title: Cauza C-336/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Sonthofen (Germania) la 11 iulie 2014 – Procedură penală împotriva lui Sebat Ince

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Sonthofen (Germania) la 11 iulie 2014 – Procedură penală împotriva lui Sebat Ince
   (Cauza C-336/14)
   2014/C 339/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Sonthofen

      Părțile din procedura principală

   Sebat Ince

      Cealaltă parte: Staatsanwaltschaft Kempten

      Întrebările preliminare

   I.   Referitor la prima acuzație (privind luna ianuarie 2012) și la a doua acuzație (privind perioada până la sfârșitul lunii iunie 2012):

               1 a)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că organelor de urmărire penală le este interzis să sancționeze intermedierea de pariuri sportive care are loc fără o autorizație emisă în Germania, efectuată în beneficiul unor organizatori de pariuri sportive care au licențe în alte state membre ale UE, atunci când intermedierea presupune și ca organizatorul să fie autorizat în Germania, însă autorităților naționale le este interzis să emită autorizații organizatorilor de pariuri privați din cauza unei reglementări contrare dreptului Uniunii („monopolul privind pariurile sportive”)?

               1 b)

               Răspunsul la întrebarea 1 a) este diferit în situația în care, în unul dintre cele 15 landuri germane care au instituit și exercită în comun un monopolul de stat privind pariurile sportive, autoritățile publice susțin, în cadrul procedurilor prin care se instituie interdicții și al procedurilor penale, că interdicția legală de a emite autorizații pentru operatorii privați nu s-ar aplica în acest land în cazul unei eventuale cereri privind acordarea unei autorizații de a organiza sau intermedia pariuri sportive?

               1 c)

               Principiile dreptului Uniunii, în special libera prestare a serviciilor, precum și Hotărârea Curții pronunțată în cauza C-186/11 trebuie interpretate în sensul că se opun unei interziceri de durată, considerată „preventivă”, sau unei sancționări a intermedierii transfrontaliere de pariuri sportive, atunci când motivele prezentate se referă la aspectul că, la data adoptării deciziei, nu „era evident, fără vreo altă verificare, pentru autoritatea care adoptă interdicția” că activitatea de intermediere îndeplinește toate condițiile de fond pentru a fi autorizată – făcând abstracție de existența monopolului de stat?

               2)

               Directiva 98/34/CE (1) trebuie interpretată în sensul că se opune sancționării activității de intermediere de pariuri sportive, efectuată fără o autorizație emisă în Germania, prin intermediul unui terminal automat de pariuri sportive, în beneficiul unui organizator de pariuri sportive care are o licență într-un alt stat membru al UE, atunci când intervențiile statului se întemeiază pe o lege a unui anumit land care nu a fost notificată Comisiei Europene și al cărei conținut corespunde Tratatului de stat privind jocurile de noroc (Staatsvertrag zum Glücksspielwesen, denumit în continuare „GlüStV”), al cărui termen de aplicare a expirat?

         II.   Referitor la a doua acuzație, pentru perioada începând cu luna iulie 2012

               3)

               Articolul 56 TFUE, principiul transparenței, principiul egalității și interdicția unui tratament preferențial prevăzută de dispozițiile dreptului Uniunii trebuie interpretate în sensul că se opun sancționării unei activități de intermediere de pariuri sportive, desfășurată fără o autorizație emisă în Germania, în beneficiul unui organizator de pariuri care are o licență într-un alt stat membru al UE, în cazul în care Tratatul național de modificare a reglementării jocurilor de noroc (Glücksspieländerungsstaatsvertrag, denumit în continuare „GlüÄndStV”), încheiat pentru o perioadă de 9 ani, conține o „clauză experimentală pentru pariurile sportive” care prevede posibilitatea teoretică de a acorda, pentru o perioadă de șapte ani, un număr maxim de 20 de concesiuni inclusiv unor organizatori de pariuri privați, cu efect de legalizare în toate landurile germane, ca o condiție pentru a obține o autorizație pentru intermedierea de pariuri, în cazul în care:

                           a)

                           entitatea concesionară gestionează procedura de concesionare și litigiile aferente împreună cu societatea de avocatură care a acordat în mod regulat consultanță juridică în ceea ce privește monopolul public privind pariurile sportive contrar dreptului Uniunii majorității landurilor și întreprinderilor din domeniul loteriei, care le-a reprezentat pe acestea în fața instanțelor naționale în cauze împotriva unor operatori de pariuri privați și care a avut sarcina reprezentării autorităților publice în cadrul procedurilor preliminare care au determinat pronunțarea Hotărârilor Markus Stoß [și alții, C-316/07, C-358/07, C-359/07, C-360/07, C-409/07 și C-410/07, ECLI:EU:C:2010:504], Carmen Media [Group, C-46/08, ECLI:EU:C:2010:505] și Winner Wetten [C-409/06, ECLI:EU:C:2010:503];

                           b)

                           din cererea de ofertă pentru concesionare, publicată la 8 august 2012 în Jurnalul Oficial al UE, nu au rezultat detalii referitoare la cerințele minime cu privire la conceptele care trebuie prezentate, la conținutul celorlalte declarații și dovezi solicitate, precum și cu privire la selecția numărului maxim de 20 de concesionari, iar detaliile au fost comunicate exclusiv ofertanților care s-au calificat pentru o a „doua etapă” a procedurii de concesionare, abia după expirarea termenului de trimitere a ofertelor, printr-un așa-numit „memorandum de informare” și prin numeroase alte documente;

                           c)

                           contrar cererii de ofertă, la opt luni de la începerea procedurii, autoritatea concesionară a invitat doar 14 candidați să își prezinte personal conceptele privind aspecte sociale și referitoare la siguranță, întrucât aceștia îndepliniseră în proporție de 100 % cerințele minime pentru o concesiune, iar, la 15 luni de la începerea procedurii respectiva autoritate a comunicat că niciunul dintre candidați nu făcuse dovada îndeplinirii cerințelor minime „într-o formă care să poată fi verificată”;

                           d)

                           candidatul controlat de stat („Ods”, Ods Deutschland Sportwetten GmbH), care constă într-un grup de întreprinderi deținute de stat din domeniul loteriei, a fost unul dintre cei 14 candidați invitați să își prezinte conceptele în fața autorității concesionare, în condițiile în care nu pare să fie apt să i se acorde o concesiune date fiind legăturile sale organizatorice cu organizatorii de evenimente sportive, având în vedere că legislația (articolul 21 alineatul 3 din GlüÄndStV) prevede o separare strictă între desfășurarea de activități sportive și asociațiile care le organizează, pe de o parte, și organizarea și intermedierea de pariuri sportive, pe de altă parte;

                           e)

                           pentru acordarea unei concesiuni se impune, printre altele, să se demonstreze „originea licită a mijloacelor financiare necesare pentru organizarea preconizată a ofertei de pariuri sportive”;

                           f)

                           autoritatea concesionară și colegiul care decide cu privire la concesiunile din domeniul jocurilor de noroc, compus din reprezentanți ai landurilor, nu fac uz de posibilitatea de a acorda concesiuni unor organizatori privați de pariuri, în timp ce întreprinderile de stat din domeniul loteriei pot, într-o perioadă de până la un an după eventuala acordare a unor astfel de concesiuni, să organizeze pariuri sportive, loterii și alte jocuri de noroc fără să aibă o concesiune și pot să le exploateze și să le promoveze prin rețeaua lor extinsă de puncte de colectare de pariuri comerciale?

      (1)  Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207).


title: Cauza T-22/14: Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2014 – Bergallou/Parlamentul și Consiliul („Acțiune în anulare – Reforma Statutului funcționarilor Uniunii Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii – Regim mai puțin favorabil în materie de plată forfetară a cheltuielilor de călătorie și de majorare a concediului anual cu zile suplimentare de concediu aferente duratei călătoriei – Lipsa afectării individuale – Răspundere extracontractuală – Legătură de cauzalitate – Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/39

      Ordonanța Tribunalului din 11 noiembrie 2014 – Bergallou/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza T-22/14) (1)

      („Acțiune în anulare - Reforma Statutului funcționarilor Uniunii Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii - Regim mai puțin favorabil în materie de plată forfetară a cheltuielilor de călătorie și de majorare a concediului anual cu zile suplimentare de concediu aferente duratei călătoriei - Lipsa afectării individuale - Răspundere extracontractuală - Legătură de cauzalitate - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)
      (2015/C 016/61)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Amal Bergallou (Lot, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Pârâți: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio și E. Taneva, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și A. Bisch, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere de anulare, formulată în temeiul articolului 263 TFUE, a articolului 1 alineatul (65) litera (b) și alineatul (67) litera (d) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Statutului funcționarilor Uniunii Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (JO L 287, p. 15), în condițiile în care aceste dispoziții leagă dreptul la rambursarea anuală a cheltuielilor legate de călătoria între locul de muncă și locul de origine și concediul aferent duratei acestei călătorii de dreptul la indemnizația de reședință în afara țării de origine sau la indemnizația de expatriere, și, pe de altă parte, cerere de despăgubire întemeiată pe articolul 340 TFUE, prin care se solicită repararea prejudiciilor material și moral pe care reclamanta pretinde că le-a suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Doamna Amal Bergallou suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

                  3)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție a Comisiei Europene.

         (1)  JO C 112, 14.4.2014.


title: Cauza T-88/09: Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2011 — Idromacchine și alții/Comisia (Răspundere extracontractuală — Ajutoare de stat — Decizie a Comisiei de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare — Mențiuni care prejudiciază o societate terță — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor — Obligația de a păstra secretul profesional — Prejudicii morale — Prejudicii materiale — Legătură de cauzalitate — Dobânzi moratorii și compensatorii)

text:
               17.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 370/23

         Hotărârea Tribunalului din 8 noiembrie 2011 — Idromacchine și alții/Comisia
   (Cauza T-88/09) (1)

   (Răspundere extracontractuală - Ajutoare de stat - Decizie a Comisiei de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare - Mențiuni care prejudiciază o societate terță - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Obligația de a păstra secretul profesional - Prejudicii morale - Prejudicii materiale - Legătură de cauzalitate - Dobânzi moratorii și compensatorii)
   2011/C 370/37
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanți: Idromacchine Srl (Porto Marghera, Italia), Alessandro Capuzzo (Mirano, Italia) și Roberto Capuzzo (Mogliano Veneto, Italia) (reprezentanți: W. Viscardini și G. Donà, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan și E. Righini, agenți, asistați de F. Ruggeri Laderchi, avocat)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire prin care se urmărește repararea prejudiciilor pretins suferite ca urmare a publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a unor informații mincinoase care aduc atingere în special imaginii și reputației societății Idromacchine prin Decizia C(2002) 5426 final a Comisiei din 30 decembrie 2004, „Ajutoare de stat — Italia — Ajutor de stat N 586/2003, N 587/2003, N 589/2003 și C 48/2004 (ex N 595/2003) — Prelungirea termenului de livrare de trei ani pentru o navă destinată transportului produselor chimice — Invitație de a prezenta observații în temeiul articolului 88 alineatul (2) [CE]”

      Dispozitivul

               1.

               Obligă Comisia Europeană la plata către Idromacchine Srl a unei despăgubiri de 20 000 de euro pentru prejudiciul moral pe care aceasta l-a suferit.

               2.

               Despăgubirea care trebuie plătită societății Idromacchine va fi majorată cu dobânzi compensatorii începând cu data de 18 februarie 2005 și până la pronunțarea prezentei hotărâri, calculate la nivelul dobânzii stabilite de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru operațiunile principale de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale.

               3.

               Despăgubirea care trebuie plătită societății Idromacchine va fi majorată cu dobânzi moratorii începând cu data pronunțării prezentei hotărâri și până la plata integrală a despăgubirii respective, calculate la nivelul dobânzii stabilite de BCE pentru operațiunile principale de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale.

               4.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               5.

               Obligă Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Idromacchine și de domnii Alessandro Capuzzo și Roberto Capuzzo, care vor suporta o treime din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza T-433/13: Acțiune introdusă la 20 august 2013 — Petropars Iran și alții/Consiliul

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/31

         Acțiune introdusă la 20 august 2013 — Petropars Iran și alții/Consiliul
   (Cauza T-433/13)
   2013/C 313/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Petropars Iran Iran Co. (insula Kish, Iran), Petropars Oilfields Services Co. (insula Kish), Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (Teheran, Iran) și Petropars Resources Engineering Kish Co. (Teheran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, solicitor, P. Reddy, solicitor, R. Blakeley, barrister, și Z. Burbeza, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctelor 1-4 din anexa II.I.B. la Decizia 2013/270/PESC (1) și a punctelor 1-4 din anexa II.I.B. la Regulamentul de punere în aplicare nr. 522/2013 (2) și/sau

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC (3) și a articolului 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 (4) ca fiind inaplicabile în privința reclamantelor și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa unui temei juridic pentru includerea în listă a reclamantelor prin Decizia 2013/270/PESC a Consiliului și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 522/2013 al Consiliului întrucât motivul înscrierii fiecăreia dintre reclamante („Filială a entității desemnate”) nu este unul dintre criteriile de includere în listă prevăzute de Regulamentul nr. 267/2012 al Consiliului sau de Decizia 2010/413/PESC a Consiliului.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe nelegalitatea includerii în listă a reclamantelor întrucât Consiliul a pretins că se întemeiază pe articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 sau pe articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC, în condițiile în care (1) criteriile materiale de includere în listă prevăzute de aceste dispoziții nu sunt îndeplinite în cazul fiecăreia dintre reclamante și/sau Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a analizat aspectul dacă erau sau nu îndeplinite criteriile respective și (2) Consiliul a inclus în listă reclamantele în temeiul unor probe insuficiente pentru stabilirea aspectului dacă erau îndeplinite criteriile respective și, în consecință, a săvârșit (o altă) o eroare vădită de apreciere.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că, întrucât articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul nr. 267/2012 și/sau articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC permit includerea în listă a reclamantelor numai în temeiul faptului că sunt filiale a entităților desemnate (entități care sunt ele însele filiale ale entităților incluse în listă care nu au fost acuzate de săvârșirea unei fapte culpabile), aceste articole sunt lipsite de validitate deoarece încalcă principiul proporționalității și trebuie să fie declarate inaplicabile în privința reclamantelor.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că includerea în listă a reclamantelor încalcă, în orice caz, drepturile și libertățile fundamentale prevăzute de Carta drepturilor fundamentale sau care fac parte din dreptul Uniunii într-un alt mod, inclusiv dreptul acestora de a desfășura activități comerciale și de a-și conduce afacerile și dreptul la exercitarea netulburată a folosinței bunurilor lor, precum și/sau principiul proporționalității. În plus, includerea în listă constituie o încălcare a principiului precauției și a principiilor protecției mediului și protecției sănătății umane și a securității, și poate cauza un prejudiciu semnificativ sănătății și securității simplilor lucrători iranieni, precum și mediului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că, prin adoptarea Deciziei 2013/270/PESC a Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 522/2013 al Consiliului, în măsura în care acestea se aplică reclamantelor, Consiliul a încălcat cerințele procedurale privind (i) notificarea individuală a includerii în listă celei (de a treia și celei de a patra) reclamante, (ii) furnizarea unei motivări adecvate și justificate (tuturor reclamantelor) și (iii) respectarea dreptului la apărare al reclamantelor și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă.

      (1)  Decizia 2013/270/PESC a Consiliului din 6 iunie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 156, p. 10).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 522/2013 al Consiliului din 6 iunie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 156, p. 3).

      (3)  Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO 2010, L 197, p. 19).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO 2012, L 332, p. 31).


title: Cauza F-107/14: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/53

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-107/14)
   (2015/C 007/65)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei privind transferul drepturilor de pensie ale reclamantei în sistemul de pensii al Uniunii care aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamantei

               —

               declararea nelegalității și inaplicabilității articolului 9 din dispozițiile generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut;

               —

               anularea Deciziei din 16 februarie 2014 de a efectua calculul sporului drepturilor de pensie dobândite de reclamantă înainte de intrarea sa în serviciu, în cadrul transferului acestora în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene, în temeiul dispozițiilor generale de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut din 3 martie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-136/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — EARL Salvat père & fils și alții/Comisia Comunităților Europene ( Ajutoare de stat — Măsuri de reconversie viticolă — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața comună — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Obligație de motivare — Evaluare în raport cu articolul 87 alineatul (1) CE )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/47

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — EARL Salvat père & fils și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-136/05) (1)

   („Ajutoare de stat - Măsuri de reconversie viticolă - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața comună - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Obligație de motivare - Evaluare în raport cu articolul 87 alineatul (1) CE’)
   (2007/C 269/83)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: EARL Salvat père & fils (Saint-Paul-de-Fenouillet, Franța); Comité interprofessionnel des vins doux naturels et vins de liqueur à appellations contrôlées (CIVDN) (Perpignan, Franța) și Comité national des interprofessions des vins à appellation d'origine (CNIV) (Paris, Franța) (reprezentanți: H. Calvet și O. Billard, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Giolito și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Franceză (reprezentant: G. de Bergues, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a articolului 1 alineatele (1) și (3) din Decizia 2007/253/CE a Comisiei din 19 ianuarie 2005 privind Planul „Rivesaltes” și taxele parafiscale CIVDN puse în aplicare de Franța (JO L 112, p. 1).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanții la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 132, 28.5.2005.


title: Cauza T-115/06: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening și alții/Consiliul ( „Dumping — Import de somon originar din Norvegia — Regula taxei celei mai mici — Calculul prețurilor minime de import și al taxelor fixe” )

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/22

         Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening și alții/Consiliul
   (Cauza T-115/06) (1)

   (Dumping - Import de somon originar din Norvegia - Regula taxei celei mai mici - Calculul prețurilor minime de import și al taxelor fixe)
   2012/C 133/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norvegia); Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norvegia); Salmar Farming AS (Kverva, Norvegia); Hydroteck AS (Kristiansund, Norvegia); Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norvegia) și Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norvegia) (reprezentanți: B. Servais și T. Paulsen, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial P. Stancanelli și K. Talabér-Ritz, ulterior K. Talabér-Ritz, T. Scharf și H. van Vliet, agenți, asistați de E. McGovern, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 85/2006 al Consiliului din 17 ianuarie 2006 de instituire a dreptului antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importul de somon de crescătorie originar din Norvegia (JO L 15, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 99)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Regulamentul (CE) nr. 85/2006 al Consiliului din 17 ianuarie 2006 de instituire a dreptului antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit la importul de somon de crescătorie originar din Norvegia, în măsura în care se referă la Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, la Norske Sjømatbedrifters Landsforening, la Salmar Farming AS, la Hydroteck AS, la Hallvard Lerøy AS și la Lerøy Midnor AS.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, de Norske Sjømatbedrifters Landsforening, de Salmar Farming, de Hydroteck, de Hallvard Lerøy și de Lerøy Midnor.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 143, 17.6.2006.


title: Cauza T-475/12: Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2014 — LaserSoft Imaging/OAPI (WorkflowPilot) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale WorkflowPilot — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/36

         Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2014 — LaserSoft Imaging/OAPI (WorkflowPilot)
   (Cauza T-475/12) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale WorkflowPilot - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2014/C 52/68
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: LaserSoft Imaging AG (Kiel, Germania) (reprezentant: J. Hunnekuhl, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 august 2012 (cauza R 480/2012-4), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal WorkflowPilot ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă LaserSoft Imaging AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 9, 12.1.2013.


title: Cauza T-511/09: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2009 — Niki Luftfahrt/Comisia

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/27

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2009 — Niki Luftfahrt/Comisia
   (Cauza T-511/09)
   2010/C 80/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Niki Luftfahrt GmbH (Viena, Austria) (reprezentant: H. Asenbauer, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei atacate a Comisiei din 28 august 2009„Ajutor de stat C 6/2009 (ex N 663/2008) — Austria Austrian Airlines — Plan de restructurare” conform articolului 264 alineatul (1) din TFUE [ex articolul 231 alineatul (1) CE], și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamantă a cheltuielilor de judecată necesare pentru desfășurarea procedurii conform articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă Decizia C (2009) 6686 final a Comisiei din 28 august 2009 privind ajutorul de stat acordat în cadrul vânzării participațiilor statului austriac la grupul de întreprinderi Austrian Airlines către Deutsche Lufthansa AG [C 6/2009 (ex N 663/2008)]. În această decizie opinia Comisiei este că ajutorul pentru restructurare acordat de Republica Austria în favoarea Austrian Airlines, sub rezerva respectării anumitor condiții, este compatibil cu piața comună, în măsura în care planul de restructurare notificat Comisiei va fi transpus în întregime.
   În susținerea acțiunii în anulare reclamanta, care operează o întreprindere de transport aerian și a depus o reclamație la Comisie în legătură cu ajutorul pentru restructurare în litigiu, arată în primul rând că, în speță, Comisia a încălcat articolul 87 alineatul (1) și alineatul (3) litera (c) CE, articolul 88 alineatul (2) CE și Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (JO C 244, p. 2). În acest context, se susține în special că Comisia nu a observat că:

               —

               beneficiara ajutorului în cauza nu este Austrian Airlines, ci Lufthansa, care nu este o întreprindere aflată în dificultate și, prin urmare, nu este o întreprindere care îndeplinește condițiile de acordare a unui ajutor de stat,

               —

               nici Austrian Airlines, nici Lufthansa nu au contribuit cu un capital propriu corespunzător la restructurarea Austrian Airlines,

               —

               măsurile de restructurare notificate nu corespund liniilor directoare menționate mai sus, și

               —

               măsurile compensatorii oferite de Republica Austria nu sunt suficiente pentru a combate eficient efectele defavorabile ale ajutorului asupra condițiilor de piață.

         Reclamanta susține în continuare că ajutorul în cauză este însoțit de condiții obligatorii care sunt contrare normelor comunitare privind libertatea de stabilire și încalcă, așadar, articolul 43 CE.
   Apoi, reclamanta invocă încălcarea articolului 253 CE, întrucât Comisia nu a motivat decizia atacată în mod corespunzător, în măsura în care:

               —

               nu a analizat situația pe piețele respective, în special situația întreprinderii căreia i-a fost acordat ajutorul și situația concurenților pe aceste piețe, și

               —

               a permis și în trecut ca Austrian Airlines să beneficieze în mod necontrolat de un număr mare de ajutoare incompatibile cu dreptul comunitar.

         În sfârșit, reclamanta invocă faptul că Comisia a abuzat de marja de apreciere care i-a fost acordată.


title: Cauza F-87/08: Acțiune introdusă la 20 octombrie 2008 — Schuerings/Fundația Europeană de Formare

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/43

         Acțiune introdusă la 20 octombrie 2008 — Schuerings/Fundația Europeană de Formare
   (Cauza F-87/08)
   (2008/C 327/83)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Gisela Schuerings (Nisa, Franța) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Pârâtă: Fundația Europeană de Formare
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei pârâtei de concediere a reclamantei, precum și obligarea Fundației Europene de Formare la repararea prejudiciului material și moral suferit de reclamantă.
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei de concediere din 23 octombrie 2007 care o privește pe reclamantă, adoptată de Fundația Europeană de Formare;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei explicite a Fundației Europene de Formare din 10 iulie 2008 privind respingerea reclamației depusă de reclamantă în temeiul articolului 46 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene și al articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

               —

               obligarea Fundației Europene de Formare la plata unei sume de 125 000 de euro cu titlu de daune materiale;

               —

               obligarea Fundației Europene de Formare la plata sumei de 50 000 de euro cu titlul de daune morale;

               —

               obligarea Fundației Europene de Formare la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate T-539/12 și T-150/13: Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2015 – Ziegler/Comisia ( „Răspundere extracontractuală — Concurență — Piața serviciilor de mutări internaționale din Belgia — Mutări ale funcționarilor și ale altor agenți ai Uniunii — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE — Deviz de complezență — Întinderea răspunderii unei instituții — Autoritate de lucru judecat — Obligație de diligență — Legătură de cauzalitate” )

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/30

         Hotărârea Tribunalului din 15 ianuarie 2015 – Ziegler/Comisia
   (Cauzele conexate T-539/12 și T-150/13) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Concurență - Piața serviciilor de mutări internaționale din Belgia - Mutări ale funcționarilor și ale altor agenți ai Uniunii - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE - Deviz de complezență - Întinderea răspunderii unei instituții - Autoritate de lucru judecat - Obligație de diligență - Legătură de cauzalitate”))
   (2015/C 065/41)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Ziegler SA (Bruxelles, Belgia) și Ziegler Relocation SA (Bruxelles) (reprezentanți: J.-F. Bellis, M. Favart și A. Bailleux, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și A. Bouquet, agenți)

      Obiectul

   Cerere de reparare a unui prejudiciu pretins a fi rezultat ca urmare a adoptării Deciziei C (2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul SEE (cazul COMP/38.543 – Servicii de mutări internaționale), pe de o parte, și a unui prejudiciu pretins a fi rezultat din continuarea practicii „devizelor de complezență” ulterior adoptării Deciziei C (2008) 926, în perioada 11 martie 2008 – 1 ianuarie 2014, pe de altă parte.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Ziegler SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană în cauza T-539/12.

               3)

               Ziegler Relocation SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisie în cauza T-150/13.

      (1)  JO C 55, 23.2.2013.


title: Cauza T-346/06: Acțiune introdusă în data de 6 decembrie 2006 — IMS/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/17

         Acțiune introdusă în data de 6 decembrie 2006 — IMS/Comisie
   (Cauza T-346/06)
   (2007/C 20/25)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: IMS Industria Masetto Schio srl (Schio, Italia) (reprezentanți: avv.ti F. Colonna și T. E. Romolotti)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea avizului Comisiei C(2006)3914 din 6.12.2006 și recunoașterea dreptului la repararea prejudiciului produs de acesta,

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 și următoarele din Regulamentul de procedură.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta cauză este introdusă împotriva avizului Comisiei C(2006)3914 din 6.12.2006 privind o măsură de interzicere a anumitor prese mecanice purtând marca IMS, adoptată de autoritățile franceze.
   Trebuie amintit în această privință că, urmare a adoptării de către Republica Franceză a măsurilor privind presele mecanice fabricate de reclamanta IMS, Comisia a inițiat, în conformitate cu articolul 7, alineatul (2), din Directiva 98/37/CE, o analiză pe fond a acestor dispoziții, ajungând la concluzia că măsurile adoptate de autoritățile franceze erau justificate.
   În sprijinul argumentelor sale reclamanta susține:

               —

               că decizia Consiliului de Stat francez din data de 6 noiembrie 2002 nu a fost luat în considerare de către Comisie. Se afirmă în această privință că, prin decizia nr. 238453 din 6 noiembrie 2002, Consiliul de Stat francez a arătat că procedura de adoptare a deciziei interministeriale franceze din data de 27 iunie 2001 nu a fost respectată și a cerut anularea acestei decizii. Prin urmare, Comisia a dat un aviz cu privire la un act care, conform dreptului statului membru din care emană, nu ar fi valid. Rezultă de aici lipsa de legitimitate a însuși avizului, dat fiind că acesta este destinat să confirme un act deja considerat ca fiind invalid de către autoritățile competente și care nu mai producea efecte în ordinea juridică.

               —

               aprecierea greșită asupra fondului. Conform reclamantei, aprecierea asupra fondului făcută de Comisie nu este validă, dat fiind că, din punct de vedere al conformității la normele în vigoare, caracteristicile mașinilor produse de IMS au fost evaluate în mod greșit.

               —

               Referitor la repararea prejudiciului, IMS pretinde că a suferit și încă mai suferă, din motivele citate anterior, un prejudiciu injust de natură extracontractuală, care i-a fost cauzat de către Comisie, întrucât aceasta nu a luat în considerare în mod corect intervenirea neașteptată a anulării deciziei franceze respective, în plus de evaluarea greșită a produselor IMS.


title: Cauza C-526/09: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/21

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-526/09)
   2010/C 51/33
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 alineatele (1) și (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale întrucât a permis evacuarea apelor reziduale industriale ale uzinei „Estação de Serviço Sobritos”, situată în sectorul Matosinhos, fără autorizație corespunzătoare;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republiga Portugheză nu a informat până în prezent Comisia cu privire la finalizarea procedurii de autorizare a uzinei „Estação de Serviço Sobritos”.


title: Cauza T-192/11: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — Seka Yapo și alții/Consiliul

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/28

         Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — Seka Yapo și alții/Consiliul
   (Cauza T-192/11) (1)

   2011/C 319/61
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 152, 21.5.2011.


title: Cauza C-341/09 P: Ordonanța președintelui Curții din 9 februarie 2011 — Acegas-APS SpA, fostă Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas)/Comisia Europeană

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/26

         Ordonanța președintelui Curții din 9 februarie 2011 — Acegas-APS SpA, fostă Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas)/Comisia Europeană
   (Cauza C-341/09 P) (1)

   2011/C 252/50
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-428/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 26 iulie 2013 — Ministero dell'Economia e delle Finanze și AAMS/Yesmoke Tobacco

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 26 iulie 2013 — Ministero dell'Economia e delle Finanze și AAMS/Yesmoke Tobacco
   (Cauza C-428/13)
   2013/C 313/16
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (AAMS)

      Intimată: Yesmoke Tobacco SpA

      Întrebarea preliminară

   Articolul 8 alineatul (2) din Directiva 95/59/CE din 27 decembrie 1995 (1) și articolul 7 alineatul (2) din Directiva 2011/64/UE din 21 iunie 2011 (2), care stabilesc că rata proporțională și, respectiv rata ad valorem, precum și nivelul accizei specifice „[…] trebuie să fie egale pentru toate țigaretele”, se opun unei reglementări naționale precum articolul 39 octies alineatul 4 din Decretul legislativ nr. 504 din 26 octombrie 1995, astfel cum a fost modificat prin articolul 55 alineatul 2-bis litera [c)] din Decretul-lege nr. 78 din 31 mai 2010, transformat, cu modificări, în Legea nr. 122 din 30 iulie 2010, care stabilește că acciza datorată pentru țigaretele având un preț de vânzare finală mai mic decât cel al țigaretelor din categoria de preț a țigaretelor celor mai populare este de 115 % din valoarea de bază, stabilind astfel o acciză cu o rată fixă minimă specifică pentru țigaretele cu un preț de vânzare mai mic, iar nu o valoare minimă a accizei aplicată la toate categoriile de preț ale țigaretelor, astfel cum permit articolul 16 alineatul (7) din Directiva 95/59/CE și articolul 14 alineatul (2) din Directiva 2011/64/UE?

      (1)  Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat (JO L 291, p. 40, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 5).

      (2)  Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat (JO L 176, p. 24).


title: Cauza C-693/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 decembrie 2015 – Il Camaleonte Srl/Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 decembrie 2015 – Il Camaleonte Srl/Questore di Napoli, Ministero dell’Interno
   (Cauza C-693/15)
   (2016/C 106/23)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Il Camaleonte Srl

      Pârâți: Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

      Întrebările preliminare

               1)

               [Dacă, prin Hotărârea Comisia/Italia, C-465/2005, EU:C:2007:781, Curtea] a declarat că statul italian a încălcat principiile prevăzute la articolele 43 și 49 din Tratatul CE (libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor) prin faptul că a prevăzut

                           (a)

                           că activitatea de agent de pază privat nu poate fi exercitată decât după depunerea prealabilă a unui jurământ de credință față de Republica Italiană;

                           (b)

                           că activitatea de securitate privată nu poate fi exercitată de prestatorii de servicii stabiliți în alt stat membru decât pe baza unei autorizații eliberate de Prefetto, cu valabilitate teritorială, fără să se țină cont de obligațiile cărora le sunt deja supuși acești prestatori în statul membru de origine;

                           (c)

                           că respectiva autorizație are o valabilitate teritorială limitată și că eliberarea ei este condiționată de luarea în considerare a numărului și a mărimii întreprinderilor de securitate privată care operează deja pe teritoriul în cauză;

                           (d)

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să aibă un sediu de exploatare în fiecare provincie în care își exercită activitatea;

                           (e)

                           că personalul respectivelor întreprinderi trebuie să fie autorizat în mod individual pentru exercitarea activității de securitate, fără să se țină cont de controalele și de verificările efectuate deja în statul membru de origine;

                           (g)

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să dispună de un efectiv minim și/sau maxim pentru a fi autorizate;

                           (h)

                           că aceleași întreprinderi trebuie să depună o cauțiune la casa de economii și consemnațiuni;

                           (i)

                           că tarifele serviciilor de securitate privată sunt stabilite în autorizația eliberată de Prefetto în raport cu o marjă de variație prestabilită,
                           [se poate să se] excludă, în sine, competența autorității provinciale de securitate publică (Questore) de a impune cu privire la servicii cerințe de tipul celor contestate [care] fac obligatorie utilizarea unui număr minim de agenți (doi) pentru operațiunile legate de anumite servicii;

               2.

               dacă, deși este vorba despre o problemă nouă, aceasta prezintă condițiile de analogie în măsură să conducă la aceeași soluție, cu referire la articolele 43 și 49 din Tratatul CE.


title: Cauza C-411/13 P: Recurs introdus la 19 iulie 2013 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 14 mai 2013 în cauza T-249/11, Sanco/OAPI — Marsalman (reprezentarea unui pui)

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/39

         Recurs introdus la 19 iulie 2013 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 14 mai 2013 în cauza T-249/11, Sanco/OAPI — Marsalman (reprezentarea unui pui)
   (Cauza C-411/13 P)
   2013/C 260/70
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și A. Folliard-Monguiral, în calitate de agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Sanco, SA

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               pronunțarea unei noi hotărâri pe fond, respingând acțiunea formulată împotriva deciziei atacate, sau trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               —

               obligarea reclamantei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera b) din Regulamentul privind marca comunitară (1) întrucât s-a întemeiat pe o interpretare eronată a domeniului de aplicare al serviciilor acoperite de marca solicitată în cadrul clasificării de la Nisa. Analiza similitudinii produselor și a serviciilor este eronată, în măsura în care Tribunalul nu a ținut seama de faptul că serviciile acoperite de marca solicitată exclud din domeniul lor de aplicare activitățile pe care un operator le oferă pe cont propriu cu privire la propriile produse. Aspectul dacă astfel de servicii trebuie, în sensul clasificării de la Nisa, să fie furnizate pentru terți este o problemă de drept care trebuie clarificată de Curte.

               2.

               Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera b) din Regulamentul privind marca comunitară atunci când a examinat caracterul complementar al produselor și serviciilor în funcție de importanța pe care produsul sau serviciul o are „pentru cumpărarea” altor produse sau servicii, în percepția publicului relevant. Tribunalul a omis să examineze dacă acel caracter complementar al produselor sau serviciilor se întemeiază pe o interacțiune care face ca utilizarea acestora împreună să fie, din punct de vedere strict obiectiv, necesară sau de dorit.

               3.

               Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera b) din Regulamentul privind marca comunitară atunci când a conchis că anumite produse sau servicii complementare sunt în mod automat similare, chiar dacă este vorba despre un nivel scăzut de similitudine, fără să verifice dacă diferențele care rezultă din alți factori nu sunt de natură să neutralizeze acest caracter complementar.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (versiune codificată) (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-472/09: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2009 — SP/Comisia

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/63

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2009 — SP/Comisia
   (Cauza T-472/09)
   2010/C 24/112
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: SP SpA (Brescia, Italia) (reprezentant: G. Belotti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea drept inexistentă sau nulă a Deciziei Comisiei din cazul COMP.37.956 — Fier-beton armat, readoptare — C(2009) 7492 final adoptată de Comisie la 30 septembrie 2009

      Motivele și principalele argumente

   Prin Decizia din 17 septembrie 2002, Comisia a finalizat o procedură inițiată cel mai târziu în octombrie 2000 prin diferite inspecții inopinate ale unor întreprinderi siderurgice italiene, imputându-le participarea la o înțelegere nelegală în sensul articolului 65 CECO, mai precis între 6 decembrie 1989 și luna iulie 2000. Această decizie a fost atacată de toate întreprinderile destinatare, inclusiv de actuala reclamantă.
   Această acțiune a fost admisă pentru motivul că decizia atacată a fost adoptată în temeiul articolului 65 CO, deși acesta din urmă nu mai era în vigoare la momentul adoptării deciziei, întrucât Tratatul CECO expirase de cinci ani.
   În decizia care face obiectul prezentei acțiuni, Comisia a reiterat învinuirile privind încălcarea care face obiectul primei decizii, modificând temeiul juridic al sancțiunii, dar nu și temeiul juridic al încălcării, care este tot articolul 65 CECO.
   În susținerea acțiunii formulate, reclamanta invocă diverse motive, printre care:

               1.

               Caracterul incomplet al deciziei și încălcarea normelor fundamentale de procedură, în măsura în care decizia a fost notificată fără anexe și de altfel ar fi fost adoptată de Comisie neconstituită în formațiune completă.

               2.

               Necompetența Comisiei de a constata o încălcare a articolului 65 din Tratatul CECO, odată expirat.

               3.

               Încălcarea și greșita aplicare a articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), întrucât această dispoziție este prevăzută pe de o parte pentru a sancționa exclusiv încălcări ale Tratatului CE, iar nu ale Tratatului CECO, și, pe de altă parte, pentru a sancționa numai întreprinderi aflate în activitate, care realizează o cifră de afaceri în anul precedent. În această privință, se subliniază că reclamanta, societate aflată în lichidare, a arătat că nu realizase o cifră de afaceri în 2008.

               4.

               Abuz de putere și abuz procedural, întrucât Comisia a continuat procedura inițiată în temeiul normelor CECO, potrivit unei proceduri în temeiul Tratatului CE, care nu permitea acest fapt.

               5.

               Caracterul părtinitor al acțiunii administrative și nemotivarea, întrucât nu a ținut seama de dovezi din dosar care contestă existența și/sau în orice caz eficacitatea pretinsului cartel, și de elemente din dosar care demonstrează neparticiparea reclamantei la anumite aspecte ale cartelului.

               6.

               Încălcare gravă a dreptului la apărare, întrucât decizia nu a fost precedată de o nouă comunicare a obiecțiunilor.

               7.

               Încălcarea și greșita aplicare a legii, întrucât a aplicat sancțiunilor de bază majorări nedatorate, în special cea privind durata și cea privind efectul descurajator.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, din 4.1.2003, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza T-848/14 P: Recurs introdus la 31 decembrie 2014 de Carlo De Nicola împotriva Hotărârii din 11 noiembrie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-55/08 RENV, De Nicola/BEI

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/45

      Recurs introdus la 31 decembrie 2014 de Carlo De Nicola împotriva Hotărârii din 11 noiembrie 2014 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-55/08 RENV, De Nicola/BEI
      (Cauza T-848/14 P)
      (2015/C 073/56)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții

         Concluziile

      Recurentul solicită Tribunalului:
      Admiterea prezentului recurs și modificarea în parte a hotărârii atacate, în sensul înlăturării referirii la articolul 270 TFUE, anulării punctelor 2 și 3 din dispozitiv și a punctelor 16, 17, 18, 19, 22, 37, 41, 42, 45, 47, 48, 49, 51, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65 și 66 din motivare. Trimiterea cauzei unei camere diferite a TFP pentru ca, într-o compunere diferită, să decidă din nou cu privire la punctele anulate cu admiterea în prealabil a măsurilor de cercetare judecătorească solicitate. Își rezervă dreptul de a solicita administrarea oricărei probe, directă și/sau contrară, care va fi necesară în funcție de apărarea intimatei, precum și de a depune orice alte înscrisuri apreciate utile în vederea infirmării susținerilor părții adverse. Cu cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezentul recurs are ca obiect Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 11 noiembrie 2014, pronunțată în cauza F-55/08 RENV, De Nicola/BEI.
      În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive:

                  1.

                  Omisiunea de a se pronunța asupra cererii de înlăturare a observațiilor și a înscrisurilor BEI;

                  2.

                  Omisiunea de a se pronunța asupra recuzării președintelui completului de judecată;

                  3.

                  Greșita interpretare a hotărârii în cauza T-37/10 P;

                  4.

                  Nemotivarea sau motivarea netemeinică cu privire la aprecierea hărțuirii morale și obligarea la încetarea acesteia;

                  5.

                  Comitetul de recurs va trebui să se pronunțe pe fond în ceea ce privește raportul de evaluare 2006;

                  6.

                  Existența unui interes la pronunțarea asupra anulării promovărilor pentru anul 2007, pentru a evita ca acestea să devină definitive.


title: Cauza C-632/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Hilkka Hirvonen (Trimitere preliminară — Libera circulație a persoanelor — Egalitate de tratament — Impozit pe venit — Venituri ale contribuabililor nerezidenți care sunt supuse unei prelevări la sursă — Excluderea oricărei deduceri fiscale legate de situația personală a contribuabilului — Justificare — Posibilitatea contribuabililor nerezidenți de a opta pentru regimul aplicabil contribuabililor rezidenți și de a beneficia de deducerile menționate)

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/4

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen – Suedia) – Skatteverket/Hilkka Hirvonen
   (Cauza C-632/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a persoanelor - Egalitate de tratament - Impozit pe venit - Venituri ale contribuabililor nerezidenți care sunt supuse unei prelevări la sursă - Excluderea oricărei deduceri fiscale legate de situația personală a contribuabilului - Justificare - Posibilitatea contribuabililor nerezidenți de a opta pentru regimul aplicabil contribuabililor rezidenți și de a beneficia de deducerile menționate))
   (2016/C 016/04)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Skatteverket

      Pârâtă: Hilkka Hirvonen

      Dispozitivul

   Refuzul, în cadrul impozitării veniturilor, de a acorda contribuabililor nerezidenți care obțin cea mai mare parte a veniturilor lor în statul sursă și care au optat pentru regimul de impozitare la sursă aceleași deduceri personale ca acelea care sunt acordate contribuabililor rezidenți în cadrul regimului comun de impozitare nu constituie o discriminare contrară articolului 21 TFUE în cazul în care contribuabilii nerezidenți nu sunt supuși unei sarcini fiscale global superioare celei aplicate contribuabililor rezidenți și persoanelor asimilate acestora a căror situație este comparabilă cu a lor.

      (1)  JO C 31, 1.2.2014.


title: Cauza T-149/13: Acțiune introdusă la 14 martie 2013 — Spania/Comisia

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/26

         Acțiune introdusă la 14 martie 2013 — Spania/Comisia
   (Cauza T-149/13)
   2013/C 123/46
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: S. Centeno Huerta)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea anunțului de concurs general EPSO/AST/126/12 — Asistenți (AST 3), sectorul cercetării, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-148/13, Regatul Spaniei/Comisia.


title: Cauza C-132/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 — Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare — Brânză Parmigiano Reggiano — Utilizarea denumirii parmesan — Obligația unui stat membru de a sancționa din oficiu utilizarea abuzivă a unei denumiri de origine protejate)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-132/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 - Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare - Brânză „Parmigiano Reggiano’ - Utilizarea denumirii „parmesan’ - Obligația unui stat membru de a sancționa din oficiu utilizarea abuzivă a unei denumiri de origine protejate)
   (2008/C 92/03)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. de March, S. Grünheid și B. Martenczuk, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentant: T. Boček, agent), Republica Italiană (reprezentanți: I. M. Braguglia, agent, și G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, A. Dittrich, agenți, și M. Loschelder, Rechtsanwalt)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentant: J. Molde, agent), Republica Austria (reprezentant: E. Riedl, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 13 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (JO L 208, p. 1) — Lipsa unor măsuri de interzicere a utilizării denumirii „Parmesan” pentru produse care nu îndeplinesc cerințele prevăzute în caietul de sarcini al denumirii de origine protejate „Parmigiano Reggiano”
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Comisia Comunitățillor Europene este obligată la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Italiană, precum și Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 132, 29.5.2005.


title: Cauza T-291/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2009 — Operator ARP/Comisia [ Ajutoare de stat — Schemă de ajutoare pentru restructurare acordate de Republica Polonă unui producător de oțel — Decizie prin care ajutoarele sunt considerate în parte incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora — Protocolul nr. 8 privind restructurarea industriei siderurgice poloneze — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Noțiunea de beneficiar — Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 ]

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/18

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2009 — Operator ARP/Comisia
   (Cauza T-291/06) (1)

   („Ajutoare de stat - Schemă de ajutoare pentru restructurare acordate de Republica Polonă unui producător de oțel - Decizie prin care ajutoarele sunt considerate în parte incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora - Protocolul nr. 8 privind restructurarea industriei siderurgice poloneze - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Noțiunea de beneficiar - Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999”)
   2009/C 193/25
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Reclamantă: Operator ARP sp. z o.o. (Varșovia, Polonia) (reprezentanți: inițial J. Szymanowska, ulterior J. Szymanowska și P. Rosiak, și în final de P. Rosiak, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Giolito și A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2006/937/CE a Comisiei din 5 iulie 2005 privind ajutorul de stat C 20/04 (ex NN 25/04) în favoarea producătorului de oțel Huta Częstochowa SA (JO 2006, L 366, p. 1), în măsura în care prin aceasta anumite ajutoare sunt considerate incompatibile cu piața comună și prin care se impune Republicii Polone recuperarea acestora

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 3 alineatul (2) primul paragraf din Decizia 2006/937/CE a Comisiei din 5 iulie 2005 privind ajutorul de stat C 20/04 (ex NN 25/04) în favoarea producătorului de oțel Huta Częstochowa SA, în măsura în care acesta vizează societatea Operator ARP sp. z o.o.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-520/08 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 24 septembrie 2009 — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (fostă HP Temporärpersonalgesellschaft mbH)/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Manpower Inc. [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) literele (b)-(d) și (g) — Cerere de declarare a nulității — Marca verbală comunitară I.T.@MANPOWER]

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/11

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 24 septembrie 2009 — HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (fostă HP Temporärpersonalgesellschaft mbH)/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Manpower Inc.
   (Cauza C-520/08 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) literele (b)-(d) și (g) - Cerere de declarare a nulității - Marca verbală comunitară I.T.@MANPOWER)
   2010/C 11/18
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (fostă HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) (reprezentant(ți): M. Ciresa, avocat]

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent), Manpower Inc. (reprezentanți: V. Marsland, Solicitor, A. Bryson, Barrister)

      Obiectul

   Recours declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) din 24 septembrie 2008, HUP Uslugi Polska/OAPI — Manpower (I.T.@MANPOWER) (T-248/05), prin care Tribunalul a respins o acțiune în anulare formulată împotriva Deciziei R 124/2004-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 5 avril 2005 de respingere a recursului împotriva deciziei diviziei de anulare prin care s-a respins cererea de declarare a nulității mărcii verbale comunitare „I.T.@MANPOWER” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 38, 41 și 42 — Marcă lipsită de caracter descriptiv

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă HUP Uslugi Polska sp. zoo la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza F-77/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 28 octombrie 2010 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia (Funcție publică — Concursuri generale EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 în domeniul luptei împotriva fraudei — Excluderea candidaților în urma rezultatelor obținute la testele de acces — Decizie pronunțată de AIPN — Neintroducerea unei reclamații — Inadmisibilitatea acțiunii)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/36

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 28 octombrie 2010 — Vicente Carbajosa și alții/Comisia
   (Cauza F-77/08) (1)

   (Funcție publică - Concursuri generale EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08 în domeniul luptei împotriva fraudei - Excluderea candidaților în urma rezultatelor obținute la testele de acces - Decizie pronunțată de AIPN - Neintroducerea unei reclamații - Inadmisibilitatea acțiunii)
   2011/C 13/68
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Isabel Vicente Carbajosa și alții (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamanților: Regatul Spaniei (représentant: F. Díez Moreno, agent)

      Obiectul

   Anularea deciziilor individuale ale EPSO de a nu îi admite pe reclamanți la probele concursurilor EPSO/AD/116/08 și EPSO/AD/117/08

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Reclamanții suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Comisiei Europene.

               3.

               Regatul Spaniei, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008, p. 57.


title: Cauza T-159/15: Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2016 – Puma/EUIPO – Gemma Group (Représentation d’un félin bondissant) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative care reprezintă o felină în salt — Mărci internaționale figurative anterioare care reprezintă o felină în salt — Motiv relativ de refuz — Bună administrare — Dovada renumelui mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”)

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/34

         Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2016 – Puma/EUIPO – Gemma Group (Représentation d’un félin bondissant)
   (Cauza T-159/15) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene figurative care reprezintă o felină în salt - Mărci internaționale figurative anterioare care reprezintă o felină în salt - Motiv relativ de refuz - Bună administrare - Dovada renumelui mărcilor anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”))
   (2016/C 392/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Puma SE (Herzogenaurach, Germania) (reprezentant: P. González Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: inițial P. Bullock, ulterior D. Hanf, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Gemma Group Srl (Cerasolo Ausa, Italia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 19 decembrie 2014 (cauza R 1207/2014-5), privind o procedură de opoziție între Puma și Gemma Group

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a cincea de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 19 decembrie 2014 (cauza R 1207/2014-5).

               2)

               Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Puma SE.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauza T-697/13: Ordonanța Tribunalului din 21 noiembrie 2014 – Kinnarps/OAPI (MAKING LIFE BETTER AT WORK) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MAKING LIFE BETTER AT WORK — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. °207/2009 — Acțiune în parte vădit nefondată și în parte vădit inadmisibilă” ]

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/18

         Ordonanța Tribunalului din 21 noiembrie 2014 – Kinnarps/OAPI (MAKING LIFE BETTER AT WORK)
   (Cauza T-697/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MAKING LIFE BETTER AT WORK - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr.o207/2009 - Acțiune în parte vădit nefondată și în parte vădit inadmisibilă”])
   (2015/C 056/25)
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Kinnarps AB (Kinnarp, Suedia) (reprezentant: M. Wahlin, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Melander și D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 28 octombrie 2013 (cauza R 2272/2012-2), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal MAKING LIFE BETTER AT WORK ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Kinnarps AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 93, 29.3.2014.


title: Cauza C-75/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Ordinario di Verona (Italia) la 10 februarie 2016 – Livio Menini și Maria Antonia Rampanelli/Banco Popolare – Società Cooperativa

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Ordinario di Verona (Italia) la 10 februarie 2016 – Livio Menini și Maria Antonia Rampanelli/Banco Popolare – Società Cooperativa
   (Cauza C-75/16)
   (2016/C 156/33)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Ordinario di Verona

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Livio Menini și Maria Antonia Rampanelli

      Pârâtă: Banco Popolare – Società Cooperativa

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2013/11 (1), în măsura în care prevede că această directivă „nu aduce atingere Directivei 2008/52 (2)”, trebuie interpretat în sensul că nu aduce atingere posibilității statelor membre de a prevedea medierea obligatorie numai pentru ipotezele care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2013/11, și anume ipotezele prevăzute la articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2013/11, litigiile în materie contractuală care decurg din alte contracte decât cele de vânzare sau de prestare de servicii, precum și cele care nu privesc consumatorii?

               2)

               Articolul 1 […] din Directiva 2013/11, în măsura în care asigură consumatorilor posibilitatea de a prezenta o reclamație împotriva comercianților la entități speciale de soluționare alternativă a litigiilor, trebuie interpretat în sensul că această normă se opune unei reglementări naționale care prevede recurgerea la mediere, într-un litigiu dintre cele prevăzute la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2013/11, ca o condiție de admisibilitate a actului de sesizare a instanței introdus de partea care are calitatea de consumator și, în orice caz, unei reglementări naționale care prevede asistența obligatorie a unui avocat, și costurile aferente, pentru consumatorul care participă la medierea privind un litigiu dintre cele menționate mai sus, precum și posibilitatea de a nu participa la mediere numai pentru un motiv justificat?

      (1)  Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2013 privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2009/22/CE (Directiva privind SAL în materie de consum) (JO L 165, p. 63).

      (2)  Directiva 2008/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială (JO L 136, p. 3).


title: Cauza F-125/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 decembrie 2013 — Sesma Merino/OAPI (Funcție publică — Funcționari — Raport de evaluare — Obiective 2011/2012 — Act care nu cauzează prejudicii — Acțiune inadmisibilă)

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/20

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 decembrie 2013 — Sesma Merino/OAPI
   (Cauza F-125/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Raport de evaluare - Obiective 2011/2012 - Act care nu cauzează prejudicii - Acțiune inadmisibilă)
   2014/C 31/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Sesma Merino (El Campello, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentanți: G. Faedo, R. Pethke și P. Saba, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a raportului de notare a reclamantului pentru anul 2011, precum și a deciziei prin care sunt stabilite obiectivele care trebuie atinse, precum și o cerere de despăgubiri.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Sesma Merino suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      (1)  JO C 26, 26.1.2013, p. 72.


title: Cauza C-434/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Oldenburg (Germania) la 1 octombrie 2008 — Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts/Freerk Heidinga

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Oldenburg (Germania) la 1 octombrie 2008 — Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts/Freerk Heidinga
   (Cauza C-434/08)
   (2009/C 44/42)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Oldenburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts

      Pârât: Freerk Heidinga
   Întrebarea preliminară
   Articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (1) trebuie interpretat în sensul că sunt incompatibile cu această dispoziție și prin urmare nevalide contractele având aparent ca obiect realizarea unui transfer complet și definitiv al drepturilor la plată, însă prin care, potrivit înțelegerii părților, vânzătorul urmează să rămână beneficiarul, din punct de vedere economic, al drepturilor la plată, iar cumpărătorul, în calitate de titular formal al acestor drepturi la plată, trebuie să le activeze exploatând terenurile corespunzătoare și trebuie să transmită vânzătorului totalitatea plăților acordate, sau contractele prin care plățile pentru terenuri sunt astfel transferate cumpărătorului încât acesta rămâne obligat, în orice caz după activarea drepturilor și efectuarea plăților, să cedeze succesiv vânzătorului o parte a plăților acordate (partea care corespunde exploatării)?

      (1)  JO L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177.


title: Cauza C-131/08 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 ianuarie 2009 — Dorel Juvenile Group, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) — Cerere de înregistrare a mărcii verbale SAFETY 1ST — Lipsa caracterului distinctiv — Refuz de înregistrare]

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/17

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 30 ianuarie 2009 — Dorel Juvenile Group, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-131/08 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Cerere de înregistrare a mărcii verbale SAFETY 1ST - Lipsa caracterului distinctiv - Refuz de înregistrare)
   2009/C 113/33
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Dorel Juvenile Group, Inc. (reprezentant: G. Simon, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Mondéjar Ortuño, agent)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 24 ianuarie 2008, Dorel Juvenile Group/OAPI, (T-88/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei R 616/2004-2 a Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 11 ianuarie 2006, respingând recursul formulat împotriva deciziei examinatorului prin care s-a refuzat înregistrarea mărcii verbale „SAFETY 1st” pentru produse din clasele 12, 20, 21 și 28 — Caracterul distinctiv al unei mărci — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Dorel Juvenile Group Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza T-40/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2009 — EREF/Comisia ( Acțiune în anulare — Reprezentare de către un avocat care nu are calitatea de terț — Inadmisibilitate )

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/52

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 noiembrie 2009 — EREF/Comisia
   (Cauza T-40/08) (1)

   („Acțiune în anulare - Reprezentare de către un avocat care nu are calitatea de terț - Inadmisibilitate”)
   2010/C 24/92
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: D. Fouquet, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Kahn și B. Martenczuk, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 4323 final a Comisiei din 25 septembrie 2007 privind măsura C 45/2006 pusă în aplicare de Franța la construcția de către Areva NP a unei centrale nucleare pentru Teollisuuden Voima Oy

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile Comisiei Comunităților Europene.

               3.

               Nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție ale Republicii Franceze, Republicii Finlanda, Greenpeace France și Greenpeace Nordic.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza C-217/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte (Italia) la 15 iunie 2009 — Maurizio Polisseni/A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/22

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte (Italia) la 15 iunie 2009 — Maurizio Polisseni/A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna
   (Cauza C-217/09)
   2009/C 205/39
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Maurizio Polisseni.

      Pârâtă: A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 43 CE și dreptul comunitar al concurenței se opun unei reglementări naționale precum cea care rezultă din articolul 1 din Legea nr. 475 din 2 aprilie 1968 și din articolul 13 din DPR nr. 1275 din 21 august 1971 în măsura în care condiționează autorizarea transferului sediului unei farmacii dintr-un local în altul, ambele în interiorul zonei desemnate, de respectarea unei distanțe de cel puțin 200 de metri față de alte instituții similare, distanță măsurată pe itinerarul pietonal cel mai scurt între sediile farmaciilor? Mai exact, restricțiile privind libertatea de stabilire prevăzute în reglementarea sus-menționată nu intră în conflict cu motivele de interes general care ar putea justifica astfel de restricții și în orice caz nu sunt improprii față de respectarea acestor interese?

               2)

               În orice caz, principiul proporționalitățiii care trebuie să însoțească orice restricție legitimă privind libertatea de stabilire și concurența se opune unei restricții privind libera inițiativă economică a farmacistului precum cea care rezultă din normele referitoare la limitele de distanță menționate în întrebarea 1?

               3)

               Articolele 152 și 153 CE, care impun ca obiectiv un nivel ridicat și prioritar de protecție a sănătății umane și a consumatorilor, se opun unei reglementări naționale precum cea care rezultă din articolul 1 din Legea nr. 475 din 2 aprilie 1968 și din articolul 13 din DPR nr. 1275 din 21 august 1971 în măsura în care condiționează autorizarea transferului sediului unei farmacii dintr-un local în altul, ambele în interiorul zonei desemnate, de respectarea unei distanțe de cel puțin 200 de metri față de alte instituții, distanță măsurată pe itinerarul pietonal cel mai scurt între sediile farmaciilor, fără a ține seama, pe de altă parte, în niciun mod de interesele consumatorilor și nici de necesitatea unei repartizări eficace în teritoriu a serviciilor aferente protecției sănătății?


title: Cauza T-592/14: Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Makhlouf/Consiliul

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/59

         Ordonanța Tribunalului din 15 septembrie 2015 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-592/14) (1)

   (2015/C 381/75)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza F-86/08: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2008 — Voslamber/Comisia

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/43

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2008 — Voslamber/Comisia
   (Cauza F-86/08)
   (2008/C 327/82)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Dietrich Voslamber (Freiburg, Germania) (reprezentant: L. Thielen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea Deciziei Comisiei din 9 iulie 2008 prin care se respinge cererea reclamantului privind acordarea protecției primare în cadrul asigurărilor de sănătate pentru soția sa.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Direcției Generale ADMIN.B a Comisiei Europene din 9 iulie 2008 adoptată împotriva reclamantului;

               —

               admiterea față de reclamant a faptului că, în speță, soția sa are dreptul la o asigurare primară în cadrul RCAM;

               —

               menținerea dreptului deplin al reclamantului de a mai motiva ulterior prezenta acțiune;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-1/10: Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2010 — PPG și SNF/ECHA

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/48

         Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2010 — PPG și SNF/ECHA
   (Cauza T-1/10)
   2010/C 63/85
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Bruxelles, Belgia), SNF SAS (Andrézieux, Franța) (reprezentanți: K. Van Maldegem, P. Sellar și R. Cana, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile reclamantelor

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei acțiunii;

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea ECHA la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               dispunerea oricărei altei măsuri considerate necesare.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea Deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) din 7 decembrie 2009 de identificare a acrilamidei (CE nr. 201-173-7) ca substanță care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 57 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (1) (denumit în continuare „Regulamentul REACH”), potrivit articolului 59 din Regulamentul REACH.
   Prin decizia atacată, care a fost adusă la cunoștința reclamantelor prin intermediul unui comunicat de presă al ECHA din 7 decembrie 2009, substanța acrilamidă a fost inclusă în lista celor 15 substanțe chimice noi din Lista substanțelor candidate la identificarea ca substanță care prezintă un risc foarte ridicat. Reclamantele susțin că, din cauza acestei decizii, vor fi obligate să furnizeze anumite informații privind nivelul de acrilamidă conținut în produsele pe care le vând clienților lor, astfel încât acești clienți să se conformeze obligațiilor de notificare și de informare care le sunt impuse de Regulamentul REACH. În plus, acestea ar putea fi obligate și să actualizeze fișele cu date de securitate și/sau să comunice clienților lor informații privind identificarea acrilamidei ca substanță care prezintă un risc foarte ridicat.
   Reclamantele afirmă că decizia atacată este ilegală întrucât se bazează pe o evaluare de bază a acrilamidei care este eronată din punct de vedere științific și juridic. Potrivit reclamantelor, pârâta a săvârșit erori vădite de apreciere la adoptarea deciziei atacate. În particular, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă normele aplicabile stabilite de Regulamentul REACH pentru identificarea substanțelor care prezintă un risc foarte ridicat.
   Rezumând, reclamantele susțin că decizia atacată identifică de fapt acrilamida drept substanță care prezintă un risc foarte ridicat pentru motivul că este vorba despre o substanță chimică. Cu toate acestea, reclamantele arată că acrilamida este utilizată exclusiv ca intermediar și este, prin urmare, scutită de la aplicarea titlului VII din Regulamentul REACH, privind autorizațiile, potrivit articolului 2 alineatul (8) și articolului 59 din regulamentul citat.
   În plus, reclamantele susțin că decizia atacată a fost adoptată fără dovezi suficiente și că, prin urmare, pârâta a săvârșit o eroare vădită de apreciere.
   În sfârșit, reclamantele susțin că decizia atacată încalcă, în afară de dispozițiile Regulamentului REACH, principiile proporționalității și egalității de tratament.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza T-41/08: Acțiune introdusă la 1 februarie 2008 — Vakakis/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/34

         Acțiune introdusă la 1 februarie 2008 — Vakakis/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-41/08)
   (2008/C 92/70)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Vakakis International — Symvouli gia Agrotiki Anaptixi AE (Atena, Grecia) (reprezentant: B. O'Connor, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea deciziei nemotivate a Comisiei Europene din 6 decembrie 2007 [nr. A3 TF TCC(2007)106233] de a nu invita consorțiul condus de Vakakis International SA în vederea susținerii interviului privind procedura de cerere de ofertă „asistență tehnică pentru elaborarea politicii de dezvoltare rurală” nr. EuropeAid/125241/C/SER/CY;

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 21 decembrie 2007 [nr. A3 TF TCC(2007)106667] de respingere a ofertei prezentate de Vakakis International SA pentru motivul că nu întrunește cerințele tehnice;

               —

               obligarea Comisiei, conform articolului 65 litera (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, de a prezenta anumite documente în legătură activitățile comisiei de evaluare constituite în vederea analizării ofertelor prezentate cu privire la procedura de cerere de ofertă EuropeAid/125241/C/SER/CY, precum și a întocmirii listei restrânse de ofertanți;

               —

               dispunerea oricăror alte măsuri considerate necesare de instanță;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta susține că scrisoarea din 6 decembrie 2007 prin care Comisia o informa că nu a fost invitată la interviu reprezintă o decizie insuficient motivată, contrară articolului 253 CE. În plus, reclamanta susține că această etapă este un element esențial al procedurii de cerere de ofertă în care toți ofertanții, inclusiv cei care nu întrunesc cerințele tehnice standard, ar trebui să fie invitați în vederea menținerii cadrului competitiv. Mai mult, reclamanta arată că decizia menționată este nelegală din moment ce se întemeiază pe nerespectarea criteriilor administrative în loc să se întemeieze pe nerespectarea standardului tehnic impus. În opinia reclamantei, aceasta reprezintă un abuz al puterii conferite Comisiei în cadrul procedurii de evaluare a ofertelor.
   În plus, atât în ceea ce privește decizia sus-menționată, cât și decizia din 21 decembrie 2007, reclamanta susține că acestea încalcă Ghidul practic referitor la procedurile de atribuire a contractelor pentru acțiunile externe ale CE. În sfârșit, reclamanta susține că decizia Comisiei din 21 decembrie 2007 urmărește justificarea unei decizii anterioare nemotivate de excludere a sa de la procedura de cerere de ofertă și, prin urmare, este nelegală.


title: Cauza F-59/14: Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – ZZ/Comisia Europeană

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/48

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – ZZ/Comisia Europeană
   (Cauza F-59/14)
   (2014/C 431/76)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: H. Mannes, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Funcție publică – Cerere de reparare a prejudiciului material și moral, plus dobânzi de întârziere, ca urmare a pierderii șansei de către reclamant de a fi recrutat pentru un post într-o instituție a UE având în vedere Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 29 septembrie 2010 în cauza Brune/Comisia F-5/08

      Concluziile reclamantului

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material și moral, plus dobânzi de întârziere, suferit ca urmare a excluderii în mod nelegal de la concursul EPSO/AD/26/05;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată,

               —

               cu titlu de precauție, pronunțarea unei hotărâri în lipsă.


title: Hotărârea Curții din 7 mai 2010 în cauza E-8/09 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Republica Islanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare – hotărâre pronunțată în lipsă)

text:
               25.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/20

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 7 mai 2010
   în cauza E-8/09
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Republica Islanda

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către o parte contractantă – Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare – hotărâre pronunțată în lipsă)

   2010/C 320/09
   În cauza E-8/09, Autoritatea AELS de Supraveghere/Republica Islanda – cerere de constatare a faptului că, prin neadoptarea sau nenotificarea către Autoritatea AELS de Supraveghere a măsurilor necesare punerii în aplicare a actului menționat în anexa II capitolul III punctul 5 din Acordul privind SEE, i.e. Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare, astfel cum a fost adaptată pentru Acordul privind SEE prin protocolul 1 la acesta, în termenul prevăzut, Republica Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile în temeiul actului respectiv și al articolului 7 din Acordul privind SEE, Curtea de Justiție, formată din Carl Baudenbacher, președinte, Thorgeir Örlygsson (judecător raportor) și Henrik Bull, judecători, a pronunțat la 7 mai 2010 hotărârea, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea de Justiție:

               1.

               declară că, prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare punerii în aplicare a Directivei 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare, astfel cum a fost adaptată pentru Acordul privind SEE prin protocolul 1 la acesta, Republica Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile în temeiul directivei și al articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               obligă Republica Islanda la plata cheltuielilor de judecată.