentarea unei oferte anormal de scăzute de către întreprinderea căreia i-a fost atribuit contractul
               reclamanta susține că Comisia nu a realizat o investigație detaliată a ofertei prezentate de întreprinderea căreia i-a fost încredințat contractul, ofertă pe care reclamanta o consideră anormal de scăzută, și nu a exclus această ofertă sau ofertantul din procedura de achiziție. Prin urmare, Comisia nu și-a îndeplinit obligația potrivit articolului 110 alineatul (2) din Regulamentul nr. 966/2012 (1) coroborat cu articolul 151 din Regulamentul nr. 1268/2012 (2) și a încălcat obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe un caiet de sarcini viciat de erori
               Reclamanta susține în continuare că Comisia a încălcat principiul dreptului achizițiilor publice privind egalitatea de tratament și principiul nediscriminării și al garantării unor condiții echitabile de concurență, precum și articolul 102 din Regulamentul financiar al Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a ofertei întreprinderii căreia i-a fost atribuit contractul
               Reclamanta susține în această privință că, în lumina obligației de motivare, evaluarea ofertei întreprinderii declarate câștigătoare nu este suficientă și se bazează pe anumite elemente de fapt incorect stabilite, precum și pe erori vădite de apreciere și pe un abuz de putere.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe aprecierea eronată a ofertei reclamantei
               Reclamanta susține, în această privință, că informațiile Comisiei privind oferta reclamantei nu sunt suficiente și că Comisia a săvârșit erori vădite de evaluare și de apreciere în evaluarea ofertei reclamantei.

      (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1).

      (2)  Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO L 362, p. 1).


title: Cauza C-94/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgericht Bonn (Germania) la data de 20 februarie 2007 — Dr. Andrea Raccanelli/Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e. V.

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/3

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgericht Bonn (Germania) la data de 20 februarie 2007 — Dr. Andrea Raccanelli/Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e. V.
   (Cauza C-94/07)
   (2007/C 117/04)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Arbeitsgericht Bonn
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Dr. Andrea Raccanelli

      Pârâtă: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e. V.
   Întrebările preliminare

               1)

               Reclamantul trebuie considerat lucrător, în sensul noțiunii comunitare de lucrător, dacă nu este obligat să presteze mai multe servicii de muncă în raport cu doctoranzii cu contract de muncă BAT2 (Bundesangestellten-Tarifvertag: contract colectiv de muncă pentru lucrătorii din sectorul public)?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 7 din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (1) trebuie interpretat în sensul că se poate constata absența unei discriminări numai atunci când reclamantului i-ar fi fost acordat cel puțin dreptul de a alege între un contractul de muncă și o bursă de studii înainte de a începe doctoratul său în cadrul instituției pârâtei?

               3)

               În cazul în care trebuie răspuns la a doua întrebare că reclamantului i-ar fi trebuit acordată posibilitatea încheierii unui contract de muncă, trebuie adresată următoare întrebare:
               Ce consecințe juridice rezultă în cazul unei discriminări față de un străin?

      (1)  JO L 257, p. 2.


title: Cauza C-376/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Malta [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 — Articolul 4 alineatul (4) punctul (v) și articolul 16 — Obligația de a scoate din activitate sistemele antiincendiu și extinctoarele care conțin haloni pentru utilizările necritice la bordul navelor — Excepții — Utilizări critice ale halonilor 1301 și 2402]

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Malta
   (Cauza C-376/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 - Articolul 4 alineatul (4) punctul (v) și articolul 16 - Obligația de a scoate din activitate sistemele antiincendiu și extinctoarele care conțin haloni pentru utilizările necritice la bordul navelor - Excepții - Utilizări critice ale halonilor 1301 și 2402)
   2011/C 204/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și E. Depasquale, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta (reprezentanți: S. Camilleri și A. Buhagiar, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 4 alineatul (4) punctul (v) și a articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 2037/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 iunie 2000 privind substanțele care diminuează stratul de ozon (JO L 244, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 108) — Limitarea introducerii pe piață și utilizării de substanțe reglementate — Haloni — Obligația de scoatere din activitate a sistemelor de stingere a incendiilor și a extinctoarelor care conțin haloni — Sisteme antiincendii și extinctoare pe nave

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza F-59/10: Acțiune introdusă la 20 iulie 2010 — Barthel și alții/Curtea de Justiție

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/28

         Acțiune introdusă la 20 iulie 2010 — Barthel și alții/Curtea de Justiție
   (Cauza F-59/10)
   ()
   2010/C 260/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Yvette Barthel (Arlon, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de respingere a Curții de Justiție privind cererea reclamanților de a beneficia de indemnizația pentru muncă neîntreruptă sau în schimburi prevăzută la articolul 1 alineatul (1) prima liniuță din Regulamentul (CECO, CEE, Euratom) nr. 300/76 al Consiliului din 9 februarie 1976 de stabilire a categoriilor de beneficiari care au dreptul la indemnizații pentru muncă neîntreruptă sau în schimburi, a condițiilor de acordare și a cuantumului acestor indemnizații (JO L 38, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 08, p. 190).

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei Grefierului Curții de Justiție a Uniunii Europene de respingere a cererii din 8 iunie 2009 a reclamanților de a beneficia, începând cu 20 decembrie 2006, de indemnizația pentru muncă neîntreruptă sau în schimburi prevăzută la articolul 1 alineatul (1) prima liniuță din Regulamentul (CECO, CEE, Euratom) nr. 300/76 al Consiliului din 9 februarie 1976;

               —

               obligarea Curții de Justiție la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-223/09: Acțiune introdusă la 18 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/3

         Acțiune introdusă la 18 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-223/09)
   2009/C 233/03
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: O. Beynet i M. Kaduczak, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că Republica Polonă și-a încălcat obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2005/89/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 ianuarie 2006 privind măsurile menite să garanteze siguranța aprovizionării cu energie electrică și investițiile în infrastructuri (1) prin faptul că nu a adoptat dispozițiile legale și administrative necesare pentru respectarea acestei directive sau, în orice caz, nu a comunicat Comisiei adoptarea acestora;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 24 februarie 2008. La momentul introducerii prezentei acțiuni pârâta nu a adoptat măsurile necesare pentru transpunerea directivei sau, în orice caz, nu a comunicat aceste măsuri Comisiei.

      (1)  JO L 33, p. 22, Ediție specială, 13/vol.51, p. 309.


title: Cauza C-68/09 P: Ordonanța Curții din 29 ianuarie 2010 — Georgios Karatzoglou/Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER), Comisia Comunităților Europene, succesoare în drepturi a AER (Recurs — Articolul 119 din Regulamentul de procedură — Funcție publică — Contractul de agent temporar pe durată nedeterminată — Reziliere)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/13

         Ordonanța Curții din 29 ianuarie 2010 — Georgios Karatzoglou/Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER), Comisia Comunităților Europene, succesoare în drepturi a AER
   (Cauza C-68/09 P) (1)

   (Recurs - Articolul 119 din Regulamentul de procedură - Funcție publică - Contractul de agent temporar pe durată nedeterminată - Reziliere)
   2010/C 134/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Georgios Karatzoglou (reprezentant: S. A. Pappas, dikigoros)

      Celelalte părți în proces: Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER), Comisia Comunităților Europene, succesoare în drepturi a AER (reprezentanți: D. Martin și J. Currall, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 2 decembrie 2008, Karatzoglou/Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER) (T-471/04) — Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare — Respingerea unei acțiuni privind anularea deciziei AER de reziliere a contractului de agent temporar al recurentului — Obligația de motivare — Abuz de putere — Principiul bunei administrări

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Karatzoglou la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009


title: Cauza T-501/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2008 — R.S. Arbeitsschutz/OAPI — RS Components (RS)

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/49

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 mai 2008 — R.S. Arbeitsschutz/OAPI — RS Components (RS)
   (Cauza T-501/07) (1)

   (2008/C 171/96)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-101/09: Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2011 — Maftah/Comisia ( Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Inexistența forței majore — Lipsa unei erori scuzabile — Inadmisibilitate )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/19

         Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2011 — Maftah/Comisia
   (Cauza T-101/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Inexistența forței majore - Lipsa unei erori scuzabile - Inadmisibilitate)
   2011/C 319/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Elmabruk Maftah (South Harrow, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Grieves, barrister, și A. McMurdie, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Paasivirta și M. Konstantinidis, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: R. Szostak, G. Étienne, M. M. Josephides și E. Finnegan, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei din 22 decembrie 2008 de modificare pentru a 103-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii (JO L 345, p. 60), în măsura în care acest act se referă la reclamant

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Îl obligă pe domnul Elmabruk Maftah la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011.


title: Cauza F-88/15: Acțiune introdusă la 15 iunie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/61

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-88/15)
   (2015/C 279/79)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu îl promova pe reclamant la gradul următor (AD 12) în cadrul exercițiului de promovare 2014 al Comisiei Europene și cerere de daune interese pentru prejudiciul moral pe care pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 12, cuprinsă în lista publicată la data de 14 noiembrie 2014, precum și a răspunsului AIPN la reclamația din 5 martie 2015;

               —

               acordarea sumei de 10  000 de euro pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în cadrul procedurii.


title: Cauza T-92/13: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Philips/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități de producție — Încălcare unică și continuă — Imputabilitatea în sarcina societății-mamă a încălcării săvârșite de întreprinderea comună — Egalitate de tratament — Metodă de calcul al cuantumului amenzii — Luare în calcul a valorii vânzărilor tuburilor catodice prin intermediul unor produse transformate — Luare în calcul a valorii medii a vânzărilor înregistrate pe durata încălcării — Luare în calcul a cifrei de afaceri globale a grupului — Proporționalitate — Durata procedurii administrative”)

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/20

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2015 – Philips/Comisia
   (Cauza T-92/13) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața mondială a tuburilor pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Acorduri și practici concertate în materie de prețuri, de împărțire a piețelor, de capacități de producție - Încălcare unică și continuă - Imputabilitatea în sarcina societății-mamă a încălcării săvârșite de întreprinderea comună - Egalitate de tratament - Metodă de calcul al cuantumului amenzii - Luare în calcul a valorii vânzărilor tuburilor catodice prin intermediul unor produse transformate - Luare în calcul a valorii medii a vânzărilor înregistrate pe durata încălcării - Luare în calcul a cifrei de afaceri globale a grupului - Proporționalitate - Durata procedurii administrative”))
   (2015/C 346/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Koninklijke Philips Electronics NV (Eindhoven, Țările de Jos) (reprezentanți: J. de Pree și S. Molin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Hödlmayr, M. Kellerbauer și P. Van Nuffel, ulterior M. Kellerbauer, P. Van Nuffel și A. Biolan și în final M. Kellerbauer, P. Van Nuffel și V. Bottka, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare în parte a deciziei C (2012) 8839 final a Comisiei din 5 decembrie 2012 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.437 – Tuburi pentru monitoare TV și monitoare de calculatoare) și cu titlu subsidiar, cerere de desființare sau de reducere a amenzilor aplicate reclamantei.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Koninklijke Philips Electronics NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013.


title: Cauza T-421/09 RENV: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – DEI/Comisia [„Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică — Decizie de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării articolului 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE — Articolul 86 alineatul (3) CE — Obligaţia de motivare — Proporţionalitate — Libertate contractuală”]

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/22

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2016 – DEI/Comisia
   (Cauza T-421/09 RENV) (1)

   ([„Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică - Decizie de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării articolului 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE - Articolul 86 alineatul (3) CE - Obligaţia de motivare - Proporţionalitate - Libertate contractuală”])
   (2017/C 038/29)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atena, Grecia) (reprezentant: P. Anestis, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Elenă (reprezentanți: P. Mylonopoulos și K. Boskovits, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Christoforou, agent, asistat de A. Oikonomou, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei C(2009) 6244 final a Comisiei din 4 august 2009 de stabilire a măsurilor specifice pentru corectarea efectelor anticoncurențiale ale încălcării constatate în Decizia Comisiei din 5 martie 2008 privind acordarea sau menținerea în vigoare de către Republica Elenă a drepturilor de extracție a lignitului acordate DEI.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată şi cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Republica Elenă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza T-463/15: Acțiune introdusă la 11 august 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/32

         Acțiune introdusă la 11 august 2015 – Almashreq Investment Fund/Consiliul
   (Cauza T-463/15)
   (2015/C 337/33)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Almashreq Investment Fund (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantei drept admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, anularea Deciziei (PESC) 2015/837 din 28 mai 2015 și a actelor ulterioare de punere în aplicare a acestei decizii, în măsura în care o privesc pe reclamantă;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-432/11, Makhlouf/Consiliul (1).

      (1)  JO C 290, p.13.


title: Cauza T-37/10 P: Recurs introdus la 28 ianuarie 2010 de Carlo De Nicola împotriva Hotărârii pronunțate la 30 noiembrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-55/08, De Nicola/BEI

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/42

         Recurs introdus la 28 ianuarie 2010 de Carlo De Nicola împotriva Hotărârii pronunțate la 30 noiembrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-55/08, De Nicola/BEI
   (Cauza T-37/10 P)
   2010/C 80/67
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Banca Europeană de Investiții

      Concluziile recurentului

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea Băncii Europene de Investiții la plata cheltuielilor de judecată, a dobânzilor și a reevaluării monetare aferente creditului recunoscut.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 30 noiembrie 2009. Prin această hotărâre a fost respinsă o acțiune formulată de domnul De Nicola, având ca obiect pe de o parte o cerere de anulare a deciziei prin care pârâta i-a respins calea de atac prin care viza reexaminarea evaluării pentru 2006, iar pe de altă parte, o cerere de anulare a deciziei Băncii privind promovările pentru anul 2006, în măsura în care nu a fost promovat prin acestea; o cerere de anulare a raportului de evaluare pentru 2006; constatarea faptului că a fost victimă a hărțuirii morale; obligarea Băncii la repararea prejudiciilor care consideră că i-au fost cauzate de hărțuire și, în sfârșit, o cerere de anulare a deciziei de refuz al acoperirii anumitor cheltuieli medicale legate de terapia cu laser.
   În susținerea propriilor pretenții, reclamantul invocă următoarele motive:

               —

               TFP, în mod nelegal, nu s-ar fi pronunțat, iar atunci când nu a pierdut din vedere complet obiectul acțiunii (de exemplu, al doilea și al treilea motiv din cererea de anulare, refuzul Comitetului de recurs de a se pronunța pe fond, etc.) a decis în mod voit să examineze numai anumite excepții.

               —

               TFP nu s-ar fi pronunțat cu privire la cererea acestuia de verificare a comportamentului superiorilor săi din perspectiva criteriilor de evaluare adoptate de pârâtă. În plus, ar fi pretins în mod eronat că apreciază că respectivul comportament vexatoriu denunțat de recurent aparține angajaților, comportament pe care recurentul îl atribuie în mod direct și exclusiv BEI;

               —

               Constituie de asemenea motiv de recurs respingerea probelor propuse și pretinsa răsturnare a sarcinii probei, precum și nemotivarea. În această privință, se reține că TFP ar fi omis să își motiveze mai multe argumente decisive, or ar fi dat o motivare contradictorie și/sau ilogică, deci care lipsește în esență. Se menționează în special refuzul de aplicare a articolului 41 din Statutul personalului, precum și respingerea cererii de anulare a raportului de evaluare pentru anul 2006.

               —

               În sfârșit, recurentul consideră că fiind vorba despre un contract de muncă de drept privat, nu există premisele pentru a se proceda prin analogie și a se aplica în cauză norme și condițiile procesuale aplicabile pentru funcționarii comunitari care au contracte de drept public.


title: Cauza C-144/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Kammergericht Berlin — Germania) — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch [Competența judiciară în materie civilă — Articolul 22 punctul 2 și articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Competența exclusivă a instanțelor din statul în care este situat sediul de a judeca litigiile privind valabilitatea deciziilor organelor societăților — Domeniu de aplicare — Acțiune formulată de o persoană juridică de drept public prin care se urmărește constatarea nulității unui contract din cauza pretinsei nevalidități a deciziilor organelor sale referitoare la încheierea acestuia — Litispendență — Obligația instanței sesizate ulterior de a suspenda procedura — Întindere]

text:
               2.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/6

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Kammergericht Berlin — Germania) — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts/JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch
   (Cauza C-144/10) (1)

   (Competența judiciară în materie civilă - Articolul 22 punctul 2 și articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competența exclusivă a instanțelor din statul în care este situat sediul de a judeca litigiile privind valabilitatea deciziilor organelor societăților - Domeniu de aplicare - Acțiune formulată de o persoană juridică de drept public prin care se urmărește constatarea nulității unui contract din cauza pretinsei nevalidități a deciziilor organelor sale referitoare la încheierea acestuia - Litispendență - Obligația instanței sesizate ulterior de a suspenda procedura - Întindere)
   2011/C 194/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

      Pârâtă: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Kammergericht Berlin — Interpretarea articolului 22 punctul 2 și a articolului 27 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Competență exclusivă a instanțelor din statul în care se află sediul pentru litigiile cu privire la validitatea deciziilor organelor societăților — Aplicabilitatea acestei norme de competență exclusivă în privința unei acțiuni formulate de o persoană juridică de drept public prin care se urmărește constatarea nulității unei convenții din cauza pretinsei nevalidități a deciziilor organelor sale referitoare la încheierea acestei convenții

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 22 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil în cazul unui litigiu în cadrul căruia o societate se prevalează de inopozabilitatea unui contract în privința sa din cauza pretinsei nevalidități, rezultând din încălcarea statutului acesteia, a unei decizii a organelor sale care a condus la încheierea respectivului contract.

      (1)  JO C 148, 5.6.2010.


title: Cauza T-151/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 31 ianuarie 2008 — Aluminium Silicon Mill Products/Comisia Comunităților Europene ( Dumping — Restituire a drepturilor antidumping — Anularea regulamentului de instituire a unui drept antidumping definitiv — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei — Plata cheltuielilor de judecată )

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/28

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 31 ianuarie 2008 — Aluminium Silicon Mill Products/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-151/06) (1)

   („Dumping - Restituire a drepturilor antidumping - Anularea regulamentului de instituire a unui drept antidumping definitiv - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei - Plata cheltuielilor de judecată’)
   (2008/C 92/56)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Aluminium Silicon Mill Products GmbH (Zug, Elveția) (reprezentanți: L. Ruessmann și A. Willems, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Stancanelli și T. Scharf, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei C (2006) 1183 final a Comisiei din 3 aprilie 2006 de respingere parțială a cererilor de rambursare a drepturilor antidumping percepute pentru importurile de siliciu-metal originar din Rusia
   Dispozitivul

               1)

               Tribunalul constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-115/13: Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Dennekamp/Parlamentul [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente referitoare la afilierea anumitor membri ai Parlamentului la sistemul de pensii suplimentare — Refuzul accesului — Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului — Articolul 8 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 — Transferul de date cu caracter personal — Condiții privind necesitatea transferului de date și riscul aducerii unei atingeri intereselor legitime ale persoanei vizate”]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/45

         Hotărârea Tribunalului din 15 iulie 2015 – Dennekamp/Parlamentul
   (Cauza T-115/13) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente referitoare la afilierea anumitor membri ai Parlamentului la sistemul de pensii suplimentare - Refuzul accesului - Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului - Articolul 8 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 - Transferul de date cu caracter personal - Condiții privind necesitatea transferului de date și riscul aducerii unei atingeri intereselor legitime ale persoanei vizate”])
   (2015/C 302/57)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Gert-Jan Dennekamp (Giethoorn, Țările de Jos) (reprezentanți: O. Brouwer, T. Oeyen și E. Raedts, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și N. Görlitz, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantului: Republica Finlanda (reprezentant: H. Leppo, agent), Regatul Suediei (reprezentanți: inițial A. Falk, C. Meyer-Seitz, S. Johannesson și U. Persson, ulterior A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, E. Karlsson, L. Swedenborg, C. Hagerman și F. Sjövall, agenți) și Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPS) (reprezentanți: A. Buchta și U. Kallenberger, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei A (2012) 13180 a Parlamentului din 11 decembrie 2012 privind refuzul de a se acorda reclamantului accesul la anumite documente referitoare la afilierea anumitor membri ai Parlamentului la sistemul de pensii suplimentare.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de anulare a Deciziei A (2012) 13180 a Parlamentului din 11 decembrie 2012 privind refuzul de a se acorda domnului Gert-Jan Dennekamp accesul la anumite documente referitoare la afilierea anumitor membri ai Parlamentului la sistemul de pensii suplimentare, în măsura în care s-a refuzat accesul la numele a 65 de membri ai Parlamentului reclamanți în cauzele în care s-a dat Ordonanța din 15 decembrie 2010, Albertini și alții și Donnelly/Parlamentul (T-219/09 și T-326/09, Rep., EU:T:2010:519) și s-a pronunțat Hotărârea din 18 octombrie 2011, Purvis/Parlamentul (T-439/09, Rep., EU:T:2011:600).

               2)

               Anulează Decizia A (2012) 13180 în măsura în care Parlamentul a refuzat accesul la numele membrilor care participă la sistem care, în calitate de membri ai plenului Parlamentului, au luat parte efectiv la voturile privind acest sistem de pensii suplimentare cu ocazia scrutinelor din 24 aprilie 2007, din 22 aprilie 2008 și din 10 mai 2012.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Parlamentul suportă propriile cheltuieli de judecată și trei pătrimi din cele efectuate de domnul Dennekamp.

               5)

               Domnul Dennekamp suportă o pătrime din propriile cheltuieli de judecată.

               6)

               Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD), Republica Finlanda și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 114, 20.4.2013.


title: Cauza C-150/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 25 martie 2013 — C, cealaltă parte din procedură: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 25 martie 2013 — C, cealaltă parte din procedură: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-150/13)
   2013/C 171/34
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Recurent: C

      Cealaltă parte din procedură: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebarea preliminară

   Care sunt limitele pe care le stabilește articolul 4 din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (1), precum și Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolele 3 și 7 din Cartă, privind modalitățile în care trebuie apreciată credibilitatea unei pretinse orientări sexuale, și se deosebesc aceste limite față de cele valabile pentru aprecierea credibilității celorlalte motive de persecuție, iar în caz afirmativ, în ce măsură?

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 07, p. 52.


title: Cauza C-562/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 4 noiembrie 2015 – Carrefour Hypermarchés SAS/ITM Alimentaire International SASU

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 4 noiembrie 2015 – Carrefour Hypermarchés SAS/ITM Alimentaire International SASU
   (Cauza C-562/15)
   (2016/C 027/14)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Paris

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Carrefour Hypermarchés SAS

      Pârâtă: ITM Alimentaire International SASU

      Întrebările preliminare

               1)

               Să declare dacă articolul 4 literele (a) și (c) din Directiva 2006/114/CE din 12 decembrie 2006 (1) potrivit căruia: „[s]e permite publicitatea comparativă […] în cazul în care (…) nu este înșelătoare (…) compară, în mod obiectiv, una sau mai multe caracteristici esențiale, relevante, verificabile și reprezentative ale respectivelor bunuri și servicii” trebuie interpretat în sensul că o comparație a prețului produselor vândute de firme de distribuție se permite numai dacă produsele sunt vândute în magazine de formate sau de dimensiuni identice,

               2)

               Să declare dacă faptul că magazinele ale căror prețuri sunt comparate au dimensiuni și formate diferite constituie o informație semnificativă, în sensul Directivei 2005/29/CE (2), care trebuie să fie adusă în mod necesar la cunoștința consumatorului,

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ, să declare care ar trebui să fie nivelul și/sau suportul de difuzare a acestei informații către consumator.

      (1)  Directiva 2006/114/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind publicitatea înșelătoare și comparativă (JO L 376, p. 21, Ediție specială 15/vol. 18, p. 229).

      (2)  Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială 15/vol.14, p. 260, rectificare în JO 2013 L 129, p. 40)