title: Cauza C-54/18: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italia) — Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo (Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice — Proceduri care vizează căile de atac — Directiva 89/665/CEE — Articolele 1 și 2c — Cale de atac împotriva deciziilor de admitere sau de excludere a ofertanților — Termene de exercitare a căii de atac — Termen de decădere de 30 de zile — Reglementare națională de excludere a posibilității de a pretinde nelegalitatea unei decizii de admitere în cadrul unei căi de atac împotriva unor acte ulterioare — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 47 — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/3

      Ordonanța Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italia) — Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo
      (Cauza C-54/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice - Proceduri care vizează căile de atac - Directiva 89/665/CEE - Articolele 1 și 2c - Cale de atac împotriva deciziilor de admitere sau de excludere a ofertanților - Termene de exercitare a căii de atac - Termen de decădere de 30 de zile - Reglementare națională de excludere a posibilității de a pretinde nelegalitatea unei decizii de admitere în cadrul unei căi de atac împotriva unor acte ulterioare - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 47 - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă)
      (2019/C 172/03)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus

         Pârâte: Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

         cu participarea: Ati Cilte Soc. coop. soc., Coesa Pinerolo Soc. coop. soc. arl, La Dua Valadda Soc. coop. soc., Consorzio di Cooperative Sociali il Deltaplano Soc. coop. soc., La Fonte Soc. coop. soc. Onlus, Società Italiana degli Avvocati Amministrativisti (SIAA), Associazione Amministrativisti.it, Camera degli Avvocati Amministrativisti

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014, și, în special, prin articolele 1 și 2c din aceasta, coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că trebuie introduse căile de atac împotriva deciziilor autorităților contractante de admitere sau de excludere a participării la procedurile de achiziții publice într-un termen de 30 de zile, sub sancțiunea decăderii, începând de la comunicarea lor către persoanele interesate, cu condiția ca deciziile astfel comunicate să cuprindă o expunere a motivelor relevante pentru a se asigura că acestea din urmă au cunoscut sau au putut cunoaște încălcarea dreptului Uniunii pe care o invocă.

                  2)

                  Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23, în special articolele 1 și 2c din aceasta, coroborate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că care prevede că în lipsa unei căi de atac împotriva deciziilor autorităților contractante de admitere a participării ofertanților la procedurile de achiziții publice într-un termen de decădere de 30 de zile de la comunicarea lor, nu mai este posibil ca persoanele interesate să invoce nelegalitatea respectivelor decizii în cadrul unor căi de atac îndreptate împotriva actelor subsecvente, și în special împotriva deciziilor de atribuire, sub rezerva imposibilității de a opune respectivelor persoane interesate o asemenea decădere decât cu condiția ca acestea să fi cunoscut sau să fi putut cunoaște, prin comunicarea menționată, nelegalitatea pe care o invocă.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-373/18: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 31 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel — Portugalia) — Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas/Autoridade Tributária e Aduaneira (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Impozitarea indirectă a majorării de capital — Directiva 69/335/CEE — Articolele 4 și 7 — Înființare a unei societăți de capital — Taxa de timbru în vigoare la 1 iulie 1984 — Eliminarea acestei taxe de timbru ulterior, apoi reintroducerea ei)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/4

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 31 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel — Portugalia) — Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-373/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Impozitarea indirectă a majorării de capital - Directiva 69/335/CEE - Articolele 4 și 7 - Înființare a unei societăți de capital - Taxa de timbru în vigoare la 1 iulie 1984 - Eliminarea acestei taxe de timbru ulterior, apoi reintroducerea ei)
      (2019/C 172/04)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas

         Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Dispozitivul

      Articolul 4 alineatul (1) litera (a) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale prin care un stat membru a reintrodus o taxă pe majorarea de capital cu privire la operațiunile de înființare a unei societăți de capital care intră sub incidența primei dispoziții menționate, care erau supuse unei asemenea taxe la 1 iulie 1984, dar care, ulterior, au fost scutite de plata taxei respective.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-489/18: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter (Trimitere preliminară — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Agricultură — Sisteme de sprijin direct — Schemă de plată unică — Cerere de plată unică pe suprafață — Criterii — Utilizator legitim de teren agricol)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/5

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 15 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungaria) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter
      (Cauza C-489/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Agricultură - Sisteme de sprijin direct - Schemă de plată unică - Cerere de plată unică pe suprafață - Criterii - Utilizator legitim de teren agricol)
      (2019/C 172/05)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Farmland Kft.

         Pârât: Földművelésügyi Miniszter

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Budapest Környéki Közigazgatási și Munkaügyi Bíróság (Tribunalul Administrativ și pentru Litigii de Muncă din districtul Budapesta, Ungaria), prin decizia din 17 iulie 2018, este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 381, 22.10.2018.


title: Cauza C-689/18: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 7 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Dioikitiko Protodikeio Patron — Grecia) — XT/Elliniko Dimosio (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Impozite interne — Interdicția impozitărilor discriminatorii — Taxă pe produsele de lux — Autovehicule — Scutire de taxă în funcție de data primei puneri în circulație în statul membru de impozitare — Neluarea în considerare a datei primei puneri în circulație într-un alt stat membru)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/5

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 7 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Dioikitiko Protodikeio Patron — Grecia) — XT/Elliniko Dimosio
      (Cauza C-689/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Impozite interne - Interdicția impozitărilor discriminatorii - Taxă pe produsele de lux - Autovehicule - Scutire de taxă în funcție de data primei puneri în circulație în statul membru de impozitare - Neluarea în considerare a datei primei puneri în circulație într-un alt stat membru)
      (2019/C 172/06)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Dioikitiko Protodikeio Patron

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: XT

         Pârât: Elliniko Dimosio

         Dispozitivul

      Articolul 110 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune reglementării unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia orice proprietar sau posesor al unui autoturism cu capacitate cilindrică mare de uz privat a cărui vechime, calculată de la data primei puneri în circulație în acest stat membru, este mai mare de zece ani este scutit de taxa pe produsele de lux, fără să se țină seama de o eventuală punere în circulație anterioară survenită într-un alt stat membru.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-8/19 PPU: Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgaria) — Procedură penală privind pe RH (Trimitere preliminară — Procedură preliminară de urgență — Cooperare judiciară în materie penală — Directiva (UE) 2016/343 — Articolul 4 — Referirile publice la vinovăție — Decizie de arestare preventivă — Căi de atac — Procedură de control al legalității acestei decizii — Respectarea prezumției de nevinovăție — Articolul 267 TFUE — Articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Dreptul de a fi judecat într-un termen rezonabil — Reglementare națională care restrânge posibilitatea instanțelor naționale de a sesiza Curtea cu o cerere de decizie preliminară sau le obligă să se pronunțe fără a aștepta răspunsul la această cerere — Sancțiuni disciplinare în caz de nerespectare a acestei reglementări)

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/6

      Ordonanța Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgaria) — Procedură penală privind pe RH
      (Cauza C-8/19 PPU) (1)

      (Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare judiciară în materie penală - Directiva (UE) 2016/343 - Articolul 4 - Referirile publice la vinovăție - Decizie de arestare preventivă - Căi de atac - Procedură de control al legalității acestei decizii - Respectarea prezumției de nevinovăție - Articolul 267 TFUE - Articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Dreptul de a fi judecat într-un termen rezonabil - Reglementare națională care restrânge posibilitatea instanțelor naționale de a sesiza Curtea cu o cerere de decizie preliminară sau le obligă să se pronunțe fără a aștepta răspunsul la această cerere - Sancțiuni disciplinare în caz de nerespectare a acestei reglementări)
      (2019/C 172/07)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      RH

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 267 TFUE și articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, astfel cum este interpretată de jurisprudență, care are drept consecință că instanța națională este ținută să se pronunțe cu privire la legalitatea unei decizii de arestare preventivă fără a avea posibilitatea de a formula o cerere de decizie preliminară în fața Curții sau de a aștepta răspunsul acesteia.

                  2)

                  Articolele 4 și 6 din Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale coroborate cu considerentul (16) al acesteia trebuie interpretate în sensul că cerințele care decurg din prezumția de nevinovăție nu se opun ca, atunci când instanța competentă examinează motivele plauzibile care permit să se presupună că persoana suspectată sau acuzată a săvârșit infracțiunea imputată pentru a se pronunța cu privire la legalitatea unei decizii de arestare preventivă, această instanță să efectueze o evaluare comparativă a elementelor de probă incriminatoare și dezincriminatoare care îi sunt prezentate și să își motiveze decizia nu numai prin indicarea elementelor reținute, ci și prin soluționarea obiecțiilor apărătorului persoanei în cauză, cu condiția ca această decizie să nu prezinte persoana deținută ca fiind vinovată.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-755/18 P: Recurs introdus la 30 noiembrie 2018 de Harry Shindler și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 26 noiembrie 2018 în cauza T-458/17, Shindler și alții/Consiliul

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/7

      Recurs introdus la 30 noiembrie 2018 de Harry Shindler și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 26 noiembrie 2018 în cauza T-458/17, Shindler și alții/Consiliul
      (Cauza C-755/18 P)
      (2019/C 172/08)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurenți: Harry Shindler și alții (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene
      Prin Ordonanța din 19 martie 2019, Curtea (Camera a patra) a respins recursul.


title: Cauza C-88/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Zărnești (România) la data de 7 februarie 2019 — Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor”/TM, UN, Asociația DMPA

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Judecătoria Zărnești (România) la data de 7 februarie 2019 — Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor”/TM, UN, Asociația DMPA
      (Cauza C-88/19)
      (2019/C 172/09)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Judecătoria Zărnești

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor”

         Pârâți: TM, UN, Asociația DMPA

         Întrebarea preliminară

      Articolul 16 din Directiva 92/43/CEE (1) trebuie interpretat în sensul că impune statelor membre stabilirea de derogări de la dispozițiile articolelor 12, 13, 14 și 15 literele (a) și (b) și în situațiile în care animalele ce aparțin speciilor amenințate părăsesc habitatul natural, aflându-se fie în imediata apropiere a acestuia, fie complet în afara acestuia?

         (1)  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992 L 206, p. 7, Ediție specială 15/vol. 2, p. 109)


title: Cauza C-96/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Austria) la 8 februarie 2019 — VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Austria) la 8 februarie 2019 — VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln
      (Cauza C-96/19)
      (2019/C 172/10)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Niederösterreich

         Părțile din procedura principală

         Recurent: VO

         Autoritate intimată: Bezirkshauptmannschaft Tulln

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (UE) nr. 165/2014 (1), în special articolul 34 alineatul (3) al doilea paragraf, precum și articolul 36 alineatul (2) din acest regulament, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune conducătorilor de autovehicule echipate cu un tahograf digital în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (h) din Regulamentul (UE) nr. 165/2014, în cazul în care de pe cardul de conducător auto [articolul 2 alineatul (2) litera (f) din regulamentul amintit] lipsesc anumite zile lucrătoare, pentru care nu există nici foi de înregistrare, să dețină și să prezinte pentru zilele respective, în cazul unor controale, adeverințe corespunzătoare din partea angajatorului, care să îndeplinească cerințele minime prevăzute de formularul elaborat de Comisie în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2006/22/CE (2)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                  Formularul stabilit de Comisie prin Decizia 2009/959/UE (3) este în tot sau în parte nevalabil?

         (1)  Regulamentului (UE) nr. 165/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 februarie 2014 privind tahografele în transportul rutier, de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3821/85 al Consiliului privind aparatura de înregistrare în transportul rutier și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere (JO 2014, L 60, p. 1).

         (2)  Directiva 2006/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind condițiile minime pentru punerea în aplicare a Regulamentelor (CEE) nr. 3820/85 și (CEE) nr. 3821/85 ale Consiliului privind legislația socială referitoare la activitățile de transport rutier și de abrogare a Directivei 88/599/CEE a Consiliului (JO 2006, L 102, p. 35, Ediție specială, 07/vol. 15, p. 187).

         (3)  Decizia Comisiei din 14 decembrie 2009 de modificare a Deciziei 2007/230/CE privind formularul referitor la legislația socială în domeniul transporturilor rutiere [notificată cu numărul C(2009) 9895] (JO 2009, L 330, p. 80).


title: Cauza C-101/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 februarie 2019 — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 februarie 2019 — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-101/19)
      (2019/C 172/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 69 din Directiva 2001/83/CE (1) cuprinde mențiuni exhaustive cu privire la conținutul autorizat al prospectului medicamentelor prevăzute la articolul 14 alineatul (1) sau este necesară includerea altor informații în sensul articolului 62 din Directiva 2001/83/CE?

                  2)

                  Informațiile referitoare la posologia medicamentelor prevăzute la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE pot fi considerate informații care sunt utile pentru pacient în sensul articolului 62 din Directiva 2001/83/CE?

         (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 (JO 2012, L 299, p. 1).


title: Cauza C-102/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 februarie 2019 — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 11 februarie 2019 — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-102/19)
      (2019/C 172/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 69 din Directiva 2001/83/CE (1) cuprinde mențiuni exhaustive cu privire la conținutul autorizat al prospectului medicamentelor prevăzute la articolul 14 alineatul (1) sau este necesară includerea altor informații în sensul articolului 62 din Directiva 2001/83/CE?

                  2)

                  Informațiile referitoare la posologia medicamentelor prevăzute la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE pot fi considerate informații care sunt utile pentru pacient în sensul articolului 62 din Directiva 2001/83/CE?

         (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/26/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 (JO 2012, L 299, p. 1).


title: Cauza C-118/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 15 februarie 2019 — ZS/PVA Landesstelle Salzburg

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Salzburg (Austria) la 15 februarie 2019 — ZS/PVA Landesstelle Salzburg
      (Cauza C-118/19)
      (2019/C 172/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Salzburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ZS

         Pârâtă: PVA Landesstelle Salzburg
      Prin Ordonanța președintelui Curții din 22 martie 2019, cauza a fost radiată din registrul Curții.


title: Cauza C-134/19 P: Recurs introdus la 18 februarie 2019 de Bank Refah Kargaran împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 10 decembrie 2018 în cauza T-552/15, Bank Refah Kargaran/Consiliul

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/12

      Recurs introdus la 18 februarie 2019 de Bank Refah Kargaran împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 10 decembrie 2018 în cauza T-552/15, Bank Refah Kargaran/Consiliul
      (Cauza C-134/19 P)
      (2019/C 172/16)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Bank Refah Kargaran (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea în parte a hotărârii pronunțate la 10 decembrie 2018 de Camera a doua a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-552/15;

                  —

                  cu titlu principal, admiterea concluziilor pe care recurenta le-a formulat în fața Tribunalului Uniunii Europene, și anume acordarea de daune interese în cuantum de 68 651 319 euro pentru repararea prejudiciului său material și în cuantum de 52 547 415 euro pentru repararea prejudiciului său moral;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  în ambele cazuri, obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept
                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că motivarea insuficientă a deciziei anulate nu este o încălcare suficient de gravă a unei norme de drept al Uniunii Europene.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept
                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat că introducerea unei acțiuni de către o reclamantă victimă a unei sancțiuni nelegale adoptate de Consiliul Uniunii Europene și obținerea anulării sancțiunii fac ca invocarea unei încălcări suficient de grave a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă să fie inutilă.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept
                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a respins un motiv precizat de recurentă în replica sa fără a verifica, astfel cum impune jurisprudența, dacă dezvoltarea acestui motiv în replică rezultă din evoluția normală a dezbaterii inițiate ca urmare a cererii introductive în timpul procedurii contencioase.

                  4.

                  Al patrulea și la al cincilea motiv, întemeiate pe o eroare de drept
                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat în mod greșit hotărârea pronunțată în cauza T-24/11 (1) și când a considerat că constatarea potrivit căreia Consiliul și-a încălcat obligația de a-i comunica recurentei elementele reținute împotriva sa în ceea ce privește motivul reținut pentru măsurile de înghețare a fondurilor nu stabilește existența unei încălcări suficient de grave a dreptului Uniunii Europene care să angajeze răspunderea Uniunii.

                  5.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe denaturarea cererii introductive
                  Tribunalul a denaturat cererea introductivă atunci când, pentru a reține inadmisibilitatea argumentului recurentei, a considerat că aceasta nu a invocat, în stadiul cererii introductive, o pretinsă nelegalitate întemeiată pe lipsa de conformitate a motivului de includere a numelui său pe listele persoanelor vizate de măsuri restrictive cu criteriul aplicat de Consiliu.

                  6.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe denaturarea cererii introductive
                  Tribunalul a denaturat cererea introductivă atunci când a redus motivele de nelegalitate invocate de recurentă la simpla încălcare a obligației de motivare.

         (1)  Hotărârea din 6 septembrie 2013, Bank Refah Kargaran/Conseil (T-24/11, EU:T:2013:403).


title: Cauza C-135/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 20 februarie 2019 — Pensionsversicherungsanstalt/CW

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 20 februarie 2019 — Pensionsversicherungsanstalt/CW
      (Cauza C-135/19)
      (2019/C 172/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Pensionsversicherungsanstalt

         Intimată: CW

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Potrivit dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (1), alocația austriacă de reabilitare trebuie calificată drept

                              —

                              prestație de boală, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din regulament sau

                              —

                              indemnizație de invaliditate, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (c) din regulament sau

                              —

                              ajutor de șomaj, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (h) din regulament?

                  2)

                  În lumina dreptului primar, Regulamentul (CE) nr. 883/2004 trebuie interpretat în sensul că un stat membru, în calitate de fost stat de reședință și în care a fost desfășurată activitatea salariată, are obligația să plătească prestații precum alocația austriacă de reabilitare unei persoane care are reședința în alt stat membru, în cazul în care această persoană a dobândit cea mai mare parte a perioadelor de asigurare pentru boală și pentru pensie în calitate de angajat în acest alt stat membru (din punct de vedere temporal, după schimbarea reședinței în acesta cu ani în urmă), iar de atunci nu i s-au mai acordat prestații din partea asigurărilor de sănătate și de pensii din fostul stat de reședință și în care a fost desfășurată activitatea salariată?

         (1)  JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.


title: Cauza C-157/19 P: Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Ehab Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-409/16, Makhlouf/Consiliul

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/15

      Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Ehab Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-409/16, Makhlouf/Consiliul
      (Cauza C-157/19 P)
      (2019/C 172/18)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Ehab Makhlouf (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

                  —

                  Declararea acțiunii recurentului ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 12 decembrie 2018 pronunțată de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-409/16, Ehab Makhlouf/Consiliul Uniunii Europene;

            și, statuând pe calea unor dispoziții noi:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 (1) și a actelor de punere în executare subsecvente acesteia în măsura în care îl privesc pe recurent;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurentul invocă trei motive.
      Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept, în măsura în care Tribunalul a încălcat dreptul recurentului de a fi ascultat în prealabil adoptării unor măsuri restrictive noi, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale.
      Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe o denaturare a situației de fapt în măsura în care nu a ținut seama de probele depuse de recurent în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu sprijină regimul sirian.
      Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în măsura în care Tribunalul nu a considerat ca nelegale dispozițiile 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC (2) potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea unei sancțiuni, răsturnând sarcina probei cu aceeași ocazie.

         (1)  Decizia (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei ( JO L 141, p. 125).

         (2)  Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14).


title: Cauza C-158/19 P: Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Razan Othman împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-416/16, Othman/Consiliul

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/16

      Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Razan Othman împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-416/16, Othman/Consiliul
      (Cauza C-158/19 P)
      (2019/C 172/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Razan Othman (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

                  —

                  Declararea acțiunii recurentului ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 12 decembrie 2018 pronunțată de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-416/16, Razan Othman/Consiliul Uniunii Europene;

            și, statuând pe calea unor dispoziții noi:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 (1) și a actelor de punere în executare subsecvente acesteia în măsura în care îl privesc pe recurent;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurentul invocă trei motive.
      Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept, în măsura în care Tribunalul a încălcat dreptul recurentului de a fi ascultat în prealabil adoptării unor măsuri restrictive noi, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale.
      Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe o denaturare a situației de fapt în măsura în care nu a ținut seama de probele depuse de recurent în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu sprijină regimul sirian.
      Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în măsura în care Tribunalul nu a considerat ca nelegale dispozițiile 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC (2) potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea unei sancțiuni, răsturnând sarcina probei cu aceeași ocazie.

         (1)  Decizia (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 141, p. 125).

         (2)  Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14).


title: Cauza C-159/19 P: Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Consiliul

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/17

      Recurs introdus la 21 februarie 2019 de Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Consiliul
      (Cauza C-159/19 P)
      (2019/C 172/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  Declararea acțiunii recurentei ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 12 decembrie 2018 pronunțată de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Consiliul Uniunii Europene;

            și, statuând pe calea unor dispoziții noi:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 (1) și a actelor de punere în executare subsecvente acesteia în măsura în care o privesc pe recurentă;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive.
      Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept, în măsura în care Tribunalul a încălcat dreptul recurentei de a fi ascultat în prealabil adoptării unor măsuri restrictive noi, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale.
      Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe o denaturare a situației de fapt în măsura în care nu a ținut seama de probele depuse de recurent în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu sprijină regimul sirian.
      Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept în măsura în care Tribunalul nu a considerat ca nelegale dispozițiile 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC (2) potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea unei sancțiuni, răsturnând sarcina probei cu aceeași ocazie.

         (1)  Decizia (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 141, p. 125).

         (2)  Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 147, p. 14).


title: Cauza C-182/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 26 februarie 2019 — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 26 februarie 2019 — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-182/19)
      (2019/C 172/21)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Intimată: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Întrebarea preliminară

      Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2016/1140 (1) al Comisiei din 8 iulie 2016 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată este nevalid în măsura în care clasifică la codul 3824 din NC, mai precis la poziția 38249096, produsele care:

                  i.

                  sunt compuse dintr-un material asemănător unei feșe, care conține „celule generatoare de căldură”, inclusiv substanțe chimice,

                  ii.

                  acționează în mod similar unei cataplasme, însă oferă beneficii suplimentare,

                  iii.

                  prin intermediul unei reacții chimice exoterme înlătură durerea, reduc rigiditatea și stimulează vindecarea țesuturilor (după cum au confirmat mai multe studii clinice),

                  iv.

                  sunt ambalate pentru vânzarea cu amănuntul și

                  v.

                  sunt prezentate și comercializate în mod explicit ca fiind destinate unor scopuri medicale și ca producând efectele identificate la punctul (iii) de mai sus,
                  pe baza substanțelor chimice care constituie materialul sau componenta care conferă caracterul lor esențial, iar nu la poziția 3005 [pe baza modului de redactare a pozițiilor, a notelor de secțiuni sau de capitole și a notelor explicative relevante potrivit regulii generale de interpretare 1, aplicarea regulii generale de interpretare 3 litera (a) impunând clasificarea în concordanță cu descrierea cea mai precisă sau în alt mod]?

         (1)  JO 2016, L 189, p. 1.


title: Cauza C-208/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Austria) la 4 martie 2019 — NK/MS și AS

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Austria) la 4 martie 2019 — NK/MS și AS
      (Cauza C-208/19)
      (2019/C 172/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: NK

         Pârâți și intimați: MS, AS

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un contract încheiat între un arhitect și un consumator, potrivit căruia arhitectul trebuie să efectueze (numai) proiectarea construcției unei case unifamiliale noi, inclusiv elaborarea planurilor, reprezintă un contract „având ca obiect construirea unor clădiri noi” în sensul articolului 3 alineatul (3) litera (f) din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
                  Un contract încheiat între un arhitect și un consumator, potrivit căruia arhitectul se angajează să efectueze proiectarea construcției unei case unifamiliale noi, în conformitate cu cerințele și dorințele beneficiarilor săi și, în acest context, arhitectul trebuie să elaboreze planuri, reprezintă un contract de furnizare de „bunuri confecționate după specificațiile prezentate de consumator sau personalizate în mod clar” în sensul articolului 16 litera (c) și al articolului 2 punctele 3 și 4 din Directiva 2011/83/UE?

         (1)  JO 2011, L 304, p. 64.


title: Cauza C-217/19: Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Finlanda

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/20

      Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Finlanda
      (Cauza C-217/19)
      (2019/C 172/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, E. Ljung Rasmussen, agenți)

         Pârâtă: Republica Finlanda

         Concluziile reclamantei

                  —

                  declararea faptului că prin acordarea în mod recurent a unor autorizații pentru vânătoarea de primăvară de masculi din specia Somateria mollissima în provincia Åland din 2011, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 alineatul (4) și al articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice;

                  —

                  obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Din anul 2011, guvernul regional al insulei Åland, o regiune autonomă din Finlanda, a autorizat în mod recurent în fiecare an „derogarea pentru vânătoarea de primăvară” a unor masculi din specia Somateria mollissima de rațe cu o cotă totală cuprinsă între 2000 și 3800 de păsări pe o durată cuprinsă între două și trei săptămâni în luna mai. Această perioadă coincide cu perioada de reproducere a Somateria mollissima.
      Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2009/147/CE interzice vânătoarea în perioada de reproducere.
      Finlanda susține că vânătoarea de primăvară a Somateria mollissima pe insula Åland se justifică prin derogarea de la articolul 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147/CE. Potrivit jurisprudenței Curții, statelor membre le revine sarcina probei în ceea ce privește îndeplinirea condițiilor prevăzute la această dispoziție.
      Comisia consideră că Finlanda, în primul rând, nu a dovedit că regimul de derogare constituie o „utilizare judicioasă” în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147/CE. Mai precis, Finlanda nu a demonstrat cu probe științifice solide că se asigură că populația relevantă de rațe din specia Somateria mollissima este menținută la un nivel satisfăcător.
      În al doilea rând, Finlanda nu a demonstrat că vânătoarea de primăvară autorizată privește numai utilizarea de păsări „în număr mic” în sensul articolului 9 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2009/147/CE.

         (1)  Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO 2010, L 20, p. 7).


title: Cauza C-231/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 15 martie 2019 — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 15 martie 2019 — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-231/19)
      (2019/C 172/24)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Intimați: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Întrebarea preliminară

      Articolul 135 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2006/112/CE (1) a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care o prestare unică de servicii de gestionare în sensul articolului respectiv este efectuată de un furnizor terț către un gestionar de fond și este utilizată de gestionarul fondului respectiv atât pentru gestionarea de fonduri comune de plasament („FCP-uri”) cât și pentru gestionarea altor fonduri care nu sunt fonduri comune de plasament („non-FCP-uri”):

                  (a)

                  Prestarea unică respectivă va fi impozitată la o cotă unică? În caz afirmativ, cum se determină această cotă unică? sau

                  (b)

                  Contraprestația pentru prestarea unică respectivă trebuie repartizată în funcție de utilizarea serviciilor de gestionare (de exemplu, în funcție de valoarea fondurilor gestionate în cadrul FCP-urilor și respectiv în cadrul non-FCP-urilor), astfel încât o parte din prestarea unică să fie scutită iar o parte să fie impozabilă?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-235/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 18 martie 2019 — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 18 martie 2019 — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Cauza C-235/19)
      (2019/C 172/25)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal

         Părțile din procedura principală

         Apelante: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

         Intimată: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Întrebarea preliminară

      Prestarea unor servicii de gestionare a fondurilor de pensii precum cele furnizate administratorilor fiduciari de (a) asigurători și/sau de (b) societăți neautorizate ca asigurători constituie „tranzacții de asigurare” în sensul articolului 135 alineatul (1) litera (a) din Directiva privind TVA (1) [fostul articol 13 secțiunea B litera (a) din A șasea directivă]?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-239/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 20 martie 2019 — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 20 martie 2019 — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.
      (Cauza C-239/19)
      (2019/C 172/26)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Eli Lilly and Company

         Pârâtă: Genentech Inc.

         Întrebarea preliminară

      Regulamentul nr. 469/2009 (1) se opune eliberării unui certificat suplimentar de protecție titularului unui brevet de bază pentru un produs care face obiectul unei autorizații de introducere pe piață deținute de un terț, fără consimțământul acestuia din urmă?

         (1)  Regulamentul 469/2009/CE al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO 2009, L 152, p. 1).


title: Cauza C-564/17: Ordonanța președintelui Curții din 4 februarie 2019 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei, susținut de: Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Letonia, Republica Lituania, Ungaria

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/23

      Ordonanța președintelui Curții din 4 februarie 2019 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei, susținut de: Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Letonia, Republica Lituania, Ungaria
      (Cauza C-564/17) (1)

      (2019/C 172/28)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 328, 13.11.2017.


title: Cauza C-399/18: Ordonanța președintelui Curții din 18 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Țările de Jos) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, cu participarea: Gas Transport Services BV

text:
               20.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 172/25

      Ordonanța președintelui Curții din 18 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Țările de Jos) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, cu participarea: Gas Transport Services BV
      (Cauza C-399/18) (1)

      (2019/C 172/33)
      Limba de procedură: neerlandeza
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-48/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 25 ianuarie 2019 — X-GmbH/Finanzamt Z

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 25 ianuarie 2019 — X-GmbH/Finanzamt Z
      (Cauza C-48/19)
      (2019/C 148/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: X-GmbH

         Pârât: Finanzamt Z

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În împrejurări precum cele din litigiul principal, atunci când o persoană impozabilă consiliază telefonic pacienții asigurați, în numele caselor de asigurări de sănătate, cu privire la diverse teme referitoare la sănătate și la boli, există o activitate care intră în domeniul de aplicare al articolului 132 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1)?

                  2)

                  În împrejurări precum cele din litigiul principal, pentru a dovedi calificarea profesională necesară, este suficient ca, în cazul serviciilor menționate la prima întrebare și în cazul operațiunilor desfășurate în cadrul „programelor de asistență a pacienților”, consilierea telefonică să fie efectuată de „îndrumători în domeniul sănătății” (personal medical specializat, asistenți medicali) și ca în aproximativ o treime dintre cazuri să fie de asemenea implicat un medic?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-56/19 P: Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de RFA International, LP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-113/15, RFA International/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/15

      Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de RFA International, LP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-113/15, RFA International/Comisia
      (Cauza C-56/19 P)
      (2019/C 148/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: RFA International, LP (reprezentanți: B. Evtimov, аvocat, M. Krestiyanova, avocată, D. O'Keeffe, Solicitor, N. Tuominen, E. Borovikov, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  soluționarea în mod definitiv a litigiului, dacă acesta este în stare de judecată;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Curții de Justiție, precum și a celor aferente procedurii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Prezentul recurs este limitat la atacarea constatărilor Tribunalului cu privire la al doilea motiv invocat de către recurentă în primă instanță.
      În constatările sale, Tribunalul a săvârșit o eroare în interpretarea juridică a articolului 11 alineatele (9) și (10) din regulamentul de bază (1) și prin definirea într-un sens prea larg a sferei pe care o pot avea alegerile discreționare ale Comisiei atunci când examinează situații complexe în temeiul acestor dispoziții. Recurenta solicită Curții de Justiție anularea hotărârii atacate pentru următoarele motive.
      Tribunalul a săvârșit două erori de drept în interpretarea regulamentului de bază.

                  a)

                  În primul rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. În temeiul acestei dispoziții, în toate anchetele de reexaminare, Comisia aplică, în măsura în care circumstanțele nu s-au schimbat, aceeași metodă ca și în ancheta care a avut ca rezultat impunerea taxei, ținându-se seama de dispozițiile articolului 2 din regulamentul respectiv. Or, atunci când a apreciat reflectarea taxelor antidumping în prețurile de revânzare, Comisia nu a făcut-o pe baza prețurilor de revânzare identificate cu ocazia anchetei care a condus la regulamentul inițial, ci pe baza costurilor de producție actuale din Rusia. Aceasta constituie o schimbare a metodei în sensul articolului 11 alineatul (9) din regulamentul de bază. Comisia a arătat că circumstanțele se schimbaseră în mod semnificativ după ancheta inițială și, în special, costurile de producție ale exportatorilor ruși crescuseră cu aproximativ 100 %. Cu toate acestea, creșterile prețurilor existau și erau deja cunoscute în perioadele de anchetă de rambursare cuprinse între anii 2008 și 2010.

                  b)

                  În al doilea rând, Tribunalul a interpretat în mod greșit articolul 11 alineatul (10) din regulamentul de bază prin aplicarea unui criteriu juridic eronat. Criteriul juridic elaborat de Tribunal impune ca dovada includerii taxelor antidumping în prețurile de export să fie făcută doar prin intermediul datelor privind prețurile DDP (2) și prin demonstrarea faptului că noile prețuri conțin nu numai taxele antidumping, ci și integralitatea costurilor de producție suportate. Nici articolul 11 alineatul (10) din Regulamentul de bază, nici Avizul Comisiei privind rambursarea taxelor antidumping (3) nu prevăd o astfel de cerință.

            În final, Tribunalul a făcut constatări de fapt în esență incorecte atunci când a concluzionat că:

                  a)

                  Creșterile costurilor de producție au survenit doar pe durata primei și a celei de a doua perioade de anchetă de rambursare și constituiau astfel o schimbare a circumstanțelor care justifică o schimbare a metodei. De fapt, Comisia avea deja cunoștință despre creșterile costurilor în perioada de anchetă inițială și în cea a anchetelor de rambursare dintre anii 2008 și 2010.

                  b)

                  Schimbarea metodei a fost justificată de crearea de condiții de concurență echitabile și de evitarea unui tratament discriminatoriu între operatorii care ar face obiectul acelorași măsuri. În fapt, toți producătorii ruși ar fi suportat aceleași creșteri de costuri.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 343, p. 51).

         (2)  „Livrare cu taxe vamale achitate”

         (3)  JO 2014, C 164, p. 9.


title: Cauza C-57/19 P: Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-793/14, Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/16

      Recurs introdus la 25 ianuarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018 în cauza T-793/14, Tempus Energy și Tempus Energy Technology/Comisia
      (Cauza C-57/19 P)
      (2019/C 148/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, P. Němečková, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018, notificată Comisiei în ziua următoare, în cauza T-793/14, Tempus Energy Ltd și Tempus Energy Technology Ltd/Comisia Europeană;
                  și

                  —

                  respingerea cererii în anularea Deciziei C(2014)5083 final (1) a Comisiei din 23 iulie 2014 de a nu ridica obiecții cu privire la schema de ajutoare privind piața de capacități a Regatului Unit;

            în subsidiar,

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 15 noiembrie 2018, notificată Comisiei în ziua următoare, în cauza T-793/14, Tempus Energy Ltd și Tempus Energy Technology Ltd/Comisia Europeană;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, în vederea examinării celui de al doilea motiv în primă instanță;

            și, în orice caz, obligarea reclamantelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul se întemeiază pe un motiv unic: Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 4 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (2), atunci când a considerat că măsura de ajutor notificată a dat naștere unor îndoieli serioase privind compatibilitatea sa cu piața internă.
      Având în vedere că, în ceea ce privește noțiunea de dificultăți serioase, Tribunalul s-a bazat pe un set de indicii, unicul motiv de recurs se împarte în următoarele două aspecte care corespund celor două seturi de indicii examinate în hotărârea atacată:

                  —

                  Primul aspect: Tribunalul a considerat în mod eronat drept indicii principale ale îndoielii, durata și circumstanțele contactelor prealabile notificării, precum și complexitatea și noutatea măsurii.

                  —

                  Al doilea aspect: Tribunalul a criticat în mod eronat Comisia pentru lipsa unei examinări adecvate cu privire la anumite aspecte ale pieței de capacități a Regatului Unit.

         (1)  Autorizație pentru ajutoarele de stat în conformitate cu articolele 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene — Cazuri în care Comisia nu ridică obiecții (JO 2014, C 348, p. 5).

         (2)  JO 2015, L 248, p. 9.


title: Cauza C-74/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18 (Portugalia) la 31 ianuarie 2019 — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18 (Portugalia) la 31 ianuarie 2019 — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA
      (Cauza C-74/19)
      (2019/C 148/17)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: LE

         Pârât: Transportes Aéreos Portugueses, SA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea „circumstanțe excepționale”, la care face referire considerentul (14) al Regulamentului (CE) nr. 261/2004 (1), acoperă situația în care un pasager, în timpul unui zbor, mușcă alți pasageri și atacă membrii echipajului care au încercat să îl calmeze, motiv pentru care, conform comandantului aeronavei, a fost necesară devierea avionului către aeroportul cel mai apropiat în vederea debarcării pasagerului respectiv și a bagajului său, ceea ce a determinat ajungerea la destinație cu întârziere?

                  2)

                  Compania aeriană poate fi exonerată de răspundere pentru decolarea cu întârziere a unui avion pentru zborul de întoarcere în care s-a îmbarcat pasagerul care a formulat plângere (în prezent, reclamant), ca urmare a unei „circumstanțe excepționale” care are loc în timpul zborului precedent la ducere al aceluiași avion?

                  3)

                  Compania aeriană (în prezent, pârâtă) a adoptat toate măsurile rezonabile, în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004, fără să se poată împiedica însă întârzierea, în cazul în care a analizat situația și a concluzionat că, prin trimiterea unui alt avion, nu s-ar fi evitat întârzierea deja existentă și a redirecționat pasagerul (în prezent, reclamant) către un zbor de legătură din ziua următoare deoarece aceasta opera un singur zbor zilnic către destinația finală a pasagerului?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-105/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Monomeles Protodikeio Serron (Grecia) la 8 februarie 2019 — WP/Trapeza Peiraios AE

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Monomeles Protodikeio Serron (Grecia) la 8 februarie 2019 — WP/Trapeza Peiraios AE
      (Cauza C-105/19)
      (2019/C 148/19)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Monomeles Protodikeio Serron

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: WP

         Pârâtă: Trapeza Peiraios AE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 (1) trebuie interpretat în sensul că instituie o normă procedurală de ordine publică care impune instanțelor naționale să țină seama din oficiu, chiar în stadiul cererii de emitere a unei somații de plată, de caracterul abuziv al unei clauze stipulate între un furnizor și un consumator, ținând seama în special: de faptul că în ordinea juridică elenă, în conformitate cu articolele 623, 624, 628 și 629 din Codul de procedură civilă (kodikas politikis dikonomias), nu numai că nu există o asemenea obligație, ci, în plus, somația de plată este emisă în cadrul unei proceduri necontradictorii, după un control formal de documente printre care figurează contractul de credit, de faptul că competența de emitere a unei somații de plată revine unei instanțe a statului grec și de faptul că somația de plată constituie un titlu executoriu imediat, în temeiul căruia furnizorul poate, după un termen de trei zile, să inițieze o procedură de executare silită care nu este susceptibilă de nicio suspendare?

                  2)

                  Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că instituie o normă procedurală de ordine publică care impune instanțelor naționale să se abțină să emită o somație de plată atunci când se probează cu înscrisuri, în fața instanței emitente a somației de plată, că creanța decurge din Condițiile generale contractuale (CGC) care au fost deja calificate ca fiind nule, fiind abuzive, prin hotărâri care au dobândit autoritatea de lucru judecat pronunțate în acțiuni în încetare formulate de uniuni ale consumatorilor împotriva furnizorilor și care sunt enumerate în decizia ministerială Z1-798/25-06-2008 (FEK B 1353/11-07-2008), care are valoare de oficiu al registrului național al clauzelor abuzive [în versiunea modificată și completată prin decizia ministerială Z1-21/17-01-2011 care a fost considerată legală prin hotărârea nr. 1210/2010 a Consiliului de Stat elen (Symvoulio tis Epikrateias), după ce s-a ținut seama de asemenea, pe de o parte, de hotărârile nr. 1219/2001 și 430/2005 ale Curții de Casație elene (Areios Pagos), de hotărârile nr. 5253/2003 și 6291/2000 ale Curții de Apel din Atena (Efeteio Athinon), de hotărârile 1119/2002 și 1208/1998 ale Polymeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță din Atena, în complet de mai mulți judecători) care au dobândit autoritate de lucru judecat și de hotărârea nr.961/2007 a Polymeles Protodikeio Athinon (Tribunalul de Mare Instanță din Atena, în complet de mai mulți judecători) în partea sa care a dobândit autoritate de lucru judecat, precum și, pe de altă parte, de faptul că incidența autorității de lucru judecat a acestor decizii jurisdicționale este de interes public major pentru buna funcționare a pieței și pentru protecția consumatorilor (articolul 10 alineatul (2) din Legea 2251/1994); prin această decizie ministerială s-a decretat „interdicția de a include în contractele încheiate între instituțiile de credit și consumatori Condițiile generale contractuale care au fost considerate abuzive prin decizii jurisdicționale pronunțate în acțiuni în justiție formulate de uniuni ale consumatorilor”, iar această decizie enumeră CGC care au fost considerate nule, fiind abuzive, în urma unor acțiuni în justiție colective, introduse de uniuni ale consumatorilor împotriva unor bănci considerate furnizori], ținând seama în special de faptul că în Grecia competența de a emite o somație de plată revine instanțelor — mai precis Eirinodikeia (judecători de pace) și Protodikeia (tribunale de mare instanță) — și de faptul că somația de plată constituie un titlu executoriu imediat, în temeiul căruia furnizorul poate, după un termen de trei zile, să inițieze o procedură de executare silită care nu este susceptibilă de nicio suspendare?

                  3)

                  Articolul 6 alineatul (1), articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că autoritatea de lucru judecat care rezultă din admiterea de acțiuni în încetare formulate de uniuni ale consumatorilor împotriva furnizorilor impune, ca o condiție suplimentară pentru ca efectele să se producă erga omnes (în conformitate cu articolul 10 alineatul 20 din Legea 2251/1994), o identitate a părților și o identitate a elementelor de fapt și de drept — așa cum este impusă în dreptul procedural național prin articolul 324 din Codul de procedură civilă (kodikas politikis dikonomias) —, astfel încât este posibil ca autoritatea de lucru judecat care rezultă din admiterea unor acțiuni colective în încetare să nu poată fi extinsă și nici aplicată în orice situație în care o instanță națională este sesizată cu o cale de atac exercitată de un consumator împotriva unui furnizor?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-113/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 12 februarie 2019 — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour administrative (Luxemburg) la 12 februarie 2019 — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement
      (Cauza C-113/19)
      (2019/C 148/20)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour administrative

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Luxaviation SA

         Intimat: Ministre de l'Environnement

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 12 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE (1), care prevede că statele membre se asigură de restituirea cotelor emise de operatorii lor, trebuie interpretat prin coroborare cu articolul 41 din cartă care consacră principiul bunei administrări, în sensul că instituie, în sarcina autorității naționale competente, o obligație de instituire a unei monitorizări individuale a obligațiilor de restituire, înainte de data limită de 30 aprilie a anului în cauză, atunci când aceeași administrație este competentă să supravegheze un număr redus de operatori, în speță 25 de operatori la nivel național?

                  2)

                              a.

                              Se poate considera că o operațiune de restituire a cotelor de emisie incompletă precum cea în speță, în care operatorul s-a bazat pe confirmarea electronică primită ce atestă finalizarea procedurii de transfer, ar fi putut genera în mod rezonabil în percepția operatorului de bună-credință o încredere legitimă în faptul că finalizase operațiunea de restituire prevăzută la articolul 6 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2003/87/CE?

                              b.

                              Ținând seama de răspunsul dat la a doua întrebare, caracterul legitim al acestei încrederi poate fi presupus a fi stabilit mai mult în percepția unui operator de bună-credință atunci când, în cursul efectuării restituirii din anul anterior, a fost contactat spontan de autoritatea națională pentru a-i aminti, la câteva zile de la expirarea termenelor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2003/87/CE, că procedura de restituire a cotelor nu fusese încă finalizată, permițându-i, în consecință, să prezume în mod rezonabil că își respectase obligațiile de restituire pentru anul în curs din moment ce nu a mai fost contactat direct de aceeași administrație în anul următor?

                              c.

                              În raport cu răspunsurile date la cele două întrebări anterioare, indiferent dacă acestea sunt analizate individual sau împreună, principiul protecției încrederii legitime poate fi interpretat ca fiind un caz de forță majoră care permite scutirea parțială sau integrală a operatorului de bună-credință de sancțiunea prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE?

                  3)

                              a.

                              Articolul 49 alineatul (3) din cartă, care consacră principiul proporționalității, se opune stabilirii forfetare a amenzii care sancționează omisiunea de a restitui cotele de emisie, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, atunci când această dispoziție nu permite impunerea unei sancțiuni proporționale în raport cu încălcarea săvârșită de operator?

                              b.

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, principiul egalității consacrat la articolul 20 din cartă, [precum și] principiul general al bunei-credințe și principiul „fraus omnia corrumpit”, trebuie interpretate în sensul că se opun ca, în ceea ce privește nivelul sancțiunii forfetare care urmează să fie pronunțată în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, la care se adaugă în mod automat publicarea prevăzută la articolul 20 alineatul 7 [din Legea din 23 decembrie 2004], operatorul de bună-credință pur și simplu neglijent, care a considerat în plus că și-a îndeplinit obligațiile de restituire a drepturilor de emisie până la data-limită de 30 aprilie relevantă, să fie tratat în același mod ca un operator cu un comportament fraudulos?

                              c.

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, aplicarea sancțiunii forfetare, fără o posibilă adaptare de către instanța națională, cu excepția cazurilor de forță majoră, [precum și] a sancțiunii automate a publicării, este conformă cu articolul 47 din cartă care garantează o cale de atac efectivă?

                              d.

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, confirmarea unei sancțiuni pecuniare fixe pe baza unei voințe stabilite astfel evidențiate de legiuitorul european, [precum și] sancțiunea automată a publicării, fără intervenția principiului proporționalității, cu excepția cazului de forță majoră strict perceput, nu reprezintă o abdicare a instanței naționale în fața voinței prezumate a legiuitorului european și o lipsă a unui control judiciar neadecvată în raport cu articolul 47 și cu articolul 49 alineatul (3) din cartă?

                              e.

                              Ținând seama de răspunsul dat la întrebarea anterioară, lipsa controlului judiciar al instanței naționale în privința sancțiunii forfetare prevăzute la articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, [precum și] a sancțiunii automate a publicării prevăzute la [a]rticolul 20 alineatul 7 din [Legea din 23 decembrie 2004] nu conduce la ruperea dialogului în esență fructuos între CJUE și instanțele supreme naționale sub efectul unei soluții prestabilite confirmate de CJUE, cu excepția cazului de forță majoră strict prevăzut, care echivalează cu imposibilitatea unui dialog efectiv din partea instanței supreme naționale căreia nu îi rămâne decât să confirme sancțiunea, din moment ce nu s-a stabilit existența unui caz de forță majoră în speță?

                  4)

                  Ținând seama de răspunsurile date la întrebările anterioare, noțiunea de forță majoră poate fi interpretată în sensul că ia în considerare rigoarea subiectivă a operatorului de bună-credință atunci când plata sancțiunii, menționată la articolul 16 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, [precum și] sancțiunea automată a publicării prevăzute la [a]rticolul 20 alineatul 7 din [Legea din 23 decembrie 2004] constituie un risc financiar și o pierdere de credit considerabile care pot conduce la concedierea personalului său sau chiar la propriul faliment?”

         (1)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza C-117/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Lituania), la 15 februarie 2019 — AB „Linas Agro”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Lituania), la 15 februarie 2019 — AB „Linas Agro”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Cauza C-117/19)
      (2019/C 148/21)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AB „Linas Agro”

         Pârâtă: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Declarațiile care figurează în preambulul Regulamentului nr. 945/2005 (1), în special în considerentele (20)-(23), potrivit cărora, „în cazul în care conținutul de azot al produsului în cauză depășește 28 % din greutate, acesta, în consecință, conține întotdeauna nitrat de amoniu peste 80 % din greutate”, trebuie interpretate ca instituind o prezumție care permite să se concluzioneze că, în cazul în care produsul în cauză (îngrășământ pe bază de nitrat de amoniu) are un conținut de azot (N) de 28 % sau mai mult, atunci conținutul său de nitrat de amoniu (AN) este întotdeauna de peste 80 %?

                  2)

                  Această prezumție se aplică noilor tipuri de produs menționate în Regulamentul nr. 945/2005, și anume îngrășămintelor NPK cu un conținut de azot (N) egal cu sau mai mare de 28 % din greutate, cu un raport între azotul amoniacal și azotul nitric de aproximativ 1:1 și cu un conținut de fosfor (P) și/sau de potasiu (K) care nu depășește 12 % din greutate, cum este îngrășământul NPK 30-4-4 în discuție în prezentul litigiu?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările care precedă, prezumția din cuprinsul Regulamentului nr. 945/2005 are forță juridică obligatorie, în sensul că poate fi invocată pentru clasificarea la codurile TARIC a îngrășămintelor NPK menționate la punctul 17 din decizia Comisiei pentru Litigii Fiscale și, în consecință, pentru aplicarea măsurilor în vigoare (taxa antidumping), chiar dacă articolul 1 alineatul (1) și articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 945/2005 [și, respectiv, articolul 1 alineatul (1) și articolul 1 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 999/2014 (2), în vigoare la data efectuării importurilor în discuție] corelează aplicarea taxei antidumping definitive nu cu conținutul elementului chimic azot (N) dintr-un produs, ci cu conținutul compusului chimic nitrat de amoniu (AN), precum și cu conținutul de fosfor și de potasiu al produsului?

                  4)

                  Pentru clasificarea la codurile TARIC a îngrășămintelor NPK menționate la punctul 17 din decizia Comisiei pentru Litigii Fiscale și, în consecință, pentru aplicarea măsurilor în vigoare (taxa antidumping), având în vedere obiectivele enunțate în considerentele (35) și (36) ale Regulamentului nr. 945/2005, ce constau în aplicarea măsurilor în vigoare noilor tipuri de produs, pe baza principiului proporționalității, și în simplificarea procedurii vamale și a aplicării nivelurilor corespunzătoare ale drepturilor care corespund cantității de produs în cauză încorporat în compus, se poate calcula (stabili) conținutul de nitrat de amoniu al acestor îngrășăminte pe baza prezumției menționate la punctul 16 din decizia Comisiei pentru Litigii Fiscale? Cu alte cuvinte, după ce a fost stabilit conținutul de azot (N) din îngrășămintele NPK menționate la punctul 17 din decizia Comisiei pentru Litigii Fiscale, pe baza documentelor puse la dispoziție de importator la momentul vămuirii sau în cadrul testelor de laborator, conținutul de nitrat de amoniu este calculat (stabilit) ținând seama de raportul dintre conținutul de nitrat de amoniu (AN) și conținutul de azot (N) definit în considerentul (20) al Regulamentului nr. 945/2005, care depinde de masa atomică a elementelor și care este de 2,86, fără a efectua teste de laborator suplimentare pentru a stabili conținutul exact de nitrat de amoniu?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 945/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 658/2002 de instituire a unui drept antidumping definitiv la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia și a Regulamentului (CE) nr. 132/2001 privind instituirea unui drept antidumping definitiv la importurile de nitrat de amoniu originar, printre altele, din Ucraina, în urma unei reexaminări intermediare parțiale în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (JO 2005, L 160, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 40, p. 255).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 999/2014 al Comisiei din 23 septembrie 2014 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de nitrat de amoniu originar din Rusia în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (JO 2014, L 280, p. 19).


title: Cauza C-130/19: Acțiune introdusă la 15 februarie 2019 — Curtea de Conturi a Uniunii Europene/Karel Pinxten

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/24

      Acțiune introdusă la 15 februarie 2019 — Curtea de Conturi a Uniunii Europene/Karel Pinxten
      (Cauza C-130/19)
      (2019/C 148/22)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: C. Lesauvage, E. von Bardeleben și J. Vermer, agenți)

         Pârât: Karel Pinxten

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Constatarea faptului că domnul Pinxten a încetat să își îndeplinească obligațiile care decurg din numirea sa în temeiul articolelor 285 și 286 TFUE și al normelor adoptate în aplicarea acestora;

                  —

                  în consecință, pronunțarea sancțiunii prevăzute la articolul 286 alineatul (6) TFUE, Curtea de Conturi lăsând la aprecierea Curții de Justiție determinarea întinderii acesteia;

                  —

                  obligarea domnului Pinxten la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Curtea de Conturi formulează următoarele critici la adresa domnului Pinxten:

                  —

                  în primul rând, a utilizat în mod abuziv resursele Curții de Conturi pentru finanțarea unor activități fără legătură sau incompatibile cu funcția sa de membru;

                  —

                  în al doilea rând, a utilizat în mod abuziv și nelegal privilegii fiscale;

                  —

                  în al treilea rând, a făcut declarații false de daune companiei de asigurări în cadrul unor pretinse accidente care au implicat vehiculul de serviciu pus la dispoziția sa;

                  —

                  în al patrulea rând, a exercitat o activitate de conducere a unei societăți comerciale și o activitate politică intensă în cadrul unui partid politic în timp ce era în funcție la Curtea de Conturi;

                  —

                  în al cincilea rând, a creat o situație de conflict de interese făcând o ofertă de serviciu responsabilei unei entități auditate.


title: Cauza C-144/19 P: Recurs introdus la 20 februarie 2019 de Lupin Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-680/14, Lupin/Comisia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/24

      Recurs introdus la 20 februarie 2019 de Lupin Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-680/14, Lupin/Comisia
      (Cauza C-144/19 P)
      (2019/C 148/23)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Lupin Ltd (reprezentanți: S. Smith, A. White, Solicitors, M. Hoskins QC, V. Wakefield, Barrister)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea constatării Tribunalului privind diferența de tratament între Lupin și Krka și

                  —

                  în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții de Justiție s a Uniunii Europene, soluționarea definitivă a litigiului prin anularea sau reducerea amenzii aplicate de Comisie.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul săvârșit o eroare de drept afirmând că acordul de soluționare amiabilă în materie de brevete încheiat de Lupin și de Servier la 30 ianuarie 2007 constituia o restrângere prin obiect prevăzută la articolul 101 alineatul (1) TFUE. In special:

                              a.

                              Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește criteriile juridice aplicabile constatării unei încălcări prin obiect, în special având în vedere principiile juridice consacrate în cauza C-67/13 P, CB/Comisia.

                              b.

                              Tribunalul nu a constatat că efectul asupra concurenței al clauzelor de necomercializare și de necontestare care figurează în acorduri de soluționare amiabilă este identic, independent de existența oricărui stimulent.

                              c.

                              Tribunalul nu a analizat și nu a explicat diferența dintre plățile inversate justificate și nejustificate, în contradicție cu principiul securității juridice.

                              d.

                              Tribunalul a săvârșit o eroare considerând că existența unui „stimulent” în ceea ce privește o societate producătoare de medicamente generice justifică constatarea unei restrângeri prin obiect. Nici obținerea unui „avantaj” de către societatea producătoare de medicamente generice nu este susceptibilă să justifice această constatare.

                              e.

                              Tribunalul a săvârșit o eroare de drept afirmând că modul de redactare ambiguu al restricțiilor care figurează în acord trebuie interpretat în sensul că vizează produse neincluse în domeniul de aplicare al brevetului în cauză între părți.
                              Lipsa unei restrângeri prin efect

                  2.

                  Tribunalul a statuat că motivul invocat de Lupin, care reproșa Comisiei faptul că a constatat o restrângere prin efect, era inoperant, având în vedere că a confirmat constatarea Comisiei referitoare la restrângerea prin obiect. Prin intermediul celui de al doilea motiv, Lupin concluzionează că, în ipoteza în care Curtea infirmă această constatare referitoare la obiect, Curtea statuează definitiv asupra recursului declarat de Lupin anulând constatarea Comisiei referitoare la restrângerea prin efect. În special:

                              a.

                              Comisia a săvârșit o eroare de drept prin faptul că s-a întemeiat pe plăți inversate și/sau pe un stimulent semnificativ.

                              b.

                              Comisia ar fi trebuit să examineze aspectul existenței unei restrângeri prin obiect făcând referire la teoria restrângerilor accesorii și/sau la principiile consacrate în cauza C-309/99, Wouters și alții și/sau la articolul 102 TFUE.

                              c.

                              În cadrul aprecierii poziției Servier pe piață în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, Comisia a transpus în mod direct constatările sale referitoare la poziția dominantă prevăzută la articolul 102 TFUE care au fost anulate (cauza T-691/14, Servier și alții/Comisia).
                              Amenda

                  3.

                  Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare, în ceea ce privește amenda, în cadrul aprecierii caracterului nou al încălcării invocate.

                  4.

                  Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare în ceea ce privește obligația de a ține seama atât de gravitatea, cât și de durata încălcării invocate în cadrul impunerii unei amenzi.

                  5.

                  Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare prin faptul că nu a luat în considerare, în cadrul impunerii amenzii, valoarea solicitărilor de brevete cedate de Lupin către Servier.

                  6.

                  Prin intermediul celui de al șaselea motiv, care este subordonat admiterii recursului Comisiei în cauza T-468/14, Krka/Comisia, recurenta reproșează Tribunalului faptul că a săvârșit o eroare afirmând că tratamentul pe care Comisia l-a aplicat Lupin în raport cu Krka nu a încălcat principiul egalității de tratament.


title: Cauza C-145/19 P: Recurs introdus la 20 februarie 2019 de Mohamed Hosni Elsayed Mubarak împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-358/17, Mubarak/Consiliul

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/26

      Recurs introdus la 20 februarie 2019 de Mohamed Hosni Elsayed Mubarak împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 decembrie 2018 în cauza T-358/17, Mubarak/Consiliul
      (Cauza C-145/19 P)
      (2019/C 148/24)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (reprezentanți: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  1.

                  anularea hotărârii atacate;

                  2.

                  pronunțarea unei hotărâri definitive în prezenta cauză, anulând actele atacate în măsura în care îl privesc pe recurent;

                  3.

                  în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să statueze în limitele aprecierii juridice a Curții și

                  4.

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în fața Curții și în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept constatând că Consiliul nu era obligat să verifice faptul că autoritățile egiptene au respectat drepturile fundamentale ale recurentului în temeiul dreptului Uniunii.
      Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept constatând că Consiliul nu era obligat să verifice faptul că procedurile judiciare și anchetele care îl implicau pe recurent privesc acte de natură să aducă atingere statului de drept în Egipt.
      Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept constatând că Consiliul nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin aceea că s-a întemeiat pe cauza nr. 8897 (cauză privind renovarea unei reședințe private).
      Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept constatând că Consiliul nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin aceea că s-a întemeiat pe cauza nr. 53 (afirmații în legătură cu cadourile Dar El Tahrir).


title: Cauza C-146/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije la 21 februarie 2019 — SCT, d.d, v stečaju/Republica Slovenia

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Vrhovno sodišče Republike Slovenije la 21 februarie 2019 — SCT, d.d, v stečaju/Republica Slovenia
      (Cauza C-146/19)
      (2019/C 148/25)
      Limba de procedură: slovena

         Instanța de trimitere

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SCT, d.d, v stečaju

         Pârâtă: Republica Slovenia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 90 alineatul (2) din Directiva TVA poate fi interpretat în sensul că permite o derogare de la dreptul de a reduce baza de impozitare pentru TVA și în cazul neplății definitive, în situația în care această neplată definitivă este o consecință a omisiunii persoanei impozabile de a adopta un comportament necesar, de exemplu ca urmare a omisiunii de a înscrie creanța în cadrul procedurii de faliment inițiate împotriva debitorului persoanei impozabile respective, precum în prezenta speță?

                  2)

                  Chiar în cazul în care ar fi admisibilă o asemenea derogare de la dreptul de a reduce baza de impozitare pentru TVA, subzistă totuși un drept de a reduce baza de impozitare ca urmare a neplății în situația în care persoana impozabilă demonstrează că, chiar dacă ar fi înscris creanțele proprii în cadrul procedurii de faliment, acestea nu ar fi fost realizate sau demonstrează că existau motive rezonabile pentru omisiunea sa de a înscrie creanța?

                  3)

                  Articolul 90 alineatul (1) din Directiva TVA are efect direct și în cazul în care legiuitorul unui stat membru a depășit cadrul reglementării admisibile a derogărilor prevăzute la alineatul (2) al aceluiași articol 90?