title: Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 28 octombrie 2015 (Extras).#Hammar Nordic Plugg AB împotriva Comisiei Europene.#Ajutoare de stat – Vânzare și închiriere a unor terenuri și a unei unități de producție – Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa – Lipsa unei proceduri de cerere de oferte – Stabilirea prețului de piață – Criteriul investitorului privat – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre.#Cauza T-253/12.

text:
               Părţi
               Dizpozitiv

            Părţi
            În cauza T‑253/12,
            Hammar Nordic Plugg AB, cu sediul în Trollhättan (Suedia), reprezentată de I. Otken Eriksson și de U. Öberg, avocați,
            reclamantă,
            împotriva
            Comisiei Europene, reprezentată de D. Grespan și de P.‑J. Loewenthal, în calitate de agenți, asistați de L. Sandberg‑Morch, avocat,
            pârâtă,
            având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei 2012/293/UE a Comisiei din 8 februarie 2012 privind ajutorul de stat SA.28809 (C 29/10) (ex NN 42/10 și ex CP 194/09) pus în aplicare de Suedia în favoarea Hammar Nordic Plugg AB (JO L 150, p. 78),
            TRIBUNALUL (Camera a șaptea),
            compus din domnul M. van der Woude, doamna I. Wiszniewska‑Białecka și domnul I. Ulloa Rubio (raportor), judecători,
            grefier: doamna C. Heeren, administrator,
            având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 26 martie 2015,
            pronunță prezenta
            Hotărâre (1)
            Istoricul cauzei
            [ omissis ]
            Procedura administrativă
            [ omissis ]
            Decizia atacată
            [ omissis ]
            Procedura și concluziile părților
            25. Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 8 iunie 2012, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
            26. Reclamanta solicită Tribunalului:
            – anularea în tot sau în parte a deciziei atacate;
            – obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
            27. Comisia solicită Tribunalului:
            – respingerea acțiunii ca lipsită de orice temei;
            – obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
            În drept
            [ omissis ]
            Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de apreciere în cadrul calificării drept ajutor de stat
            [ omissis ]
            32. Pentru a verifica dacă vânzarea de către o autoritate publică a unui teren către o persoană privată constituie un ajutor de stat, Comisia trebuie să aplice criteriul investitorului privat într‑o economie de piață, în scopul de a verifica dacă prețul plătit de beneficiarul prezumat al ajutorului corespunde prețului pe care l‑ar fi putut stabili un investitor privat care acționează în condiții de concurență normală. În general, folosirea acestui criteriu presupune o apreciere complexă de natură economică din partea Comisiei (a se vedea Hotărârea Comisia/Scott, punctul 31 de mai sus, EU:C:2010:480, punctul 68).
            [ omissis ]
            Cu privire la neluarea în considerare a prețului cesiunii de 8 000 000 SEK
            [ omissis ]
            40. În continuare, trebuie amintit, în ceea ce privește al treilea argument al reclamantei, conform căruia nu ar fi existat niciun motiv pentru a se recurge la o procedură de licitație formală înaintea vânzării, că orientările și comunicările pe care Comisia le adoptă sunt obligatorii pentru aceasta, în măsura în care nu se îndepărtează de normele Tratatului FUE și sunt acceptate de statele membre (Hotărârea din 16 iulie 2014, Zweckverband Tierkörperbeseitigung/Comisia, T‑309/12, punctul 212).
            41. În consecință, în absența unei proceduri de licitație deschise și necondiționate, Comisia putea să se bazeze pe estimările pe care le avea la dispoziție, conform punctului 2 litera (a) din comunicare.
            [ omissis ]
            Cu privire la lipsa examinării existenței unui ajutor de stat la momentul achiziționării instalației de către societatea FABV pentru suma de 17 000 000 SEK
            [ omissis ]
            60. În primul rând, trebuie să se arate că, în rezumatul deciziei sale de inițiere a procedurii oficiale de investigare a vânzării de către FABV a instalației de producție către reclamantă, Comisia a indicat, în ceea ce privește vânzarea de către Chips a instalației în cauză către FABV, următoarele:
            „Prețul plătit de FABV în vederea achiziționării instalațiilor nu pare a fi mai mare decât valoarea acestora pe piață, conform celor indicate de trei consultanți independenți, care constituie parte terță. Prin urmare, faptul că tranzacția A conține un element de ajutor poate fi exclus și, în consecință, aceasta nu reprezintă un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.”
            61. Astfel, în ceea ce privește vânzarea de către Chips a instalațiilor către FABV, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41), Comisia a luat o decizie ai cărei termeni lasă în mod clar să se înțeleagă că aceasta este definitivă.
            62. Or, dacă printr‑o decizie a Comisiei se declară că o măsură nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE fără să se inițieze procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE și dacă o persoană interesată urmărește să solicite apărarea drepturilor procedurale rezultate din aceeași dispoziție, această persoană trebuie să formuleze o acțiune împotriva deciziei respective în fața Tribunalului în termenul prevăzut la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE (Ordonanța din 27 noiembrie 2001, Wöhr/Comisia, T‑222/00, Rec., punctul 34).
            63. În speță, trebuie să se constate că reclamanta nu a formulat o astfel de acțiune în termenul menționat.
            64. În al doilea rând, astfel cum arată Comisia, procedura care permite revocarea unei decizii definitive prin care aceasta a constatat că o măsură nu constituie un ajutor de stat este prevăzută la articolul 9 din Regulamentul nr. 659/1999, în temeiul căruia Comisia poate revoca o astfel de decizie dacă aceasta a fost adoptată pe baza unor informații eronate determinante.
            65. Or, singurul argument al reclamantei referitor la presupuse informații eronate este cel privind rata de neocupare a spațiilor luată în considerare în cadrul primei estimări. Reclamanta susține că memorandumul de vânzare de către Chips a instalației către FABV se bazează pe o rată de neocupare de 10 %, deși aceasta era, în realitate, de 100 % în ceea ce privește spațiile libere. De asemenea, reclamanta contestă observația Comisiei conform căreia ar fi fost informată de autoritățile locale că s‑ar fi găsit un locatar începând cu 13 februarie 2008.
            66. În această privință, trebuie să se constate că reclamata nu furnizează nicio dovadă în sprijinul acestor afirmații și nu explică, de altfel, nici măcar ce rată de neocupare ar fi fost, în opinia sa, exactă pentru ansamblul instalației.
            67. Celelalte argumente ale reclamatei constituie simple afirmații, nedemonstrate, care nu răspund cerințelor impuse de articolul 9 din Regulamentul nr. 659/1999.
            [ omissis ]
            Cu privire la neluarea în considerare a criteriului investitorului privat în economia de piață
            [ omissis ]
            78. În speță, nu se contestă că în aceeași zi, și anume la 13 februarie 2008, FABV a achiziționat instalația pentru suma de 17 000 000 SEK și a acordat reclamantei o opțiune de cumpărare pentru suma de 8 000 000 SEK.
            79. În primul rând, trebuie să se constate că este îndoielnic că un investitor privat ar fi realizat o astfel de operațiune.
            80. În al doilea rând, trebuie să se arate că din cuprinsul punctului 16 din decizia de inițiere a procedurii rezultă că FABV a acceptat un preț de revânzare mai scăzut în încercarea de a asigura continuarea activității instalației și de a salva locuri de muncă. De altfel, părțile nu contestă că municipalitatea a urmărit întotdeauna acest scop, reclamanta însăși menționându‑l în cererea introductivă. De asemenea, la punctul 58 din decizia atacată, se arată că acest obiectiv este și singurul menționat de autoritățile suedeze în fața Comisiei.
            81. În plus, din scrisoarea din 27 noiembrie 2009, citată de reclamantă, rezultă că FABV a considerat că proiectul conform căruia urma să cumpere instalația și apoi să o închirieze reclamantei, care, la rândul său, urma să o închirieze societății Nya Topp, ar permite continuarea exploatării instalației și ar salva locurile de muncă amenințate de închiderea acesteia.
            82. În aceste condiții, FABV a decis, așa cum se arată în scrisoare, să solicite municipalității un aport de 9 000 000 SEK, destinat acoperirii pierderii inerente vânzării instalației către reclamantă pentru suma de 8 000 000 SEK. În această privință, Comisia a prezentat copia unei hotărâri pronunțate de kammarrätt i Göteborg (Curtea Administrativă de Apel Göteborg, Suedia) la 1 decembrie 2012, referitoare la o cerere a FABV de a putea deduce o pierdere de capital în urma vânzării instalației către reclamantă.
            [ omissis ]
            Cu privire la lipsa de fiabilitate a ultimei estimări, reținută de Comisie
            [ omissis ]
            Cu privire la neluarea în considerare a cesiunii ulterioare a instalației pentru suma de 8 000 000 SEK
            [ omissis ]
            Cu privire la contractul de locațiune dintre reclamantă și Nya Topp
            [ omissis ]
            Cu privire la al doilea motiv, referitor la afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre și la denaturarea concurenței
            [ omissis ]
            Cu privire la al treilea motiv, referitor la obligația de examinare și la obligația de motivare, precum și la dreptul la apărare
            [ omissis ]
            Cu privire la obligația de examinarea a Comisiei
            [ omissis ]
            Cu privire la obligația de motivare
            [ omissis ]
            Cu privire la dreptul la apărare al reclamantei
            [ omissis ]
            Cu privire la cheltuielile de judecată
            [ omissis ]
            (1) .
            (1)  – Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.

            Dizpozitiv
            Pentru aceste motive,
            TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
            declară și hotărăște:
            1) Respinge acțiunea.
            2) Hammar Nordic Plugg AB va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

    ---documentbreak---

         HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a șaptea)
      28 octombrie 2015 (
            *1
         )
      „Ajutoare de stat — Vânzare și închiriere a unor terenuri și a unei unități de producție — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă și se dispune recuperarea sa — Lipsa unei proceduri de cerere de oferte — Stabilirea prețului de piață — Criteriul investitorului privat — Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre”
      În cauza T‑253/12,

         Hammar Nordic Plugg AB, cu sediul în Trollhättan (Suedia), reprezentată de I. Otken Eriksson și de U. Öberg, avocați,
      reclamantă,
      împotriva

         Comisiei Europene, reprezentată de D. Grespan și de P.‑J. Loewenthal, în calitate de agenți, asistați de L. Sandberg‑Morch, avocat,
      pârâtă,
      având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei 2012/293/UE a Comisiei din 8 februarie 2012 privind ajutorul de stat SA.28809 (C 29/10) (ex NN 42/10 și ex CP 194/09) pus în aplicare de Suedia în favoarea Hammar Nordic Plugg AB (JO L 150, p. 78),
      TRIBUNALUL (Camera a șaptea),
      compus din domnul M. van der Woude, doamna I. Wiszniewska‑Białecka și domnul I. Ulloa Rubio (raportor), judecători,
      grefier: doamna C. Heeren, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 26 martie 2015,
      pronunță prezenta

         Hotărâre (
            1
         )

         Istoricul cauzei

         [omissis]

         Procedura administrativă

         [omissis]

         Decizia atacată

         [omissis]

         Procedura și concluziile părților

               25

               Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 8 iunie 2012, reclamanta a introdus prezenta acțiune.

               26

               Reclamanta solicită Tribunalului:

                        —

                        anularea în tot sau în parte a deciziei atacate;

                        —

                        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

               27

               Comisia solicită Tribunalului:

                        —

                        respingerea acțiunii ca lipsită de orice temei;

                        —

                        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

         În drept

         [omissis]

         Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de apreciere în cadrul calificării drept ajutor de stat

         [omissis]

               32

               Pentru a verifica dacă vânzarea de către o autoritate publică a unui teren către o persoană privată constituie un ajutor de stat, Comisia trebuie să aplice criteriul investitorului privat într‑o economie de piață, în scopul de a verifica dacă prețul plătit de beneficiarul prezumat al ajutorului corespunde prețului pe care l‑ar fi putut stabili un investitor privat care acționează în condiții de concurență normală. În general, folosirea acestui criteriu presupune o apreciere complexă de natură economică din partea Comisiei (a se vedea Hotărârea Comisia/Scott, punctul 31 de mai sus, EU:C:2010:480, punctul 68).

                  [omissis]

         Cu privire la neluarea în considerare a prețului cesiunii de 8000000 SEK

         [omissis]

               40

               În continuare, trebuie amintit, în ceea ce privește al treilea argument al reclamantei, conform căruia nu ar fi existat niciun motiv pentru a se recurge la o procedură de licitație formală înaintea vânzării, că orientările și comunicările pe care Comisia le adoptă sunt obligatorii pentru aceasta, în măsura în care nu se îndepărtează de normele Tratatului FUE și sunt acceptate de statele membre (Hotărârea din 16 iulie 2014, Zweckverband Tierkörperbeseitigung/Comisia, T‑309/12, punctul 212).

               41

               În consecință, în absența unei proceduri de licitație deschise și necondiționate, Comisia putea să se bazeze pe estimările pe care le avea la dispoziție, conform punctului 2 litera (a) din comunicare.

                  [omissis]

         Cu privire la lipsa examinării existenței unui ajutor de stat la momentul achiziționării instalației de către societatea FABV pentru suma de 17000000 SEK

         [omissis]

               60

               În primul rând, trebuie să se arate că, în rezumatul deciziei sale de inițiere a procedurii oficiale de investigare a vânzării de către FABV a instalației de producție către reclamantă, Comisia a indicat, în ceea ce privește vânzarea de către Chips a instalației în cauză către FABV, următoarele:
               „Prețul plătit de FABV în vederea achiziționării instalațiilor nu pare a fi mai mare decât valoarea acestora pe piață, conform celor indicate de trei consultanți independenți, care constituie parte terță. Prin urmare, faptul că tranzacția A conține un element de ajutor poate fi exclus și, în consecință, aceasta nu reprezintă un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.”

               61

               Astfel, în ceea ce privește vânzarea de către Chips a instalațiilor către FABV, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [108 TFUE] (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41), Comisia a luat o decizie ai cărei termeni lasă în mod clar să se înțeleagă că aceasta este definitivă.

               62

               Or, dacă printr‑o decizie a Comisiei se declară că o măsură nu constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE fără să se inițieze procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE și dacă o persoană interesată urmărește să solicite apărarea drepturilor procedurale rezultate din aceeași dispoziție, această persoană trebuie să formuleze o acțiune împotriva deciziei respective în fața Tribunalului în termenul prevăzut la articolul 263 al șaselea paragraf TFUE (Ordonanța din 27 noiembrie 2001, Wöhr/Comisia, T‑222/00, Rec., punctul 34).

               63

               În speță, trebuie să se constate că reclamanta nu a formulat o astfel de acțiune în termenul menționat.

               64

               În al doilea rând, astfel cum arată Comisia, procedura care permite revocarea unei decizii definitive prin care aceasta a constatat că o măsură nu constituie un ajutor de stat este prevăzută la articolul 9 din Regulamentul nr. 659/1999, în temeiul căruia Comisia poate revoca o astfel de decizie dacă aceasta a fost adoptată pe baza unor informații eronate determinante.

               65

               Or, singurul argument al reclamantei referitor la presupuse informații eronate este cel privind rata de neocupare a spațiilor luată în considerare în cadrul primei estimări. Reclamanta susține că memorandumul de vânzare de către Chips a instalației către FABV se bazează pe o rată de neocupare de 10 %, deși aceasta era, în realitate, de 100 % în ceea ce privește spațiile libere. De asemenea, reclamanta contestă observația Comisiei conform căreia ar fi fost informată de autoritățile locale că s‑ar fi găsit un locatar începând cu 13 februarie 2008.

               66

               În această privință, trebuie să se constate că reclamata nu furnizează nicio dovadă în sprijinul acestor afirmații și nu explică, de altfel, nici măcar ce rată de neocupare ar fi fost, în opinia sa, exactă pentru ansamblul instalației.

               67

               Celelalte argumente ale reclamatei constituie simple afirmații, nedemonstrate, care nu răspund cerințelor impuse de articolul 9 din Regulamentul nr. 659/1999.

                  [omissis]

         Cu privire la neluarea în considerare a criteriului investitorului privat în economia de piață

         [omissis]

               78

               În speță, nu se contestă că în aceeași zi, și anume la 13 februarie 2008, FABV a achiziționat instalația pentru suma de 17000000 SEK și a acordat reclamantei o opțiune de cumpărare pentru suma de 8000000 SEK.

               79

               În primul rând, trebuie să se constate că este îndoielnic că un investitor privat ar fi realizat o astfel de operațiune.

               80

               În al doilea rând, trebuie să se arate că din cuprinsul punctului 16 din decizia de inițiere a procedurii rezultă că FABV a acceptat un preț de revânzare mai scăzut în încercarea de a asigura continuarea activității instalației și de a salva locuri de muncă. De altfel, părțile nu contestă că municipalitatea a urmărit întotdeauna acest scop, reclamanta însăși menționându‑l în cererea introductivă. De asemenea, la punctul 58 din decizia atacată, se arată că acest obiectiv este și singurul menționat de autoritățile suedeze în fața Comisiei.

               81

               În plus, din scrisoarea din 27 noiembrie 2009, citată de reclamantă, rezultă că FABV a considerat că proiectul conform căruia urma să cumpere instalația și apoi să o închirieze reclamantei, care, la rândul său, urma să o închirieze societății Nya Topp, ar permite continuarea exploatării instalației și ar salva locurile de muncă amenințate de închiderea acesteia.

               82

               În aceste condiții, FABV a decis, așa cum se arată în scrisoare, să solicite municipalității un aport de 9000000 SEK, destinat acoperirii pierderii inerente vânzării instalației către reclamantă pentru suma de 8000000 SEK. În această privință, Comisia a prezentat copia unei hotărâri pronunțate de kammarrätt i Göteborg (Curtea Administrativă de Apel Göteborg, Suedia) la 1 decembrie 2012, referitoare la o cerere a FABV de a putea deduce o pierdere de capital în urma vânzării instalației către reclamantă.

                  [omissis]

         Cu privire la lipsa de fiabilitate a ultimei estimări, reținută de Comisie

         [omissis]

      Cu privire la neluarea în considerare a cesiunii ulterioare a instalației pentru suma de 8000000 SEK

         [omissis]

      Cu privire la contractul de locațiune dintre reclamantă și Nya Topp

         [omissis]

         Cu privire la al doilea motiv, referitor la afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre și la denaturarea concurenței

         [omissis]

         Cu privire la al treilea motiv, referitor la obligația de examinare și la obligația de motivare, precum și la dreptul la apărare

         [omissis]

      Cu privire la obligația de examinarea a Comisiei

         [omissis]

      Cu privire la obligația de motivare

         [omissis]

      Cu privire la dreptul la apărare al reclamantei

         [omissis]

         Cu privire la cheltuielile de judecată

         [omissis]

               Pentru aceste motive,
               TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
               declară și hotărăște:

                           1)

                           Respinge acțiunea.

                           2)

                           Hammar Nordic Plugg AB va suporta, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                           van der Woude

                           Wiszniewska‑Białecka

                           Ulloa Rubio

                     Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 28 octombrie 2015.
                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: suedeza.
      (
            1
         )	Sunt redate numai punctele din prezenta hotărâre a căror publicare este considerată utilă de către Tribunal.


Hotărârea Curții din data de 25 noiembrie 1980. # Regatul Belgiei împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Lichidarea conturilor. # Cauza 820/79.


Hotărârea Curții (camera a cincea) din data de 30 aprilie 1991. # SCP Boscher, Studer et Fromentin împotriva SA British Motors Wright și alții. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Cour de cassation - Franța. # Libera prestare a serviciilor. # Cauza C-239/90.


title: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 17 iulie 2008.#ASM Brescia SpA împotriva Comune di Rodengo Saiano.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Italia.#Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE - Concesiunea serviciului public de distribuție a gazelor - Directiva 2003/55 - Încetarea anticipată la sfârșitul unei perioade tranzitorii - Principiile protecției încrederii legitime și securității juridice.#Cauza C-347/06.

text:
      Cauza C‑347/06
      ASM Brescia SpA
      împotriva
      Comune di Rodengo Saiano
      (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de
      Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
      „Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE – Concesiunea serviciului public de distribuție a gazelor – Directiva 2003/55 – Încetarea anticipată la sfârșitul unei perioade tranzitorii – Principiile protecției încrederii legitime și securității juridice”
      Sumarul hotărârii
      1.        Întrebări preliminare – Competența Curții – Limite
      (art. 234 CE)
      2.        Întrebări preliminare – Competența Curții – Limite – Competența instanței naționale
      (art. 234 CE)
      3.        Apropierea legislațiilor – Măsuri de apropiere – Norme comune pentru piața internă a gazelor naturale – Directiva 2003/55
      [Directiva 2003/55 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 23 alin. (1)]
      4.        Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Concesionarea unui serviciu public
            atribuită fără o procedură de licitație competitivă
      [art. 43 CE, 49 CE și art. 86 alin.(1) CE]
      1.        În cadrul unei proceduri introduse în temeiul articolului 234 CE, Curtea nu este competentă să se pronunțe cu privire la compatibilitatea
         unei măsuri naționale cu dreptul comunitar. Curtea poate extrage totuși din cuprinsul întrebărilor formulate de instanța națională,
         având în vedere informațiile prezentate de aceasta, elementele care necesită interpretarea dreptului comunitar pentru a‑i
         permite instanței naționale să rezolve problema de drept cu care este sesizată.

      Pe de altă parte, nu este obligația Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea sau la aplicabilitatea dispozițiilor
         naționale sau să stabilească faptele pertinente pentru soluționarea acțiunii principale. Într‑adevăr, în cadrul repartizării
         competențelor între instanțele comunitare și cele naționale, Curtea trebuie să țină seama de situația de fapt și de contextul
         normativ în care se încadrează întrebarea adresată, astfel cum sunt definite în decizia de trimitere.

      (a se vedea punctele 25 și 28)
      2.        În cadrul cooperării dintre Curte și instanțele naționale instituită prin articolul 234 CE, numai instanța națională sesizată
         cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată
         are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru
         a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, din
         moment ce întrebările adresate au ca obiect interpretarea dreptului comunitar, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe.

      (a se vedea punctul 27)
      3.        Directiva 2003/55 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30
         nu se opune ca o reglementare a unui stat membru să prevadă prelungirea, în condițiile pe care le stabilește, a perioadei
         tranzitorii la sfârșitul căreia trebuie să intervină încetarea anticipată a unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale,
         atribuită fără o procedură de licitație competitivă. În aceste condiții, trebuie să se considere totodată că articolul 10
         CE și principiul proporționalității nu se opun unei astfel de reglementări.

      Astfel, articolul 23 alineatul (1) din directiva menționată precizează calendarul privind liberalizarea furnizării gazelor
         naturale și prevede în special că statele membre trebuie să se asigure că, începând cu 1 iulie 2007, toți consumatorii sunt
         consumatori eligibili, mai precis, au dreptul să își aleagă furnizorul. Această dispoziție privește furnizarea gazelor naturale,
         și nu distribuția acestora. Prin urmare, nu poate fi dedusă din aceasta nicio obligație a statelor membre de a înceta contractele
         de distribuție atribuite în lipsa unei proceduri de licitație competitivă. În plus, Directiva 2003/55 nu conține nicio dispoziție
         cu privire la concesiunile de distribuție a gazelor naturale în curs.

      (a se vedea punctele 38-41 și dispozitiv 1)
      4.        Articolele 43 CE, 49 CE și articolul 86 alineatul (1) CE nu se opun ca o reglementare a unui stat membru care urmărește să
         aplice normele comune pentru piața internă a gazelor naturale prin încetarea anticipată, la sfârșitul unei perioade tranzitorii,
         a concesiunilor de distribuție a gazelor naturale atribuite fără o procedură de licitație competitivă să prevadă prelungirea,
         în anumite condiții, a perioadei tranzitorii, în măsura în care această prelungire poate fi considerată necesară pentru a
         permite cocontractanților să înceteze raporturile contractuale în condiții acceptabile atât din punctul de vedere al exigențelor
         serviciului public, cât și din punct de vedere economic.

      În pofida faptului că o astfel de concesiune de servicii publice nu intră în domeniul de aplicare al directivelor privind
         diferite categorii de achiziții publice, autoritățile publice sunt totuși obligate să respecte normele fundamentale ale tratatului
         în general și principiul nediscriminării pe motiv de naționalitate în special. Mai precis, în măsura în care un astfel de
         contract de concesiune prezintă un interes transfrontalier cert, atribuirea sa, în lipsa oricărei transparențe, unei întreprinderi
         situate în statul membru în a cărui jurisdicție se află autoritatea contractantă reprezintă o diferență de tratament în detrimentul
         întreprinderilor situate într‑un alt stat membru care pot să fie interesate de acest contract. Cu excepția cazului în care
         este justificată de împrejurări obiective, o astfel de diferență de tratament, care, prin excluderea tuturor întreprinderilor
         situate într‑un alt stat membru, acționează în principal în detrimentul acestora, constituie o discriminare indirectă pe motiv
         de naționalitate, interzisă în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE. De altfel, articolul 86 alineatul (1) CE se opune ca statele
         membre să mențină în vigoare, în ceea ce privește întreprinderile publice și întreprinderile cărora le acordă drepturi speciale
         sau exclusive, o reglementare națională contrară articolelor 43 CE și 49 CE.

      O astfel de diferență de tratament poate fi justificată prin necesitatea de a respecta principiul securității juridice, principiu
         care face parte din ordinea juridică comunitară și care se impune oricărei autorități naționale însărcinate cu aplicarea dreptului
         comunitar. Întrucât Directiva 2003/55 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare
         a Directivei 98/30 prevede punerea în discuție a concesiunilor existente de distribuție a gazelor numai dacă este vorba despre
         o concesiune anterioară care își produce efecte pe durata mai multor decenii și numai dacă că aceasta a fost atribuită într‑o
         perioadă în care Curtea încă nu se pronunțase în sensul că acele contracte care prezintă un interes transfrontalier cert ar
         putea fi supuse unor obligații de transparență care decurg din dreptul comunitar, principiul securității juridice, care impune,
         în special, ca normele de drept să fie clare, precise și previzibile în privința efectelor lor, nu numai că permite, dar și
         impune ca rezilierea unei astfel de concesiuni să fie însoțită de o perioadă tranzitorie care să permită cocontractanților
         să înceteze raporturile contractuale în condiții acceptabile atât din punctul de vedere al exigențelor serviciului public,
         cât și din punct de vedere economic. Este de competența instanței de trimitere să aprecieze dacă, în special, prelungirea
         perioadei tranzitorii, realizată printr‑o reglementare de drept intern, poate fi considerată necesară pentru respectarea principiului
         securității juridice.

       (a se vedea punctele 57-61, 64, 65 și 67-73 și dispozitiv 2)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      17 iulie 2008(*)

      „Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE – Concesiunea serviciului public de distribuție a gazelor – Directiva 2003/55 – Încetarea anticipată la sfârșitul unei perioade tranzitorii – Principiile protecției încrederii legitime și securității juridice”
      În cauza C‑347/06,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tribunale amministrativo
         regionale per la Lombardia (Italia), prin decizia din 23 mai 2006, primită de Curte la 17 august 2006, în procedura

      ASM Brescia SpA
      împotriva
      Comune di Rodengo Saiano,
      cu participarea:
      Anigas – Associazione Nazionale Industriali del Gas,
      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din domnul C. W. A. Timmermans, președinte de cameră, domnii J. Makarczyk, P. Kūris, J.‑C. Bonichot (raportor) și
         doamna C. Toader, judecători

      avocat general: domnul M. Poiares Maduro,
      grefier: domnul B. Fülöp, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 21 februarie 2008,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru ASM Brescia SpA, de V. Salvadori, A. Salvadori, G. Caia și N. Aicardi, avvocati;
      –        pentru Anigas – Associazione Nazionale Industriali del Gas, de M. Zoppolato și D. Gazzola, avvocati;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii X. Lewis, B. Schima și de doamna D. Recchia, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 24 aprilie 2008,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 10 CE, 43 CE, 49 CE și a articolului
         86 alineatul (1) CE, a principiilor egalității de tratament, nediscriminării, transparenței și proporționalității, precum
         și a Directivei 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața
         internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80).

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între ASM Brescia SpA (denumită în continuare „ASM Brescia”), pe de
         o parte, și Comune di Rodengo Saiano, pe de altă parte, având ca obiect Hotărârea nr. 19 din 19 iulie 2005 a Consiliului municipal
         al acestei comune, prin care se confirmă că termenul de încetare a concesiunii pe care a acordat‑o în favoarea ASM Brescia
         pentru serviciul de distribuție a gazelor naturale pe teritoriul său este 31 decembrie 2005.

       Cadrul juridic
       Dreptul comunitar
      3        Considerentul (4) al Directivei 2003/55 prevede:

      „Libertățile pe care tratatul le garantează cetățenilor europeni – libera circulație a mărfurilor, libertatea de a presta
         servicii și libertatea de stabilire – sunt posibile numai într‑o piață complet deschisă, care permite tuturor consumatorilor
         să‑și aleagă în mod liber furnizorii și tuturor furnizorilor să‑și livreze în mod liber produsele consumatorilor.”

      4        Considerentul (8) al aceleiași directive menționează:

      „Pentru realizarea pieței interne a gazelor naturale, accesul nediscriminatoriu la rețea al operatorilor rețelei de transport
         și distribuție este de o deosebită importanță. Un operator al rețelei de transport sau distribuție poate cuprinde una sau
         mai multe întreprinderi.”

      5        Considerentul (10) al directivei menționate precizează:

      „Pentru a se asigura accesul eficient și nediscriminatoriu la rețea, este oportun ca rețelele de transport și distribuție
         să fie exploatate de entități distincte din punct de vedere juridic atunci când întreprinderile sunt integrate pe verticală.
         Comisia ar trebui să evalueze măsurile cu efect echivalent, elaborate de statele membre pentru a realiza acest obiectiv și,
         după caz, să înainteze propuneri de modificare a prezentei directive.

      De asemenea, este oportun ca operatorii rețelelor de transport și distribuție să aibă drepturi efective de luare a deciziilor
         pentru activele care trebuie întreținute și exploatate și să dezvolte rețele atunci când activele respective sunt deținute
         și exploatate de întreprinderi integrate pe verticală.

      Este important, cu toate acestea, să se facă distincția între această separare juridică și separarea dreptului de proprietate.
         Separarea juridică nu implică nicio modificare a proprietății activelor și nimic nu împiedică aplicarea unor condiții de încadrare
         în muncă similare sau identice în toate întreprinderile cu integrare pe verticală. Cu toate acestea, ar trebui asigurat un
         proces nediscriminatoriu de luare a deciziilor prin măsuri organizatorice privind independența factorilor de decizie responsabili.”

      6        Considerentul (18) al Directivei 2003/55 prevede:

      „Consumatorii din sectorul gazelor naturale ar trebui să‑și poată alege în mod liber furnizorul. Cu toate acestea, este necesar,
         de asemenea, să se adopte o abordare progresivă pentru realizarea pieței interne de gaze naturale, cu un termen precis, pentru
         ca întreprinderile să poată să se adapteze și să se asigure aplicarea măsurilor și a regimurilor adecvate pentru protejarea
         intereselor consumatorilor, astfel încât aceștia să aibă dreptul real și efectiv de a‑și alege furnizorul.”

      7        Articolul 1 alineatul (1) din aceeași directivă specifică:

      „Prezenta directivă stabilește normele comune privind transportul, distribuția, furnizarea și depozitarea gazelor naturale.
         Aceasta definește modalitățile de organizare și funcționare a sectorului gazelor naturale, de acces pe piață, precum și criteriile
         și procedurile aplicabile pentru acordarea de autorizații de transport, distribuție, furnizare și depozitare a gazelor naturale
         și exploatarea rețelelor.”

      8        Articolul 2 din Directiva 2003/55 prevede:

      „În sensul prezentei directive:
      […]
      5.      «distribuție» înseamnă transportul gazelor naturale prin rețelele locale sau regionale de gazoducte, pentru a fi furnizate
         consumatorilor, dar neincluzând furnizarea;

      […]
      7.      «furnizare» înseamnă vânzarea, inclusiv revânzarea de gaze naturale, inclusiv GNL, către consumatori;
      […]
      28.      «consumatori eligibili» înseamnă consumatorii care sunt liberi să achiziționeze gaze de la furnizorul ales de ei, în sensul
         articolului 23 din prezenta directivă;

      […]”
      9        Articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2003/55 prevede:

      „Statele membre se asigură că consumatorii eligibili sunt:
      (a)      până la 1 iulie 2004, consumatorii eligibili astfel cum prevede articolul 18 din Directiva 98/30/CE [a Parlamentului European
         și a Consiliului din 22 iunie 1998 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale (JO L 204, p. 1)].
         Statele membre publică în fiecare an, până la data de 31 ianuarie, criteriile de definire a acestor consumatori eligibili;

      (b)      de la 1 iulie 2004 cel târziu, toți consumatorii necasnici;
      (c)      de la 1 iulie 2007, toți consumatorii.”
       Dreptul național
      10      Decretul legislativ nr. 164 din 23 mai 2000 de punere în aplicare a Directivei 98/30/CE privind normele comune pentru piața
         internă în sectorul gazelor naturale, în conformitate cu articolul 41 din Legea nr. 144 din 17 mai 1999 (decreto legislativo
         n. 164, attuazione della direttiva n. 98/30/CE recante norme comuni per il mercato interno del gas naturale, a norma dell’articolo
         41 della legge 17 maggio 1999, n. 144) (GURI nr. 142 din 20 iunie 2000, p. 4, denumit în continuare „Decretul legislativ 164/2000”),
         prevede că activitatea de distribuție a gazelor naturale este, în principiu, o activitate de serviciu public atribuită de
         comune unor concesionari selectați exclusiv prin cerere de ofertă, pe o perioadă care nu poate depăși 12 ani.

      11      Cu privire la concesiunile de distribuție a gazelor naturale în curs, care nu au fost atribuite prin licitație publică, articolul
         15 alineatul 5 din Decretul legislativ 164/2000 prevede:

      „Pentru activitatea de distribuție a gazelor, concesiunile existente la data intrării în vigoare a prezentului decret, precum
         și cele atribuite societăților care au rezultat în urma transformării operatorilor actuali sunt menținute până la termenul
         stabilit dacă acesta expiră înainte de sfârșitul perioadei tranzitorii prevăzute la alineatul 7. Concesiunile în curs pentru
         care nu s‑a prevăzut un termen de încetare sau care expiră după perioada tranzitorie sunt menținute până la sfârșitul acestei
         perioade tranzitorii. [...]”

      12      Articolul 15 alineatul 7 din același decret legislativ prevede:

      „Perioada tranzitorie prevăzută la alineatul 5 este de cinci ani, începând cu 31 decembrie 2000. Această durată poate fi prelungită,
         în condițiile de mai jos, până la limita:

      a)      de un an, în cazul în care, la cel puțin un an după încheierea celor cinci ani, se produce o fuziune a societăților care permite
         deservirea unei clientele totale egale cu cel puțin dublul clientelei deservite inițial de către cea mai importantă dintre
         societățile care fuzionează;

      b)       de doi ani, în cazul în care, înainte de expirarea termenul prevăzut la litera a), clientela deservită depășește o sută de
         mii de consumatori finali sau volumul de gaze distribuit depășește o sută de milioane de metri cubi pe an sau zona de activitate
         a întreprinderii cuprinde cel puțin întregul teritoriu al provinciei;

      c)       de doi ani, în cazul în care, înainte de expirarea termenului prevăzut la litera a), capitalul privat reprezintă cel puțin
         40 % din capitalul social.”

      13      Articolul 15 alineatul 8 din Decretul legislativ 164/2000 prevede că, în cazul în care sunt îndeplinite mai multe dintre aceste
         condiții, anii care se adaugă perioadei tranzitorii pot fi cumulați.

      14      Articolul 1 alineatul 69 din Legea nr. 239, prin care se reorganizează sectorul energetic și se deleagă guvernului sarcina
         de a restructura dispozițiile în vigoare în materia energiei (legge n. 239, riordino del settore energetico, nonché delega
         al Governo per il riassetto delle disposizioni vigenti in materia di energia), din 23 august 2004 (GURI nr. 215 din 13 septembrie
         2004, p. 3), prevede:

      „[…] Perioada tranzitorie prevăzută la articolul 15 alineatul 5 [din Decretul legislativ 164/2000] se încheie cel târziu la
         31 decembrie 2007, sub rezerva posibilității oferite entității locale concedente de a proroga, în termen de șase luni de la
         intrarea în vigoare a prezentei legi, perioada tranzitorie cu un an dacă se stabilesc motive de interes public. [...] Articolul
         15 alineatul 8 din decretul legislativ menționat [164/2000] se abrogă.”

      15      Decretul‑lege nr. 273 privind definirea și prelungirea termenelor, precum și dispozițiile urgente subsecvente (decreto‑legge
         n. 273, definizione e proroga dei termini, nonché conseguenti disposizioni urgenti) din 30 decembrie 2005 (GURI nr. 303 din
         30 decembrie 2005, p. 8), devenit lege după modificare prin Legea nr. 51 din 23 februarie (supliment ordinar la GURI nr. 49
         din 28 februarie 2006, denumit în continuare „Decretul‑lege 273/2005”), prevede la articolul 23 alineatul 1 că expirarea perioadei
         tranzitorii prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din Decretul legislativ 164/2000, pe de o parte, este amânată până la 31
         decembrie 2007 și, pe de altă parte, este de asemenea amânată până la 31 decembrie 2009, în cazul în care este îndeplinită
         cel puțin una dintre condițiile enunțate la articolul 15 alineatul 7 din decretul legislativ menționat.

       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      16      ASM Brescia este concesionara serviciului public de distribuție a gazelor naturale pe teritoriul Comune di Rodengo Saiano
         în temeiul unei convenții încheiate la 27 februarie 1984, al cărei termen de încetare a fost stabilit inițial la 31 decembrie
         2014. Printr‑un act adițional, termenul de încetare a acestei concesiuni a fost stabilit la 31 decembrie 2029.

      17      Prin Hotărârea nr. 19 din 19 iulie 2005 a Consiliului municipal, Comune di Rodengo Saiano a stabilit că termenul de încetare
         anticipată a concesiunii atribuite în favoarea ASM Brescia este 31 decembrie 2005, pentru a putea lansa o cerere de ofertă
         și pentru a desemna un nou operator pentru acest serviciu. Pe de altă parte, se recunoaște dreptul ASM Brescia la rambursarea
         valorii reziduale a amortizărilor, estimată pe baza unei expertize la 926 000 de euro.

      18      Împotriva acestei hotărâri, ASM Brescia a formulat o acțiune la instanța de trimitere.

      19      Ulterior a intrat în vigoare Decretul‑lege 273/2005, care prevede la articolul 23 alineatul 1 că expirarea perioadei tranzitorii
         prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din Decretul legislativ 164/2000 este amânată în mod automat de la 31 decembrie 2005
         la 31 decembrie 2007, precum și că, în anumite condiții, expirarea perioadei este amânată în mod automat de la 31 decembrie
         2007 la 31 decembrie 2009.

      20      Având îndoieli cu privire la conformitatea acestui text cu dreptul comunitar, Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia
         a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      Prorogarea automată și generalizată până la 31 decembrie 2007 a concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atribuite
         inițial fără o procedură de licitație competitivă, este compatibilă cu articolele 43 CE, 49 CE și cu articolul 86 alineatul
         (1) CE, precum și cu principiile egalității de tratament, nediscriminării și transparenței?

      2)      Prorogările automate suplimentare până la 31 decembrie 2009 ale concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atribuite
         inițial fără o procedură de licitație competitivă, în circumstanțele următoare:

      a)       în cazul în care concesionarul a realizat o fuziune juridică ce îi permite să deservească o clientelă dublă în raport cu clientela
         inițială a principalei societăți care a fuzionat;

      b)       în cazul în care concesionarul a dobândit o clientelă mai mare de 100 000 de consumatori finali, sau distribuie o cantitate
         de gaze mai mare de 100 de milioane de metri cubi pe an sau își exercită activitatea într‑o zonă cel puțin egală cu teritoriul
         unei provincii;

      c)       în cazul în care cel puțin 40 % din capitalul social al concesionarului a fost transferat unor asociați privați,
      sunt compatibile cu articolele 43 CE, 49 CE și cu articolul 86 alineatul (1) CE, precum și cu principiile egalității de tratament,
         nediscriminării și transparenței?

      3)      Prorogarea concesiunilor de distribuție a gazelor naturale în curs, atât în cazul descris la prima întrebare, precum și în
         cazurile descrise la a doua întrebare, este compatibilă cu considerentele (4), (8), (10) și (18) ale Directivei 2003/55/CE
         [...], precum și cu articolul 23 alineatul (1) din aceeași directivă, cu articolul 10 CE și cu principiile caracterului rezonabil
         și proporționalității, având în vedere în special:

      a)      obligația impusă statelor [membre] de a îndeplini obiectivul de liberalizare a pieței gazelor naturale până la 1 iulie 2007;
      b)       interdicția impusă statelor [membre] de a adopta sau de a menține în vigoare norme naționale contrare liberalizării pieței
         gazelor naturale;

      c)       obligația impusă statelor [membre] de a prevedea, în perioada tranzitorie, un termen de încetare rezonabil și de a‑l supune
         unor cerințe obiective?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la admisibilitate
       Observațiile prezentate Curții
      21      ASM Brescia apreciază că întrebările adresate de instanța de trimitere sunt inadmisibile întrucât se întemeiază pe o analiză
         inexactă, potrivit căreia dreptul italian ar stabili o prorogare a duratei concesiunilor de distribuție a gazelor în discuție.

      22      ASM Brescia arată că dreptul național aplicabil în acțiunea principală nu prevede prorogarea legală a acestor concesiuni,
         ci, dimpotrivă, impune încetarea anticipată a acestora atunci când sunt încheiate pe durată nedeterminată sau când termenul
         de încetare stabilit în contract este ulterior perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din Decretul legislativ
         164/2000.

      23      Anigas – Associazione Nazionale Industriali del Gas – susține totodată că prima întrebare adresată de instanța de trimitere
         se întemeiază pe o premisă greșită în măsura în care reglementarea în discuție în acțiunea principală nu prevede o prorogare
         automată și generalizată a concesiunilor vizate, ci se limitează să amâne termenul de încetare anticipată a acestora.

       Răspunsul Curții
      24      Instanța de trimitere a solicitat Curții să se pronunțe cu privire la compatibilitatea cu dreptul comunitar a prorogării,
         prin articolul 23 din Decretul‑lege 273/2005, a perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din Decretul legislativ
         164/2000.

      25      În cadrul unei proceduri introduse în temeiul articolului 234 CE, Curtea nu este competentă să se pronunțe cu privire la compatibilitatea
         unei măsuri naționale cu dreptul comunitar (a se vedea în special Hotărârea din 11 iunie 1987, X, 14/86, Rec., p. 2545, punctul
         15). Curtea poate extrage totuși din cuprinsul întrebărilor formulate de instanța națională, având în vedere informațiile
         prezentate de aceasta, elementele care necesită interpretarea dreptului comunitar pentru a‑i permite instanței naționale să
         rezolve problema de drept cu care este sesizată (Hotărârea X, citată anterior, punctul 16).

      26      Decizia de trimitere conține suficiente indicații de natură să răspundă acestor cerințe, întrucât instanța de trimitere a
         precizat că este necesară interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE, a articolului 86 alineatul (1) CE, precum și a articolului
         23 alineatul (1) din Directiva 2003/55 pentru a se pronunța cu privire la conformitatea cu dreptul comunitar a articolului
         23 din Decretul‑lege 273/2005 și a articolului 15 alineatele 5 și 7 din Decretul legislativ 164/2000.

      27      Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul cooperării dintre Curte și instanțele naționale instituite
         prin articolul 234 CE, numai instanța națională sesizată cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea
         pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile
         cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor
         pe care le adresează Curții. În consecință, întrucât întrebările adresate au ca obiect interpretarea dreptului comunitar,
         Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (a se vedea în special Hotãrârea din 10 mai 2001, Agorà și Excelsior, C‑223/99
         și C‑260/99, Rec., p. I‑3605, punctul 18).

      28      Trebuie amintit totodată că nu este obligația Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea sau la aplicabilitatea dispozițiilor
         naționale sau să stabilească faptele pertinente pentru soluționarea acțiunii principale. Într‑adevăr, în cadrul repartizării
         competențelor între instanțele comunitare și cele naționale, Curtea trebuie să țină seama de situația de fapt și de contextul
         normativ în care se încadrează întrebarea adresată, astfel cum sunt definite în decizia de trimitere (a se vedea în special
         Hotărârea din 13 noiembrie 2003, Neri, C‑153/02, Rec., p. I‑13555, punctele 34 și 35).

      29      Prin urmare, argumentul că întrebările preliminare ar fi inadmisibile întrucât s‑ar întemeia pe o interpretare eronată a dreptului
         italian nu poate fi admis.

      30      Rezultă că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este admisibilă.

       Cu privire la fond
       Cu privire la a treia întrebare
      31      Prin intermediul celei de a treia întrebări, care trebuie examinată în primul rând, instanța de trimitere solicită, în esență,
         Curții să stabilească dacă articolul 10 CE, principiul proporționalității, articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2003/55,
         precum și considerentele (4), (8), (10) și (18) ale acestei directive se opun unei reglementări precum cea în cauză în acțiunea
         principală, care prelungește în mod automat perioada tranzitorie la sfârșitul căreia intervine încetarea anticipată a unei
         concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză în acțiunea principală, atribuită fără o procedură de licitație
         competitivă.

      –       Observațiile prezentate Curții
      32      ASM Brescia arată că nici Directiva 98/30, transpusă prin Decretul legislativ 164/2000, nici Directiva 2003/55 nu prevăd obligația
         de a scurta durata concesiunilor de distribuție a gazelor naturale care au fost atribuite fără licitație competitivă. Aceasta
         consideră că, prin urmare, în mod liber, legiuitorul național, pe de o parte, a decis că aceste concesiuni încetează înainte
         de termenul prevăzut în contract și, pe de altă parte, a stabilit în acest scop o perioadă tranzitorie și modalitățile de
         aplicare a acesteia.

      33      Aceasta adaugă faptul că încetarea anticipată a concesiunilor vizate și lansarea ulterioară a procedurilor de cerere de ofertă
         pentru atribuirea unor noi concesiuni nu permit garantarea unui nivel mai ridicat al concurenței în distribuția gazelor naturale,
         întrucât orice distribuitor nou care intră pe piață poate, eventual, să favorizeze întreprinderea de vânzare conexă. Aceasta
         consideră că dificultatea amintită nu poate fi rezolvată decât prin respectarea obligațiilor de imparțialitate și de neutralitate
         ale operatorilor rețelelor de distribuție prevăzute în Directiva 2003/55, în special dreptul de acces al terților la rețeaua
         de distribuție, precum și prin separarea juridică, administrativă, funcțională și contabilă față de vânzătorii de gaze naturale
         care fac parte din aceeași întreprindere integrată pe verticală.

      34      Și Comisia apreciază că Directiva 2003/55 nu prevede obligația de încetare anticipată a concesiunilor de distribuție a gazelor
         naturale atribuite cu încălcarea cerințelor comunitare.

      35      Aceasta adaugă că, deși dispozițiile coroborate ale articolului 13 alineatul (1) și ale articolului 33 alineatul (2) din Directiva
         2003/55 autorizează operatorul rețelei de distribuție a gazelor naturale să exercite și activitatea de furnizare de gaze până
         la 1 iulie 2007, acesta este totuși obligat, în temeiul articolului 12 alineatul (2) din această directivă, să trateze cu
         imparțialitate diverșii operatori de pe piața gazelor naturale.

      36      Anigas subliniază că termenul final pentru liberalizarea pieței gazelor naturale, stabilit la 1 iulie 2007 prin articolul
         23 alineatul (1) din Directiva 2003/55, impune statelor membre numai ca toți cumpărătorii de gaze să fie consumatori eligibili
         și consideră că această directivă nu impune rezilierea concesiunilor de distribuție a gazelor naturale care ar fi fost atribuite
         fără publicitate prealabilă.

      –       Răspunsul Curții
      37      Atât din cuprinsul, cât și din economia Directivei 2003/55 rezultă că aceasta are ca obiectiv realizarea pieței interne în
         sectorul gazelor naturale. În acest scop, astfel cum prevede articolul 1 alineatul (1) prima teză din directivă, aceasta stabilește
         normele comune privind transportul, distribuția, furnizarea și depozitarea gazelor naturale.

      38      Articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2003/55 precizează calendarul privind liberalizarea furnizării gazelor naturale și
         prevede în special că statele membre trebuie să se asigure că, începând cu 1 iulie 2007, toți consumatorii sunt consumatori
         eligibili, mai precis au dreptul să își aleagă furnizorul.

      39      Această dispoziție privește furnizarea gazelor naturale, și nu distribuția acestora. Prin urmare, nu poate fi dedusă din aceasta
         nicio obligație a statelor membre de a înceta contratele de distribuție atribuite în lipsa unei proceduri de licitație competitivă.

      40      În plus, Directiva 2003/55 nu conține nicio dispoziție cu privire la concesiunile de distribuție a gazelor naturale în curs.

      41      Prin urmare, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că Directiva 2003/55 nu se opune ca o reglementare a unui stat membru,
         precum cea în cauză în acțiunea principală, să prevadă prelungirea, în condițiile pe care le stabilește, a perioadei tranzitorii
         la sfârșitul căreia trebuie să intervină încetarea anticipată a unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum
         cea în cauză în acțiunea principală. În aceste condiții, trebuie să se considere totodată că nici articolul 10 CE și nici
         principiul proporționalității nu se opun unei astfel de reglementări.

       Cu privire la prima și la a doua întrebare
      42      Prin intermediul primei și al celei de a doua întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită,
         în esență, să se stabilească dacă articolele 43 CE și 49 CE, articolul 86 alineatul (1) CE, precum și principiile egalității
         de tratament, nediscriminării și transparenței se opun unei reglementări precum cea în cauză în acțiunea principală, care
         prevede prelungirea, în condițiile pe care le stabilește, a perioadei tranzitorii la sfârșitul căreia intervine încetarea
         anticipată a unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză în acțiunea principală.

      –       Observațiile prezentate Curții
      43      ASM Brescia apreciază că rezilierea concesiunilor de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză în acțiunea principală,
         este o măsură care poate fi decisă, în mod discreționar și autonom, de către legiuitorul național. Aceasta adaugă că măsura
         permite Republicii Italiene să se conformeze anticipat Directivei 2003/55, prin desemnarea unor noi concesionari ai serviciului
         public de distribuție a gazelor naturale.

      44      ASM Brescia arată că stabilirea perioadei tranzitorii, la sfârșitul căreia intervine încetarea anticipată a concesiunilor
         în discuție, este menită să concilieze realizarea acestui obiectiv de exercitare a concurenței în sectorului gazelor naturale
         cu necesitatea protecției încrederii legitime a titularilor concesiunilor în curs.

      45      Aceeași societate amintește că statele membre trebuie să respecte principiul protecției încrederii legitime în exercitarea
         atribuțiilor care le revin pentru aplicarea directivelor comunitare (a se vedea în special Hotărârea din 26 aprilie 1988,
         Krücken, 316/86, Rec., p. 2213, punctul 22) și că, în cadrul reformei legislative a anumitor instituții sau regimuri juridice,
         protecția încrederii legitime a operatorilor economici face necesară instaurarea unor măsuri tranzitorii sau a unor perioade
         tranzitorii de adaptare, în lipsa unor interese publice imperative care s‑ar opune acestora (a se vedea în special Hotărârea
         din 14 mai 1975, CNTA/Comisia, 74/74, Rec., p. 533, punctul 44).

      46      ASM Brescia precizează că, până la intrarea în vigoare a Decretului legislativ 164/2000, dreptul italian nu impunea condiția
         publicității pentru atribuirea concesiunilor de distribuție a gazelor naturale și permitea, în plus, încheierea de concesiuni
         pe durată foarte mare.

      47      Aceasta adaugă că, până la Comunicarea interpretativă a Comisiei privind acordarea de concesiuni în temeiul dreptului comunitar
         (JO 2000, C 121, p. 2), precum și până la pronunțarea Hotărârii din 7 decembrie 2000, Telaustria și Telefonadress (C‑324/98,
         Rec., p. I‑10745), dreptul comunitar nu conținea precizări în sensul că autorităților publice le‑ar fi impuse anumite obligații
         de transparență și de publicitate pentru atribuirea concesiunilor serviciilor publice în temeiul dreptului comunitar.

      48      ASM Brescia amintește apoi că, în realitate, Decretul‑lege 273/2005 nu a făcut altceva decât să amâne cu doi ani termenul
         final al perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din Decretul legislativ 164/2000, de la 31 decembrie
         2005 la 31 decembrie 2007 și, în anumite condiții, de la 31 decembrie 2007 la 31 decembrie 2009. Aceasta consideră că o astfel
         de amânare are, în sine și prin efectele sale, o amploare limitată, având în vedere în special duratele contractuale reziduale
         adesea foarte lungi ale concesiunilor respective, și că amânarea nu afectează în mod disproporționat echilibrul intereselor
         părților. Aceasta subliniază că, în orice caz, o astfel de prelungire constituie totodată o măsură discreționară.

      49      În sfârșit, ASM Brescia amintește că acele concesiuni de distribuție a gazelor naturale care încetează înainte de sfârșitul
         perioadei tranzitorii nu sunt prelungite, că, sub imperiul Decretului legislativ 164/2000, termenul perioadei tranzitorii
         prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din acest decret putea fi ulterior celui care a rezultat din aplicarea Decretului‑lege
         273/2005 și că adoptarea acestuia din urmă a permis consolidarea securității juridice prin clarificarea regimului juridic
         al perioadei tranzitorii menționate.

      50      La rândul său, Comisia susține că acțiunea principală privește concesiunea unui serviciu public și că aceasta este supusă
         normelor fundamentale din Tratatul CE, mai ales articolelor 43 CE și 49 CE, precum și principiilor nediscriminării pe motiv
         de naționalitate și egalității de tratament între ofertanți, care presupun în special o obligație de transparență care permite
         autorității publice concedente să se asigure că aceste principii sunt respectate (Hotărârea din 6 aprilie 2006, ANAV, C‑410/04,
         Rec., p. I‑3303, punctul 21).

      51      Potrivit Comisiei, Curtea a considerat că această obligație de transparență constă în garantarea, în favoarea oricărui potențial
         ofertant, a unui nivel de publicitate adecvat, care să permită exercitarea concurenței în domeniul concesiunii de servicii,
         precum și controlul imparțialității procedurilor de atribuire (a se vedea Hotărârea ANAV, citată anterior, punctul 21).

      52      Comisia apreciază că nerezilierea unei concesiuni a unui serviciu public atribuit fără procedură de publicitate prealabilă
         este totodată contrară articolelor 43 CE și 49 CE, precum și principiilor nediscriminării, egalității de tratament și transparenței.

      53      Aceasta adaugă că articolul 86 alineatul (1) CE se opune normelor, precum cele din acțiunea principală, care prevăd menținerea
         în vigoare a concesiunilor de servicii publice atribuite cu încălcarea cerințelor de publicitate impuse de dreptul comunitar.

      54      La rândul său, Anigas adaugă că articolele 43 CE, 49 CE și articolul 86 alineatul (1) CE, precum și principiile egalității
         de tratament, nediscriminării și transparenței nu se opun prelungirii perioadei tranzitorii precum cea prevăzută prin reglementarea
         în cauză în acțiunea principală.

      55      Potrivit acesteia, condițiile prevăzute la articolul 15 alineatul 7 din Decretul legislativ 164/2000, care permit prelungirea
         perioadei tranzitorii prevăzute la articolul 15 alineatul 5 din acest decret, se încadrează într‑un ansamblu de măsuri care
         au ca obiect crearea unei piețe concurențiale în sectorul gazelor naturale.

      56      Anigas consideră că respectarea principiului protecției încrederii legitime impune în orice caz ca încetarea anticipată a
         concesiunilor de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză în acțiunea principală, să nu intervină decât la finalul
         unei perioade tranzitorii.

      –       Răspunsul Curții
      57      O concesiune de servicii publice, precum cea în cauză în acțiunea principală, nu intră în domeniul de aplicare al directivelor
         privind diferite categorii de achiziții publice (a se vedea în special Hotărârea din 21 iulie 2005, Coname, C‑231/03, Rec.,
         p. I‑7287, punctul 16).

      58      Totuși, Curtea s‑a pronunțat în sensul că, atunci când urmăresc atribuirea unei astfel de concesiuni, autoritățile publice
         sunt obligate să respecte normele fundamentale ale tratatului în general și principiul nediscriminării pe motiv de naționalitate
         în special (a se vedea în acest sens în special Hotărârea Telaustria și Telefonadress, citată anterior, punctul 60, Hotărârea
         Coname, citată anterior, punctul 16, Hotărârea din 13 octombrie 2005, Parking Brixen, C‑458/03, Rec., p. I‑8585, punctul 46,
         precum și Hotărârea ANAV, citată anterior, punctul 18).

      59      Mai precis, în măsura în care un astfel de contract de concesiune prezintă un interes transfrontalier cert, atribuirea sa,
         în lipsa oricărei transparențe, unei întreprinderi situate în statul membru în a cărui jurisdicție se află autoritatea contractantă
         reprezintă o diferență de tratament în detrimentul întreprinderilor situate într‑un alt stat membru care pot să fie interesate
         de acest contract (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 noiembrie 2007, Comisia/Irlanda, C‑507/03, Rep., p. I‑9777, punctul
         30).

      60      Cu excepția cazului în care este justificată de împrejurări obiective, o astfel de diferență de tratament, care, prin excluderea
         tuturor întreprinderilor situate într‑un alt stat membru, acționează în principal în detrimentul acestora, constituie o discriminare
         indirectă pe motiv de naționalitate, interzisă în temeiul articolelor 43 CE și 49 CE (Hotărârea Comisia/Irlanda, citată anterior,
         punctul 31).

      61      De altfel, articolul 86 alineatul (1) CE se opune ca statele membre să mențină în vigoare, în ceea ce privește întreprinderile
         publice și întreprinderile cărora le acordă drepturi speciale sau exclusive, o reglementare națională contrară articolelor
         43 CE și 49 CE.

      62      Or, pe de o parte, nu este exclus nicidecum ca, având în vedere criteriile stabilite de Curte, în special locul de executare
         și miza economică a acesteia, concesiunea în cauză în acțiunea principală să prezinte interes transfrontalier cert (a se vedea,
         prin analogie, Hotărârea din 15 mai 2008, SECAP și Santorso, C‑147/06 și C‑148/06, Rep., p. I‑3565, punctul 31). Aceasta cu
         atât mai mult cu cât reglementarea națională se poate aplica fără vreo distincție tuturor concesiunilor.

      63      Pe de altă parte, o reglementare precum cea în cauză în acțiunea principală, care are ca rezultat amânarea atribuirii unei
         noi concesiuni prin procedură publică, dă naștere, cel puțin în perioada acestei amânări, unei diferențe de tratament în detrimentul
         întreprinderilor care ar putea fi interesate de o astfel de concesiune și care sunt situate într‑un alt stat membru decât
         cel în a cărui jurisdicție se află autoritatea contractantă.

      64      Totuși, această diferență de tratament poate fi justificată prin împrejurări obiective, precum necesitatea de a respecta principiul
         securității juridice.

      65      Acest principiu face parte din ordinea juridică comunitară (Hotărârea din 21 septembrie 2003, Deutsche Milchkontor și alții,
         205/82-215/82, Rec., p. 2633, punctul 30) și se impune oricărei autorități naționale însărcinate cu aplicarea dreptului comunitar
         (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 septembrie 1979, Eridania‑Zuccherifici nazionali și Società italiana per l’industria
         degli zuccheri, 230/78, Rec., p. 2749, punctul 31).

      66      În această privință, într‑un context precum cel în discuție în acțiunea principală, trebuie să se țină seama de trei serii
         de elemente.

      67      În primul rând, Directiva 2003/55 nu prevede punerea în discuție a concesiunilor existente de distribuție a gazelor.

      68      În al doilea rând, din decizia de trimitere rezultă că această concesiune atribuită în 1984 își va înceta efectul până în
         2029. Astfel, rezilierea sa anticipată, în temeiul Decretului‑lege 273/2005, care va avea ca efect atribuirea unei noi concesiuni
         de către Comune di Rodengo Saiano în condiții de concurență, este susceptibilă să răspundă în mai mare măsură respectării
         dreptului comunitar.

      69      În al treilea rând, principiul securității juridice impune în special ca normele de drept să fie clare, precise și previzibile
         în privința efectelor lor, în special în cazul în care acestea pot avea efecte nefavorabile asupra indivizilor și asupra întreprinderilor
         (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 iunie 2005, VEMW și alții, C‑17/03, Rec., p. I‑4983, punctul 80 și jurisprudența
         citată).

      70      Din acest punct de vedere, se impune constatarea că această concesiune care face obiectul acțiunii principale a fost atribuită
         în 1984, când Curtea încă nu se pronunțase în sensul că din dreptul comunitar primar rezultă că acele contracte care prezintă
         un interes transfrontalier cert ar putea fi supuse unor obligații de transparență în condițiile amintite la punctele 59 și
         60 din prezenta hotărâre.

      71      În aceste condiții și fără a fi necesar să se analizeze principiul protecției încrederii legitime, principiul securității
         juridice nu numai că permite, dar și impune ca rezilierea unei astfel de concesiuni să fie însoțită de o perioadă tranzitorie
         care să permită cocontractanților să înceteze raporturile contractuale în condiții acceptabile atât din punctul de vedere
         al exigențelor serviciului public, cât și din punct de vedere economic.

      72      Este de competența instanței de trimitere să aprecieze dacă în special prelungirea perioadei tranzitorii realizată printr‑o
         reglementare precum cea în cauză în acțiunea principală poate fi considerată necesară pentru respectarea principiului securității
         juridice.

      73      Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare că articolele 43 CE, 49 CE și articolul 86 alineatul (1)
         CE nu se opun ca o reglementare a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, să prevadă prelungirea, în
         condițiile pe care le stabilește, a perioadei tranzitorii la sfârșitul căreia trebuie să intervină încetarea anticipată a
         unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză în acțiunea principală, în măsura în care această prelungire
         poate fi considerată necesară pentru a permite cocontractanților să înceteze raporturile contractuale în condiții acceptabile
         atât din punctul de vedere al exigențelor serviciului public, cât și din punct de vedere economic.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      74      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:
      1)      Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă
            în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE nu se opune ca o reglementare a unui stat membru, precum
            cea în cauză în acțiunea principală, să prevadă prelungirea, în condițiile pe care le stabilește, a perioadei tranzitorii
            la sfârșitul căreia trebuie să intervină încetarea anticipată a unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum
            cea în cauză în acțiunea principală. În aceste condiții, trebuie să se considere totodată că nici articolul 10 CE și nici
            principiul proporționalității nu se opun unei astfel de reglementări.
      2)      Articolele 43 CE, 49 CE și articolul 86 alineatul (1) CE nu se opun ca o reglementare a unui stat membru, precum cea în cauză
            în acțiunea principală, să prevadă prelungirea, în condițiile pe care le stabilește, a perioadei tranzitorii la sfârșitul
            căreia trebuie să intervină încetarea anticipată a unei concesiuni de distribuție a gazelor naturale, precum cea în cauză
            în acțiunea principală, în măsura în care această prelungire poate fi considerată necesară pentru a permite cocontractanților
            să înceteze raporturile contractuale în condiții acceptabile atât din punctul de vedere al exigențelor serviciului public,
            cât și din punct de vedere economic.
      Semnături
      * Limba de procedură: italiana.


Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 2 februarie 2017.#Marcas Costa Brava, SL împotriva Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală.#Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Cremcaffé by Julius Meinl – Marca Uniunii Europene figurativă anterioară café crem – Motiv relativ de refuz – Lipsa utilizării serioase a mărcii anterioare – Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.#Cauza T-689/15.