title: Cauza C-499/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele lui Ole Andersen/Region Syddanmark (Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă — Neacordarea unor indemnizații de concediere lucrătorilor care pot beneficia de o pensie pentru limită de vârstă)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele lui Ole Andersen/Region Syddanmark
   (Cauza C-499/08) (1)

   (Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă - Neacordarea unor indemnizații de concediere lucrătorilor care pot beneficia de o pensie pentru limită de vârstă)
   2010/C 346/10
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ingeniørforeningen i Danmark, care acționează în numele lui Ole Andersen

      Pârâtă: Region Syddanmark

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Vestre Landsret — Interpretarea articolelor 2 și 6 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7) — Legislație națională care prevede plata unor despăgubiri pentru concediere lucrătorilor concediați care au fost angajați un anumit număr de ani consecutiv la același angajator, cu excepția cazului în care acești lucrători au atins vârsta de la care au dreptul la o pensie pentru limită de vârstă, la care a contribuit angajatorul — Discriminare directă sau indirectă pe motiv de vârstă

      Dispozitivul

   Articolul 2 și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale în temeiul căreia lucrătorii care pot beneficia de o pensie pentru limită de vârstă plătită de angajatorul lor în temeiul unui sistem de pensii la care au aderat înainte de împlinirea vârstei de 50 de ani nu pot obține, exclusiv pentru acest motiv, o indemnizație specială de concediere menită să favorizeze reintegrarea profesională a lucrătorilor care au o vechime în muncă în cadrul întreprinderii mai mare de 12 ani.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza C-250/16 P: Recurs introdus la 2 mai 2016 de Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 19 februarie 2016 în cauza T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/9

         Recurs introdus la 2 mai 2016 de Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 19 februarie 2016 în cauza T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Comisia
   (Cauza C-250/16 P)
   (2016/C 222/11)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (reprezentant: M. Núñez Müller, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               Anularea punctului 3 din dispozitivul hotărârii atacate, în temeiul căruia se respinge în rest acțiunea în cauza T-53/14 și decizia aferentă de la punctul 4 privind cheltuielile de judecată;

               —

               Modificarea punctului 2 din dispozitivul hotărârii atacate, în temeiul căruia sumele datorate cu titlu de indemnizații forfetare de Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH sunt reduse la un cuantum echivalent cu 10 % din sumele plătite în avans care trebuie rambursate, în sensul că Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH nu datorează nicio sumă cu titlu de indemnizații forfetare;

               —

               Obligarea Comisiei Europene la plata atât a cheltuielilor de judecată aferente recursului, cât și – în completarea punctului 4 din dispozitivul hotărârii atacate – ale celor aferente procedurii în primă instanță în cauza T-53/14.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul nu se îndreaptă împotriva punctului 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului în cauza T-53/14, în care Tribunalul a constatat că al doilea și al treilea capăt de cerere au rămas fără obiect. De asemenea, recursul nu se îndreaptă împotriva punctului 2 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului în cauza T-53/14 în măsura în care Tribunalul a redus sumele datorate cu titlu de indemnizații forfetare la 10 % din sumele plătite în avans în cadrul proiectelor HyWays, HyApproval și HarmonHy; în schimb, punctul 2 din dispozitivul hotărârii nu este atacat decât în măsura în care nu a redus la zero, astfel cum s-a solicitat în acțiune, sumele datorate cu titlu de despăgubire. Punctul 3 din dispozitivul hotărârii este contestat în măsura în care Tribunalul a respins prin acesta primul și (parțial) al patrulea capăt de cerere. Punctul 4 din dispozitivul hotărârii este contestat în măsura în care admiterea recursului ar trebui să conducă la o altă decizie privind cheltuielile de judecată și Tribunalul nu a obligat Comisia, contrar cererii recurentei, la plata cheltuielilor de judecată aferente capetelor de cerere soluționate.
   În opinia recurentei, hotărârea atacată încalcă obligația de motivare potrivit articolului 36 și articolului 53 alineatul (1) din Statutul Curții, principiul bunei credințe, interdicția denaturării mijloacelor de probă, precum și dreptul belgian aplicabil.
   Hotărârea atacată ar încălca obligația de motivare întrucât Tribunalul consideră în mod eronat și fără temei pe fond că metoda de calcul a ratei orare utilizate de recurentă pentru cheltuielile rambursabile determină participarea Comisiei la acoperirea unor costuri globale independente de proiecte.
   În continuare, hotărârea atacată încalcă principiul general al bunei credințe întrucât imprecizia condițiilor generale cuprinse în contractele în litigiu ar fi trebuit interpretată în sarcina Comisiei și în beneficiul recurentei în loc să deplaseze riscul aplicării asupra recurentei.
   De asemenea, hotărârea atacată încalcă interdicția denaturării mijloacelor de probă întrucât aprecierea prezentării faptelor în primă instanță de către recurentă este în mod vădit incorectă.
   În continuare, hotărârea atacată încalcă norme esențiale din dreptul belgian aplicabil și principiul protecției jurisdicționale efective întrucât ia în considerare în mod eronat o interpretare „clară” a condițiilor generale și astfel exclude aplicarea dreptului belgian.
   În sfârșit, hotărârea atacată încalcă de asemenea obligația de motivare și dreptul aplicabil întrucât, deși recunoaște, în ceea ce privește obligația de plată a indemnizațiilor forfetare, că articolul II.30 din condițiile generale încalcă dreptul belgian obligatoriu, nu deduce inaplicabilitatea acestui articol, ci efectuează în mod nelegal o reducere care menține valabilitatea sa.


title: Cauza C-396/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Satakunnan käräjäoikeus (Finlanda) la 12 iulie 2013 — Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/37

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Satakunnan käräjäoikeus (Finlanda) la 12 iulie 2013 — Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Cauza C-396/13)
   2013/C 260/67
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Satakunnan käräjäoikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Pârâtă: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Întrebările preliminare

               1.1.

               Un sindicat care acționează în interesul lucrătorilor poate invoca direct t articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene ca izvor de drept împotriva unui prestator de servicii dintr-un alt stat membru, în cazul în care prevederea despre care se pretinde că este contrară articolului 47 (articolul 84 din Codul muncii polonez) este o prevedere pur națională?

               1.2.

               În cadrul unei proceduri judiciare având ca obiect creanțele scadente în statul în care este efectuată munca în sensul Directivei 96/71/CE (1), rezultă din dreptul Uniunii, în special din principiul protecției jurisdicționale efective, consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și la articolul 5 alineatul (2) și la articolul 6 din directiva menționată, coroborat cu libertatea de asociere sindicală garantată de articolul 12 din Carta drepturilor fundamentale, rezultă că instanța națională trebuie să lase neaplicată o prevedere din Codul muncii al statului de origine al lucrătorilor, care se opune cesiunii creanțelor salariale către un sindicat din statul în care este efectuată munca în vederea recuperării lor de către acest sindicat, în cazul în care prevederea corespunzătoare a statului în care este efectuată munca permite cesiunea creanței salariale scadente în vederea recuperării sale și prin urmare transmiterea calității procesuale active unui sindicat la care sunt afiliați toți lucrătorii care și-au cesionat creanța în vederea recuperării?

               1.3.

               Clauzele Protocolului nr. 30 la Tratatul de la Lisabona trebuie interpretate în sensul că trebuie luate în considerare inclusiv alte instanțele judecătorești naționale decât cele din Polonia sau Regatul Unit, dacă litigiul în discuție prezintă o legătură strânsă cu Polonia și în special dacă legislația aplicabilă contractelor de muncă este cea poloneză? Cu alte cuvinte: protocolul polono-britanic împiedică o instanță judecătorească finlandeză să constate faptul că acte cu putere de lege sau acte administrative, practici sau măsuri administrative adoptate de Polonia încalcă drepturile fundamentale, libertățile și principiile proclamate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?

               1.4.

               Luând în considerare articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul Roma I trebuie interpretat în sensul că interzice aplicarea unei reglementări naționale a unui stat membru care interzice cesiunea de creanțe și de drepturi care rezultă dintr-un raport de muncă?

               1.5.

               Articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul Roma I trebuie interpretat în sensul că legislația aplicabilă cesiunii de creanțe rezultate din contractul de muncă este legislația care, potrivit Regulamentului Roma I, este aplicabilă contractului de muncă în discuție, fără să fie relevant faptul dacă prevederile unei alte legislații au de asemenea efecte asupra conținutului unui drept individual?

               1.6.

               Articolul 3 din Directiva 96/71 trebuie interpretat în lumina articolelor 56 și 57 TFUE în sensul că noțiunea de salariu minim cuprinde tariful orar de bază în funcție de încadrarea în categorii salariale, salariul garantat pentru munca în acord, indemnizația de concediu, diurna fixă și indemnizația pentru drumul zilnic către locul de muncă (denumită în continuare „indemnizația pentru drumul la muncă”), astfel cum aceste condiții de lucru sunt stabilite în convenția colectivă cu aplicabilitate generală care intră sub incidența anexei la directivă?

                           1.6.1.

                           Articolele 56 [și 57] TFUE și/sau articolul 3 din Directiva 96/71/CE trebuie interpretate în sensul că împiedică statele membre, în calitate de așa-numite state gazdă, ca prin reglementările lor naționale (convenția colectivă general valabilă) să impună prestatorilor de servicii din alte state membre obligația de a plăti indemnizația pentru drumul la muncă și diurnă lucrătorilor detașați pe teritoriul [statului gazdă], ținând cont de faptul că potrivit legislației naționale în cauză se consideră că lucrătorul detașat călătorește în interes de serviciu pe întreaga durată a detașării sale, astfel încât are dreptul indemnizația pentru drumul la muncă și la diurnă?

                           1.6.2.

                           Articolele 56 și 57 TFUE și/sau articolul 3 din Directiva 96/71/CE trebuie interpretate în sensul că împiedică o instanță națională să refuze recunoașterea unei eventuale încadrări a lucrătorilor în categorii salariale create și aplicate de o societate dintr-un alt stat membru în statul său de origine, dacă o astfel de încadrare a fost efectuată?

                           1.6.3.

                           Articolele 56 și 57 TFUE și/sau articolul 3 din Directiva 96/71/CE trebuie interpretate în sensul că permit unui angajator dintr-un alt stat membru să stabilească în mod valabil și obligatoriu pentru instanța din statul în care este efectuată munca, încadrarea lucrătorilor în categorii salariale, în cazul în care într-o convenție colectivă cu aplicabilitate generală din statul în care este efectuată munca se prevede o altă încadrare în categorii salariale din punctul de vedere al rezultatului final, sau poate statul membru gazdă în care au fost detașați lucrătorii prestatorului de servicii originar din celălalt stat membru să îi impună prestatorului de servicii să respecte prevederile privind încadrarea lucrătorilor în categoriile salariale?

                           1.6.4.

                           La interpretarea în lumina articolelor 56 și 57 TFUE a articolului 3 din Directiva 96/71/CE trebuie să se considere cazarea pe care trebuie să o suporte angajatorul în temeiul convenției colective menționate la întrebarea preliminară 1.6, precum și tichetele de masă pe care prestatorul de servicii provenit dintr-un alt stat membru le acordă în temeiul contractului de muncă ca fiind o despăgubire pentru cheltuielile efectuate în urma detașării sau acestea sunt incluse în noțiunea de salariu minim în sensul articolului 3 alineatul (1) din directivă?

                           1.6.5.

                           Prevederile articolului 3 din Directiva 96/71/CE coroborate cu cele ale articolele 56 și 57 TFUE trebuie interpretate în sensul că trebuie să se considere că o convenție colectivă cu aplicabilitate generală a statului membru în care este efectuată munca trebuie considerată justificată pe motive de ordine publică în cadrul interpretării întrebării privind plata în acord, despăgubirea pentru timpul de drum și diurna?

      (1)  Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29).


title: Cauza C-492/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Traum EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite [Trimitere preliminară — Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 138 alineatul (1) — Scutiri pentru operațiunile intracomunitare — Persoană care achiziționează bunurile neidentificată în scopuri de TVA — Obligația vânzătorului de a proba autenticitatea semnăturii persoanei care achiziționează bunurile sau a reprezentantului acesteia — Principiile proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime — Efect direct]

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/11

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Traum EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-492/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 138 alineatul (1) - Scutiri pentru operațiunile intracomunitare - Persoană care achiziționează bunurile neidentificată în scopuri de TVA - Obligația vânzătorului de a proba autenticitatea semnăturii persoanei care achiziționează bunurile sau a reprezentantului acesteia - Principiile proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime - Efect direct])
   (2014/C 439/15)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad – Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Traum EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 138 alineatul (1) și articolul 139 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/88/UE a Consiliului din 7 decembrie 2010, trebuie interpretate în sensul că se opun ca, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, administrația financiară dintr-un stat membru să refuze beneficiul dreptului la scutirea de taxa pe valoarea adăugată pentru o livrare intracomunitară pentru motivul că persoana care a achiziționat bunurile nu era identificată în scopuri de taxă pe valoarea adăugată în alt stat membru și că furnizorul nu a demonstrat nici autenticitatea semnăturii care figurează pe documentele prezentate în susținerea declarației sale de livrare pretins scutită, nici puterea de reprezentare a persoanei care a semnat aceste documente în numele persoanei care a achiziționat bunurile, în condițiile în care dovezile justificative ale dreptului de scutire prezentate de furnizor în susținerea declarației sale erau conforme cu lista documentelor care trebuie prezentate respectivei administrații, stabilită de dreptul național, și au fost acceptate inițial de aceasta ca dovezi justificative, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

               2)

               Articolul 138 alineatul (1) din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/88, trebuie interpretat în sensul că are efect direct, astfel încât poate fi invocat de persoanele impozabile în fața instanțelor naționale împotriva statului în vederea obținerii unei scutiri de taxa pe valoarea adăugată pentru o livrare intracomunitară.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza F-59/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 24 octombrie 2008 — Klug/EMEA

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/60

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 24 octombrie 2008 — Klug/EMEA
   (Cauza F-59/08) (1)

   (2008/C 313/112)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008, p. 62.


title: Cauza T-395/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 13 iunie 2007 — Multikauf Warenhandelsgesellschaft/OAPI — DEMO Holding (webmulti)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/44

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 13 iunie 2007 — Multikauf Warenhandelsgesellschaft/OAPI — DEMO Holding (webmulti)
   (Cauza T-395/05) (1)

   (2007/C 199/85)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006.


title: Cauza C-416/14: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italia) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza (Trimitere preliminară — Rețele și servicii de telecomunicații — Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE, 2002/22/CE — Libera circulație a echipamentelor terminale de telecomunicații mobile terestre — Directiva 1999/5/CE — Taxă pe utilizarea echipamentelor — Autorizație generală sau licență de utilizare — Contract de abonament care ține loc de autorizație generală sau de licență — Tratament diferențiat al utilizatorilor cu sau fără contract de abonament)

text:
               9.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/13

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia – Italia) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Cauza C-416/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Rețele și servicii de telecomunicații - Directivele 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE, 2002/22/CE - Libera circulație a echipamentelor terminale de telecomunicații mobile terestre - Directiva 1999/5/CE - Taxă pe utilizarea echipamentelor - Autorizație generală sau licență de utilizare - Contract de abonament care ține loc de autorizație generală sau de licență - Tratament diferențiat al utilizatorilor cu sau fără contract de abonament))
   (2015/C 371/16)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Pârâte: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Dispozitivul

               1)

               Directivele:

                           —

                           1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora, în special articolul 8 din aceasta;

                           —

                           2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul);

                           —

                           2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009;

                           —

                           2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) și

                           —

                           2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009,

                     trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale privind aplicarea unei taxe, precum taxa de concesiune guvernamentală, în temeiul căreia utilizarea echipamentelor terminale pentru serviciul de radiocomunicații mobile terestre în cadrul unui contract de abonament este supusă unei autorizații generale sau unei licențe, precum și plății unei asemenea taxe, din moment ce contractul de abonament, prin el însuși, ține loc de licență sau de autorizație generală și, prin urmare, nu este necesară nicio intervenție a administrației în această privință.

               2)

               Articolul 20 din Directiva 2002/22, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, și articolul 8 din Directiva 1999/5 trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un contract de abonament la un serviciu de telefonie mobilă, care trebuie de altfel să precizeze tipul de echipament terminal în cauză și omologarea aferentă acestuia, să fie asimilat, în scopul aplicării unei taxe precum taxa de concesiune guvernamentală, unei autorizații generale sau unei licențe de stație radioelectrică.

               3)

               Într-o situație precum cea din cauzele principale, dreptul Uniunii, astfel cum rezultă din Directiva 1999/5, din Directiva 2002/19, din Directiva 2002/20, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, din Directiva 2002/21 și din Directiva 2002/22, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, precum și din articolul 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unui tratament diferențiat al utilizatorilor de echipamente terminale pentru serviciul de radiocomunicații mobile terestre, după cum aceștia încheie un contract de abonament la servicii de telefonie mobilă sau cumpără aceste servicii sub forma unor cartele preplătite, eventual reîncărcabile, în temeiul căruia numai primii sunt supuși unei reglementări naționale precum cea care instituie taxa de concesiune guvernamentală.

      (1)  JO C 431, 1.2.2014.


title: Cauza C-620/13 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 octombrie 2014 – British Telecommunications plc/Comisia Europeană, BT Pension Scheme Trustees Ltd (Recurs — Ajutor de stat — Scutire a unui fond de pensii de obligația de a plăti, pentru anumiți salariați, o contribuție la un fond de protecție a pensiilor — Caracter selectiv al măsurii)

text:
               8.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 439/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 octombrie 2014 – British Telecommunications plc/Comisia Europeană, BT Pension Scheme Trustees Ltd
   (Cauza C-620/13 P) (1)

   ((Recurs - Ajutor de stat - Scutire a unui fond de pensii de obligația de a plăti, pentru anumiți salariați, o contribuție la un fond de protecție a pensiilor - Caracter selectiv al măsurii))
   (2014/C 439/19)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: British Telecommunications plc (reprezentanți: J. Holmes, Barrister, H. Legge, QC)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și N. Khan, agenți), BT Pension Scheme Trustees Ltd (reprezentanți: J. Derenne și A. Müller-Rappard, avocați, mandatați de M. Farley, solicitor)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă British Telecommunications plc și BT Pension Scheme Trustees Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza T-557/13: Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — Republica Federală Germania/Comisia Europeană

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/25

         Acțiune introdusă la 24 octombrie 2013 — Republica Federală Germania/Comisia Europeană
   (Cauza T-557/13)
   2014/C 9/41
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Möller)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 și a anexei la Decizia de punere în aplicare 2013/433/UE a Comisiei din 13 august 2013 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în măsura în care prin acestea se exclud de la finanțarea de către Uniunea Europeană plățile în valoare totală de 6 192 951,34 euro, realizate de agențiile de plăți competente în Republica Federală Germania în cadrul punerii în aplicare a reglementării privind ajutoarele în sectorul cartofului pentru anii 2003-2005;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe nerespectarea condițiilor de acordare de prime și de ajutoare — plata prețului minim

                           —

                           Reclamanta invocă încălcarea articolului 7 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 (1) și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 (2) coroborat cu articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1868/94 (3), cu articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 97/95 (4), cu articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 2236/2003 (5) și cu articolul 26 din Regulamentul (CE) nr. 2237/2003 (6), în sensul că cheltuielile sunt excluse de la finanțare deși condiții de acordare de prime și de ajutoare sunt îndeplinite, întrucât prețul minim a fost plătit pentru cantitatea solicitată.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe lipsa motivării

                           —

                           În cadrul acestui motiv, reclamanta invocă o încălcare a articolului 296 alineatul (2) TFUE, întrucât Comisia nu a motivat suficient și incontestabil de ce rezultă din articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 97/95, din articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 2236/2003 și din articolul 26 din Regulamentul (CE) nr. 2237/2003, având în vedere toate versiunile lingvistice, drept condiție pentru plata primei sau a ajutorului, că întreprinderea producătoare de amidon a achitat deja prețul minim pentru întreaga cantitate de cartofi livrată în cursul anului de comercializare.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de comunicare a reclamațiilor într-un termen de 24 de luni

                           —

                           Reclamanta reproșează încălcarea articolului 7 alineatul (4) primul paragraf coroborat cu al cincilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 1258/1999, a articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1663/95 (7), a articolului 31 alineatul (3) primul paragraf coroborat cu articolul (4) litera (a) din Regulamentul nr. 1290/2005, precum și a articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 (8), întrucât Comisia nu a comunicat în mod valabil în scris Republicii Federale Germania, în termen de 24 de luni de la data angajării cheltuielilor, reclamația (omisiunea „controalelor-cheie”) pe care se întemeiază excluderea cheltuielilor.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe durata excesivă a procedurii

                           —

                           Reclamanta susține în acest stadiu încălcarea articolului 7 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1258/1999, a articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 1663/95, a articolului 31 din Regulamentul nr. 1290/2005 și a articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 coroborate cu principiul general de drept privind punerea în aplicarea a unei proceduri administrative într-un termen rezonabil și încălcarea dreptului la apărare întrucât durata procedurii în fața Comisiei a fost excesivă.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (4) al patrulea paragraf din Regulamentul nr. 1258/1999, a articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005 și a principiului proporționalității

                           —

                           Reclamanta susține în cadrul acestui motiv că, efectuând o corecție forfetară de 10 %, Comisia nu a apreciat în mod adecvat natura și importanța cel mult limitată a unei eventuale încălcări și nu a ținut seama de faptul că Uniunea nu suferise în fapt niciun prejudiciu financiar și că nu a existat niciodată un risc real de intervenție a unui astfel de prejudiciu.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 160, p. 103).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1868/94 al Consiliului din 27 iulie 1994 de stabilire a unui sistem de contingente pentru producția de amidon din cartofi (JO L 197, p. 4, Ediție specială, 3/vol. 15, p. 176).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 97/95 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului în ceea ce privește prețul minim și plata compensatorie care trebuie plătită producătorilor de cartofi și a Regulamentului (CE) nr. 1868/94 al Consiliului de stabilire a unui sistem de contingente pentru producția de amidon din cartofi (JO L 16, p. 3).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 2236/2003 al Comisiei din 23 decembrie 2003 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1868/94 al Consiliului de stabilire a unui sistem de contingente pentru producția de amidon din cartofi (JO L 339, p. 45, Ediție specială, 3/vol. 52, p. 50).

      (6)  Regulamentul Comisiei (CE) nr. 2237/2003 din 23 decembrie 2003 de adoptare a normelor de aplicare a unor programe de sprijin prevăzute în titlul IV din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 1782/2003 de stabilire a normelor comune pentru programele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor programe de sprijin în favoarea agricultorilor (JO L 339, p. 52).

      (7)  Regulamentul (CE) nr. 1663/95 al Comisiei din 7 iulie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 729/70 al Consiliului privind procedura de lichidare a conturilor FEOGA, secțiunea Garantare (JO L 158, p. 6).

      (8)  Regulamentul Comisiei (CE) Nr. 885/2006 din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor comunitare detaliate pentru aplicarea Regulamentului Consiliului nr. 1290/2005 privind acreditarea agențiilor de plăți și a altor organisme și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO L 171, p. 90, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37, rectificare în JO L 291, p. 30).


title: Cauza C-212/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – František Ryneš/Úřad pro ochranu osobních údajů (Trimitere preliminară — Directiva 95/46/CE — Protecția persoanelor fizice — Prelucrarea datelor cu caracter personal — Noțiunea „exercitarea unor activități exclusiv personale sau domestice” )

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – František Ryneš/Úřad pro ochranu osobních údajů
   (Cauza C-212/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 95/46/CE - Protecția persoanelor fizice - Prelucrarea datelor cu caracter personal - Noțiunea „exercitarea unor activități exclusiv personale sau domestice”))
   (2015/C 046/07)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: František Ryneš

      Pârât: Úřad pro ochranu osobních údajů

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (2) a doua liniuță din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date trebuie interpretat în sensul că operarea unui sistem de supraveghere video care determină o înregistrare video a unor persoane stocată pe un echipament de înregistrare în mod continuu, cum ar fi un hard disk, instalat de o persoană fizică în locuința sa de familie în vederea protejării proprietății, a sănătății și a vieții proprietarilor locuinței, acest sistem supraveghind de asemenea un spațiu public, nu constituie o prelucrare a datelor cu caracter personal efectuată în cursul unei activități exclusiv personale sau domestice în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013.


title: Cauza F-20/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 noiembrie 2011 — Juvyns/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiu de promovare 2008 — Analiză comparativă a meritelor — Procedură bazată pe rapoartele de notare 2005-2006 — Criteriul nivelului responsabilităților exercitate)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/22

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 10 noiembrie 2011 — Juvyns/Consiliul
   (Cauza F-20/09) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiu de promovare 2008 - Analiză comparativă a meritelor - Procedură bazată pe rapoartele de notare 2005-2006 - Criteriul nivelului responsabilităților exercitate)
   2012/C 138/42
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Marc Juvyns (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial K. Zieleśkiewicz și G. Kimberley, agenți, ulterior K. Zieleśkiewicz și M. Bauer, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei de nepromovare a reclamantului în gradul AST 7 pentru exercițiul de promovare 2008 și, eventual, a deciziilor de promovare în acest grad a funcționarilor mai puțin merituoși.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Juvyns suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009, p. 46.


title: Cauza T-511/09: Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2015 – Niki Luftfahrt/Comisia („Ajutoare de stat — Ajutor de restructurare acordat de Austria în favoarea grupului Austrian Airlines — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună, sub rezerva anumitor condiții — Privatizarea grupului Austrian Airlines — Determinarea beneficiarului ajutorului — Linii directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate”)

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/24

         Hotărârea Tribunalului din 13 mai 2015 – Niki Luftfahrt/Comisia
   (Cauza T-511/09) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Ajutor de restructurare acordat de Austria în favoarea grupului Austrian Airlines - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună, sub rezerva anumitor condiții - Privatizarea grupului Austrian Airlines - Determinarea beneficiarului ajutorului - Linii directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate”))
   (2015/C 213/43)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Niki Luftfahrt GmbH (Viena, Austria) (reprezentanți: H. Asenbauer și A. Habeler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Martenczuk și K. Gross, agenți, asistați de G. Quardt, avocat, ulterior B. Martenczuk și R. Sauer, agenți, asistați de G. Quardt și J. Lipinsky, avocați)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Austria (reprezentanți: C. Pesendorfer și M. Klamert, agenți), Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania) (reprezentanți: inițial H.-J. Niemeyer, H. Ehlers și M. Rosenberg, ulterior H.-J. Niemeyer, H. Ehlers, C. Kovács și S. Völcker, avocați), Austrian Airlines AG (Viena) (reprezentanți: inițial H.-J. Niemeyer, H. Ehlers și M. Rosenberg, ulterior H.-J. Niemeyer, H. Ehlers și C. Kovács, avocați) și Österreichische Industrieholding AG (Viena) (reprezentanți: T. Zivny, P. Lewisch și H. Kristoferitsch, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/137/CE a Comisiei din 28 august 2009 privind ajutorul de stat C 6/09 (ex N 663/08) – Austria Austrian Airlines – Plan de restructurare (JO 2010, L 59, p. 1) prin care se declară compatibil cu piața comună, sub rezerva anumitor condiții, ajutorul de restructurare acordat de Republica Austria în beneficiul grupului Austrian Airlines în cadrul preluării acestuia din urmă de grupul Lufthansa

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Niki Luftfahrt GmbH suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană, de Österreichische Industrieholding AG, de Deutsche Lufthansa AG și de Austrian Airlines AG.

               3)

               Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-66/15: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 14 ianuarie 2016 – Comisia Europeană/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Libera prestare a serviciilor — Autovehicule — Închirierea sau leasingul unui autovehicul de către un rezident al unu stat membru de la un furnizor stabilit într-un alt stat membru — Taxarea acestui autovehicul cu ocazia înmatriculării sale în primul stat membru — Perceperea cuantumului integral al taxei de înmatriculare)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/15

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 14 ianuarie 2016 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-66/15) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Libera prestare a serviciilor - Autovehicule - Închirierea sau leasingul unui autovehicul de către un rezident al unu stat membru de la un furnizor stabilit într-un alt stat membru - Taxarea acestui autovehicul cu ocazia înmatriculării sale în primul stat membru - Perceperea cuantumului integral al taxei de înmatriculare))
   (2016/C 098/19)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Wasmeier şi D. Triantafyllou, agenţi)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentanți: K. Boskovits şi V. Karrá, agenţi)

      Dispozitivul

               1)

               Prin perceperea cuantumului integral al taxei de înmatriculare prevăzute de legislația sa cu ocazia înmatriculării unui autovehicul închiriat sau luat în leasing de către un client rezident pe teritoriul său de la un furnizor stabilit într-un alt stat membru, fără a ține seama de durata contractului de închiriere sau a contractului de leasing și de durata utilizării respectivului autovehicul pe teritoriul elen, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 56 TFUE și 62 TFUE.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza T-324/15: Ordonanța Tribunalului din 10 mai 2016 - Volkswagen/EUIPO – Andrã (BAG PAX) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene verbală BAG PAX — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 15 alineatul (1) litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune în mod vădit nefondată”]

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/40

         Ordonanța Tribunalului din 10 mai 2016 - Volkswagen/EUIPO – Andrã (BAG PAX)
   (Cauza T-324/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene verbală BAG PAX - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 15 alineatul (1) litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune în mod vădit nefondată”])
   (2016/C 260/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. Kunz, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului, fosta BAGPAX Cargo Systems e.K.: Marvin Dominic Andrã (Saarlouis, Germania) (reprezentant: T. Dohmen, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 23 aprilie 2015 (cauza R 1971/2014-4) privind o procedură de decădere între Volkswagen și BAGPAX Cargo Systems

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Volkswagen AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.


title: Cauze conexate C-358/13 și C-181/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Procedură penală împotriva Markus D. (C-358/13) și G. (C-181/14) (Medicamente de uz uman — Directiva 2001/83/CE — Domeniu de aplicare — Interpretarea noțiunii „medicament”  — Sfera criteriului întemeiat pe aptitudinea de a modifica funcțiile fiziologice — Produse pe bază de plante aromatice și de canabinoizi — Excludere)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/19

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Procedură penală împotriva Markus D. (C-358/13) și G. (C-181/14)
   (Cauze conexate C-358/13 și C-181/14) (1)

   ((Medicamente de uz uman - Directiva 2001/83/CE - Domeniu de aplicare - Interpretarea noțiunii „medicament” - Sfera criteriului întemeiat pe aptitudinea de a modifica funcțiile fiziologice - Produse pe bază de plante aromatice și de canabinoizi - Excludere))
   2014/C 315/27
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura penală principală

   Markus D. (C-358/13) și G. (C-181/14)

      Dispozitivul

   Articolul 1 punctul 2 litera (b) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004, trebuie interpretat în sensul că exclude substanțele precum cele în discuție în litigiul principal, care produc efecte ce se limitează la o simplă modificare a funcțiilor fiziologice, fără a fi apte să determine efecte benefice, directe sau indirecte, asupra sănătății umane, care sunt consumate numai în scopul provocării unei stări de ebrietate și, prin aceasta, sunt nocive pentru sănătatea umană.

      (1)  JO C 325, 9.11 2013.

      JO C 212, 7.7.2014.


title: Cauza C-265/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 19 iunie 2008 — Federutility și alții/Autorità per l'energia elettrica e il gas

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italia) la 19 iunie 2008 — Federutility și alții/Autorità per l'energia elettrica e il gas
   (Cauza C-265/08)
   (2008/C 236/09)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl, Sorgenia spa

      Pârâtă: Autorità per l'energia elettrica e il gas
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 23 din Directiva 2003/55/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003, care reglementează deschiderea pieței gazelor naturale, trebuie interpretat, în conformitate cu principiile care rezultă din Tratatul CE, în sensul că este contrară acestei dispoziții și principiilor de drept comunitar o normă națională (și actele de aplicare consecutive) care, după data de 1 iulie 2007, acordă în continuare Autorității naționale de reglementare competența de a stabili prețurile de referință pentru furnizarea de gaze naturale consumatorilor casnici (categorie nedeterminată care nu este definită în tranșele de referință și care nu implică, în sine, aprecierea de situații deosebite de dificultate socio-economică care ar putea justifica definirea prețurilor de referință menționate), prețuri pe care întreprinderile de distribuție sau de vânzare, în cadrul obligațiilor de serviciu public, sunt obligate să le cuprindă în propriile oferte comerciale; sau:

               2)

               Această normă (articolul 23 citat) trebuie interpretată în coroborare cu articolul 3 din Directiva 2003/55/CE (care prevede că statele membre pot impune întreprinderilor din sectorul gazelor naturale, în interesul economic general, obligații de serviciu public care pot fi legate, în ceea ce interesează cazul de față, de prețul furnizării) în sensul că nu contravine dispozițiilor comunitare amintite o normă națională care, ținând seama de situația specială a pieței, caracterizată încă prin lipsa de condiții de „concurență efectivă”, cel puțin în sectorul comercializării cu ridicata, permite determinarea pe cale administrativă a prețului de referință al gazelor naturale, care trebuie indicat în mod obligatoriu în ofertele comerciale propuse de fiecare vânzător către propriii consumatori casnici în cadrul noțiunii de serviciu universal, cu toate că toți consumatorii trebuie să fie considerați „liberi”.

      (1)  JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80.


title: Cauza T-4/17: Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2017 – Coedo Suárez/Consiliul

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/35

         Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2017 – Coedo Suárez/Consiliul
   (Cauza T-4/17)
   (2017/C 078/48)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ángel Coedo Suárez (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității prezentei cereri;

               —

               anularea deciziei adoptate la 4 martie 2016 de Secretarul General al Consiliului și, în măsura în care este necesar, a deciziei adoptate la 27 septembrie 2016 de Secretarul General al Consiliului, prin care se respinge reclamația;

               —

               obligarea pârâtului la plata unei sume stabilite ex aequo et bono la 5 000 de euro sau a oricărui alt cuantum pe care Tribunalul îl va considera echitabil, pentru repararea prejudiciului moral, majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală de la data hotărârii care urmează să fie pronunțată;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 78 al cincilea paragraf din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, întrucât Consiliul a calificat în mod eronat scrisoarea de reclamație din 20 noiembrie 2015 și a considerat, în consecință, că aceasta era inadmisibilă. Pe de altă parte, nici cererea de recunoaștere a originii profesionale a invalidității din 20 noiembrie 2015 nu putea fi considerată inadmisibilă pentru depășirea termenului rezonabil.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine, întrucât, prin respingerea cererii de recunoaștere a originii profesionale a invalidității reclamantului pentru motive eronate și contrare principiilor izvorâte din jurisprudență, Consiliul ar prelungi durata procedurii și nu ar respecta, astfel, principiul termenului rezonabil și, în sens mai general, principiul bunei administrări.


title: Cauza C-119/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Frisdranken Industrie Winters BV/Red Bull GmbH [Mărci — Directiva 89/104/CEE — Articolul 5 alineatul (1) litera (b) — Umplere a unor cutii metalice prevăzute deja cu un semn similar celui al unei mărci — Prestare de servicii la comanda și la indicațiile unui terț — Acțiune a titularului mărcii împotriva prestatorului]

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Frisdranken Industrie Winters BV/Red Bull GmbH
   (Cauza C-119/10) (1)

   (Mărci - Directiva 89/104/CEE - Articolul 5 alineatul (1) litera (b) - Umplere a unor cutii metalice prevăzute deja cu un semn similar celui al unei mărci - Prestare de servicii la comanda și la indicațiile unui terț - Acțiune a titularului mărcii împotriva prestatorului)
   2012/C 39/03
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Frisdranken Industrie Winters BV

      Pârâtă: Red Bull GmbH

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden –Interpretarea articolului 5 din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Dreptul titularului unei mărci înregistrate de a se opune utilizării ilicite a mărcii sale — Utilizarea unui semn — Umplerea unor doze deja prevăzute cu un anumit semn, ca prestație pentru și la comanda unui terț — Produse destinate exclusiv exportului în afara Benelux-ului sau în afara Uniunii Europene — Public relevant

      Dispozitivul

   Articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că un prestator de servicii care, la comanda și la indicațiile unui terț, umple ambalaje care i au fost puse la dispoziție de acest terț, care în prealabil a dispus aplicarea pe acestea a unui semn identic sau similar cu un semn protejat ca marcă, nu utilizează el însuși acest semn într un mod care să poată fi interzis în temeiul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauzele conexate T-40/07 P-REV și T-62/07 P-REV: Ordonanța Tribunalului din 16 aprilie 2012 — de Brito Sequeira Carvalho/Comisia ( „Procedură — Cerere de revizuire — Fapt nou — Inexistență — Inadmisibilitate” )

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/21

         Ordonanța Tribunalului din 16 aprilie 2012 — de Brito Sequeira Carvalho/Comisia
   (Cauzele conexate T-40/07 P-REV și T-62/07 P-REV) (1)

   (Procedură - Cerere de revizuire - Fapt nou - Inexistență - Inadmisibilitate)
   2012/C 174/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: José António de Brito Sequeira Carvalho (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Boury, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de revizuire a Hotărârii Tribunalului din 5 octombrie 2009, de Brito Sequeira Carvalho și Comisia/Comisia și de Brito Sequeira Carvalho (T-40/07 P și T-62/07 P, nepublicată încă în Repertoriu)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de revizuire ca inadmisibilă.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 14.4.2007.


title: Ședința plenară

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/4

      Ședința plenară
      (2010/C 288/05)
      La 20 septembrie 2010, Tribunalul a hotărât, în conformitate cu articolul 32 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură, că, în cazul în care, urmare a desemnării unui avocat general în temeiul articolului 17 din Regulamentul de procedură, numărul judecătorilor în ședința plenară a Tribunalului este par, sistemul de rotație prestabilit, aplicat în cursul perioadei de trei ani pentru care sunt aleși președinții camerelor compuse din cinci judecători, potrivit căruia președintele Tribunalului desemnează judecătorul care nu va participa la judecarea cauzei, este ordinea inversă în funcție de rangul atribuit judecătorilor în raport cu vechimea în funcție, în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul de procedură, excepție făcând cazul în care judecătorul astfel desemnat este judecătorul raportor. În acest ultim caz, va fi desemnat judecătorul care îl precedă imediat în rang pe acesta.


title: Cauza C-509/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalia) — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos/Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda (Trimitere preliminară — Articolele 52 TFUE și 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Acordarea unei licențe pentru navigația de agrement — Condiție privind reședința în țara emitentă — Restricții pentru nerezidenți — Protecția siguranței pe mare — Ordine publică)

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalia) — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos/Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda
   (Cauza C-509/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolele 52 TFUE și 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Acordarea unei licențe pentru navigația de agrement - Condiție privind reședința în țara emitentă - Restricții pentru nerezidenți - Protecția siguranței pe mare - Ordine publică)
   2014/C 93/20
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos

      Pârâte: Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalia — Interpretarea articolelor 18, 20, 45, 52 și 62 TFUE — Discriminare pe motiv de cetățenie — Libera circulație a persoanelor și libertatea de prestare a serviciilor — Restricții — Dispoziție care impune o condiție de reședință pe teritoriul național pentru acordarea unui permis de navigație de agrement

      Dispozitivul

   Articolele 52 TFUE și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune o condiție privind reședința pe teritoriul național cetățenilor Uniunii Europene care doresc să obțină un permis de navigație maritimă de agrement în acest stat membru.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Hotărârea Curții din 2 octombrie 2015 în cauza E-7/15 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Regatul Norvegiei (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Directiva 2008/50/CE privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa – Valorile-limită pentru anumiți poluanți din aerul înconjurător – Plan privind calitatea aerului)

text:
               15.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 467/22

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 2 octombrie 2015
   în cauza E-7/15
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Regatul Norvegiei
   (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Directiva 2008/50/CE privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa – Valorile-limită pentru anumiți poluanți din aerul înconjurător – Plan privind calitatea aerului)
   (2016/C 467/09)
   În cauza E-7/15, Autoritatea AELS de Supraveghere/Regatul Norvegiei – CERERE de emitere a unei declarații prin care se constată că Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile derivând din actul menționat la punctul 14c din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa) prin depășirea valorilor-limită pentru dioxidul de sulf (SO2), pulberile în suspensie (PM10) și dioxidul de azot (NO2) din aerul înconjurător în anumite zone din Norvegia, în diverse momente din perioada 2008-2012, și prin nerespectarea obligației referitoare la planurile pentru calitatea aerului din directiva menționată, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 2 octombrie 2015, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Prin prezenta, Curtea:

               1.

               declară că:

                           (i)

                           prin depășirea valorilor-limită pentru dioxidul de sulf (SO2) și pulberile în suspensie (PM10) din aerul înconjurător în diverse momente din perioada 2009-2012, în zonele NO3, NO4 și NO6 menționate în articolele 3 și 5 din Directiva 1999/30, actualmente articolul 13 din Directiva 2008/50;

                           (ii)

                           prin depășirea valorilor-limită pentru dioxidul de azot (NO2) din aerul înconjurător în diverse momente din perioada 2010-2012, în zonele NO1, NO3 și NO5 menționate în articolul 4 din Directiva 1999/30, actualmente articolul 13 din Directiva 2008/50; și

                           (iii)

                           întrucât nu și-a îndeplinit, în diverse moduri, obligația de a întocmi planuri privind calitatea aerului în zonele NO1, NO2, NO3, NO4 și NO5, astfel cum este prevăzut la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 96/62/CE, în prezent articolul 23 din Directiva 2008/50,
                           Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat la punctul 14c din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa);

               2.

               dispune ca Norvegia să suporte cheltuielile aferente prezentei proceduri.


title: Cauza C-299/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/18/CE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice — Reglementare națională care prevede o procedură unică pentru atribuirea contractului de definire a necesităților și a contractului de execuție ca urmare a acestei atribuiri — Compatibilitate cu directiva menționată)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-299/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/18/CE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice - Reglementare națională care prevede o procedură unică pentru atribuirea contractului de definire a necesităților și a contractului de execuție ca urmare a acestei atribuiri - Compatibilitate cu directiva menționată)
   2010/C 24/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Kukovec, G. Rozet și M. Konstantinidis, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, J.-C. Gracia și J.-S. Pilczer, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 3, 28 și 31 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Utilizarea procedurii de negociere fără publicarea unui anunț de participare în situații care nu sunt prevăzute de Directiva 2004/18 — Deosebirea între „marchés de définition” (contracte publice destinate stabilirii scopului și altor parametri ai unor contracte de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii pe care autoritățile contractante intenționează să le încheie), supuse normelor din directivă, și contractele de „execuție”, care nu sunt supuse acestor norme — Încălcarea principiilor transparenței și egalității de tratament

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 73 și 74 IV din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul nr. 2006-975 din 1 august 2006, în măsura în care aceste dispoziții prevăd o procedură a „marchés de définition” care permite unei autorități contractante să atribuie un „marché d’exécution” (de servicii, de bunuri sau de lucrări) unuia dintre titularii „marchés de définition” inițiale cu asigurarea condițiilor concurențiale limitată la acești titulari, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 28 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul capetelor de cerere.

               3.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza C-271/07: Acțiune introdusă la 7 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/13

         Acțiune introdusă la 7 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-271/07)
   (2007/C 211/24)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei
   Concluziile

               —

               constatarea că, prin transpunerea parțială sau incorectă a articolului 2 alineatele (2), (3), (4), (5), (6), (7), (9), (10) și (11), a articolului 3, a articolului 5, a articolului 6 alineatul (1), a articolului 8, a articolului 9 alineatele (3), (4), (5) și (6), a articolului 10, a articolului 12 alineatul (2), a articolului 13 alineatele (1) și (2), a articolului 14, a articolului 17 alineatul (2), a anexei I și a anexei IV din Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (1), Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiune, Comisia îi reproșează pârâtului transpunerea parțială sau incorectă, sau chiar netranspunerea mai multor dispoziții esențiale din Directiva 96/61. Acțiunea, care urmărește măsurile adoptate (sau neadoptate) de Regiunea Valonă și de Regiunea Bruxelles-Capitale privește, în special, lipsa unei corespondențe între domeniul material de aplicare al acestor măsuri și cel al directivei, precum și puterea de apreciere prea largă care le este recunoscută autorităților regionale în ceea ce privește autorizațiile de exploatare și circumstanțele în care trebuie efectuate revizuirea și/sau actualizarea condițiilor de autorizare.

      (1)  JO L 257, p. 26.


title: Cauza F-29/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 aprilie 2016 – Hill și alții/Comisia

text:
               30.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/53

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 aprilie 2016 – Hill și alții/Comisia
   (Cauza F-29/12) (1)

   (2016/C 191/78)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 133, 5.5.2012, p. 31.


title: Cauza C-281/14 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 ianuarie 2016 – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA/Comisia Europeană, Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA) (Recurs — Rețea transeuropeană de transport — Contribuție financiară — Închidere — Decizie prin care se declară neeligibile anumite costuri și se stabilește decontul final — Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE — Acțiune în anulare — Act atacabil — Calitate procesuală activă — Altă persoană decât beneficiarul contribuției)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/6

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 21 ianuarie 2016 – Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA/Comisia Europeană, Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA)
   (Cauza C-281/14 P) (1)

   ((Recurs - Rețea transeuropeană de transport - Contribuție financiară - Închidere - Decizie prin care se declară neeligibile anumite costuri și se stabilește decontul final - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Acțiune în anulare - Act atacabil - Calitate procesuală activă - Altă persoană decât beneficiarul contribuției))
   (2016/C 098/07)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) SpA (reprezentanți: G. Greco, M. Muscardini și G. Carullo, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Hottiaux și E. Montaguti, agenți, D. Gullo, avocat), Agenția Executivă pentru Inovare și Rețele (INEA) (reprezentanți: I. Ramallo, D. Silhol și Z. Szilvássy, agenți, A. Lanzi și M. Bozzo, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio (SACBO) SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014.


title: Cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Government of Gibraltar, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Regatul Spaniei (C-106/09), Regatul Spaniei/Comisia Europeană, Government of Gibraltar, Regatul Unit al Marii Britanii (C-107/09) (Recurs — Ajutoare de stat — Selectivitate materială — Regim fiscal — Gibraltar — Societăți „offshore” )

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Government of Gibraltar, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Regatul Spaniei (C-106/09), Regatul Spaniei/Comisia Europeană, Government of Gibraltar, Regatul Unit al Marii Britanii (C-107/09)
      (Cauzele conexate C-106/09 P și C-107/09 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Selectivitate materială - Regim fiscal - Gibraltar - Societăți „offshore”)
      (2012/C 25/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         C-106/09 P

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, V. Di Bucci și N. Khan, agenți)

         Celelalte părți în proces: Government of Gibraltar (reprezentanți: J. Temple Lang, solicitor, M. Llamas, barrister și A. Petersen, advokat), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: I. Rao, agent, D. Anderson, QC și M. Gray, barrister), Regatul Spaniei (reprezentanți: N. Díaz Abad și J.M. Rodríguez Cárcamo, agenți)

         Intervenientă în susținerea Government of Gibraltar și a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord: Irlanda (reprezentanți: D. O'Hagan, agent și B. Doherty, barrister)

         (C-107/09 P)

         Recurent: Regatul Spaniei (reprezentanți: N. Díaz Abad și J.M. Rodríguez Cárcamo, agenți)

         Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, V. Di Bucci și N. Khan, agenți), Government of Gibraltar (reprezentanți: J. Temple Lang, solicitor, M. Llamas, barrister și A. Petersen, advokat), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: I. Rao, agent, D. Anderson, QC și M. Gray, barrister)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia extinsă) din 18 decembrie 2008, Government of Gibraltar/Comisia (T-211/04 și T-215/04) prin care Tribunalul a anulat Decizia 2005/261/CE a Comisiei din 30 martie 2004 privind schema de ajutor pe care Regatul Unit intenționează să o pună în aplicare cu privire la reforma impozitului pe profit întreprinsă de guvernul Gibraltarului [Ajutorul de stat nr. C 66/2002 ex (N 534/2002) — Regatul Unit]

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 18 decembre 2008, Government of Gibraltar și Regatul Unit/Comisia (T-211/04 și T-215/04).

                  2.

                  Respinge acțiunea formulată de Government of Gibraltar și acțiunea formulată de Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

                  3.

                  Obligă Government of Gibraltar și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata propriilor cheltuieli de judecată, a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Regatul Spaniei în prezentele recursuri, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană în primă instanță.

                  4.

                  Regatul Spaniei și Irlanda, în calitate de interveniente în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene și, respectiv, în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene, suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza T-141/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 martie 2017 – Amisi Kumba/Consiliul („Măsuri provizorii — Măsuri restrictive — Republica Democratică Congo — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/24

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 martie 2017 – Amisi Kumba/Consiliul
   (Cauza T-141/17 R)
   ((„Măsuri provizorii - Măsuri restrictive - Republica Democratică Congo - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 178/34)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Gabriel Amisi Kumba (Kasa-Vubu, Republica Democratică Congo) (reprezentanți: O. Okito și A. Ouannès, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE prin care se solicită suspendarea executării Regulamentului (UE) 2016/2230 al Consiliului din 12 decembrie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1183/2005 de instituire a anumitor măsuri speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo (JO 2016, L 336 I, p.1).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-215/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Republica Polonă) la 9 mai 2011 — Iwona Szyrocka/Siger Technologie GmbH

text:
               23.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 219/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Republica Polonă) la 9 mai 2011 — Iwona Szyrocka/Siger Technologie GmbH
   (Cauza C-215/11)
   2011/C 219/08
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy we Wrocławiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Iwona Szyrocka

      Pârâtă: Siger Technologie GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată trebuie interpretat în sensul că

                           (a)

                           reglementează în mod exhaustiv toate condițiile pe care trebuie să le îndeplinească o cerere de somație europeană de plată,
                           sau în sensul că

                           (b)

                           stabilește doar cerințele minime pentru o astfel de cerere, iar în ceea ce privește aspectele nereglementate prin această dispoziție se vor aplica normele de drept național?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1 b) este afirmativ, dacă cererea nu îndeplinește condițiile de formă prevăzute de dreptul statului membru (de exemplu nu a fost anexată o copie a cererii pentru partea adversă sau nu este indicată valoarea obiectului litigiului), reclamantul trebuie să fie chemat să își completeze cererea conform dreptului național, în temeiul articolului 26 din Regulamentul nr. 1896/2006 sau în temeiul articolului 9 din același regulament?

               3.

               Articolul 4 din Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie interpretat în sensul în care caracteristicile unei creanțe pecuniare, menționate în această normă, respectiv caracterul lichid și exigibil al creanței la data introducerii cererii de somație europeană de plată se referă exclusiv la creanța principală sau și la dobânzile de întârziere?

               4.

               Articolul 7 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 1896/2006 trebuie interpretat în sensul că, în procedura europeană de somație de plată, în cazul în care legislația statului membru de origine nu prevede o adăugare automată a dobânzilor, pot fi cerute alături de creanța principală:

                           (a)

                           toate dobânzile, inclusiv așa-numitele dobânzi deschise (calculate începând cu o dată fixă a exigibilității și până la ziua plății nedeterminată printr-o dată, de exemplu „începând din 20 martie 2011 și până în ziua plății”);

                           (b)

                           doar dobânzile calculate începând cu o dată fixă a exigibilității până la introducerea cererii sau până la emiterea somației de plată;

                           (c)

                           exclusiv dobânzile calculate începând cu o dată a exigibilității determinată cu precizie și până la introducerea cererii?

               5.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 4 a), cum trebuie formulată decizia instanței cu privire la dobânzi în somația de plată în temeiul Regulamentului nr. 1896/2006?

               6.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 4 b), cine trebuie să indice valoarea dobânzilor, reclamantul sau instanța din oficiu?

               7.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 4 c), reclamantul este obligat să indice în cerere valoarea dobânzilor calculate?

               8.

               În cazul în care reclamantul nu calculează dobânzile solicitate până la introducerea cererii, instanța este obligată să le calculeze din oficiu sau trebuie să îl invite pe reclamant să completeze cererea în temeiul articolului 9 din Regulamentul nr. 1896/2006?


title: Cauza T-629/15: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2015 – Hako/OAPI (SCRUBMASTER)

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/47

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2015 – Hako/OAPI (SCRUBMASTER)
   (Cauza T-629/15)
   (2016/C 016/56)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Hako GmbH (Bad Oldesloe, Germania) (reprezentant: A. Marx, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „SCRUBMASTER” – cererea de înregistrare nr. 12 492 617

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 septembrie 2015 în cauza R 2197/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în procedura de apel.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-173/17: Acțiune introdusă la 16 martie 2017 – TestBioTech/Comisia

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/31

         Acțiune introdusă la 16 martie 2017 – TestBioTech/Comisia
   (Cauza T-173/17)
   (2017/C 161/44)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TestBioTech eV (München, Germania) (reprezentanți: K. Smith, QC, și J. Stevenson, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 9 ianuarie 2017 de respingere a cererii reclamantei privind reexaminarea internă a Deciziilor de punere în aplicare ale Comisiei (UE) 2016/1215 (1), (UE) 2016/1216 (2) și (UE) 2016/1217 (3) din 22 iulie 2016 de autorizare a introducerii pe piață, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 (4), a soiei modificate genetic FG 72, MON 87708 × MON 89788 și MON 87705 × MON 89788;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență un motiv unic întemeiat pe faptul că Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin potrivit Regulamentului nr. 1829/2003, în special potrivit articolelor 14 și 16 din acesta, întrucât nu a efectuat o evaluare adecvată completă a siguranței înainte de acordarea autorizației de introducere pe piață și întrucât nu a garantat o monitorizare efectivă după introducerea pe piață.
   Comisia s-a întemeiat în mod eronat pe dreptul Uniunii aplicabil controlului pesticidelor, dat fiind că acesta nu reglementează în mod specific organismele modificate genetic.

      (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1215 a Comisiei din 22 iulie 2016 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau din sau sunt produse din soia modificată genetic FG72 (MST-FGØ72-2), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2016, L 199, p. 16).

      (2)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1216 a Comisiei din 22 iulie 2016 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt produse din soia modificată genetic MON 87708 × MON 89788 (MON-877Ø8-9 × MON-89788-1) în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2016, L 199, p. 22).

      (3)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/1217 a Comisiei din 22 iulie 2016 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau din sau sunt produse din soia modificată genetic MON 87705 × MON 89788 (MON-877Ø5-6 × MON-89788-1), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2016, L 199, p. 28).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic (JO 2003, L 268, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 41, p. 3).


title: Cauza T-406/09: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2009 — Donau Chemie/Comisia

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/32

         Acțiune introdusă la 5 octombrie 2009 — Donau Chemie/Comisia
   (Cauza T-406/09)
   2009/C 312/53
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Donau Chemie AG (Wien, Österreich) (reprezentanți: S. Polster, W. Brugger și M. Brodey, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 2 din Decizia C (2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009 (cazul nr. COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului) în ceea ce o privește pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, reducerea semnificativă și corespunzătoare a valorii amenzii aplicate reclamantei de Comisie prin decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea formulată de reclamantă este îndreptată împotriva Deciziei C (2009) 5791 final din 22 iulie 2009 în cazul COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului. Prin decizia atacată, reclamantei și altor întreprinderi le-a fost aplicată o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE precum și a articolului 53 din Acordul SEE. În opinia Comisiei, reclamantele au participat la o încălcare unică și continuă în sectorul carburii de calciu și de magneziu în cadrul SEE, în afara Spaniei, Portugaliei, Irlandei și Regatului Unit, încălcare constând în împărțirea piețelor, stabilirea de cote, repartizarea clienților, stabilirea prețurilor și schimbul de informații comerciale sensibile privind prețurile, clienții și volumul vânzărilor.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă încălcarea Tratatului CE și a normelor ce trebuie utilizate în aplicarea sa, arătând în special următoarele:

               —

               calcularea în mod nelegal a cuantumului de bază al amenzii precum și a sumei suplimentare ce trebuie stabilită potrivit punctului 25 din Orientările privind calcularea amenzilor (1);

               —

               neluarea în seamă în mod nelegal a circumstanțelor atenuante la stabilirea amenzii;

               —

               examinarea în mod nelegal a solicitării de clemență (2), întrucât reducerea amenzii acordată reclamantei în temeiul solicitării sale a fost neînsemnată;

               —

               încălcarea principiilor egalității de tratament și proporționalității la stabilirea amenzii;

               —

               neluarea în seamă în mod nelegal a unei cauze de reducere a amenzii care privește viabilitatea economică a întreprinderii, potrivit punctului 35 din Orientările privind calcularea amenzilor, și/sau care privește condițiile speciale, potrivit punctului 37 din aceleași Orientări;

               —

               încălcarea articolului 253 CE prin insuficienta motivare a deciziei atacate.

      (1)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264)..

      (2)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor în cazurile referitoare la înțelegeri (JO C 45, p. 3).


title: Cauza T-51/14: Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2014 — Republica Cehă/Comisia

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/27

         Acțiune introdusă la 22 ianuarie 2014 — Republica Cehă/Comisia
   (Cauza T-51/14)
   2014/C 93/47
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, J. Vitáková, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare a Comisiei C(2013) 7615 din 13 noiembrie 2013 prin care se respinge cererea de înregistrare în registrul specialităților tradiționale garantate în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1) [Pomazánkové máslo [unt tartinabil] (STG)], și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolelor 50 și 52, ale articolului 8 din Regulamentul nr. 1151/2012. Reclamanta susține că Comisia nu a efectuat o examinare a respectării condițiilor de înregistrare a denumirii „Pomazánkové máslo” [unt tartinabil] ca specialitate tradițională garantată și că aceasta a respins cererea pentru alt motiv decât nerespectarea acestor condiții.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare (JO L 343, p. 1).


title: Cauza T-363/15: Acțiune introdusă la 6 iulie 2015 – Työhönvalmennus Valma/OAPI (Forma unei cutii)

text:
               12.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/16

         Acțiune introdusă la 6 iulie 2015 – Työhönvalmennus Valma/OAPI (Forma unei cutii)
   (Cauza T-363/15)
   (2015/C 337/18)
   Limba de procedură: finlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Työhönvalmennus Valma Oy (Lahti, Finlanda) (reprezentant: S. Salonen și K. Parviainen, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară tridimensională (Forma unei cutii) – cererea de înregistrare nr. 12137337

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 4 mai 2015 în cauza R 1690/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, în măsura în care confirmă decizia examinatorului potrivit căreia marca a cărei înregistrare se solicită este lipsită de caracter distinctiv în ceea ce privește produsele în cauză;

               —

               autorizarea înregistrării mărcii sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cererii de înregistrare la OAPI pentru a se pronunța din nou și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-168/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 3 aprilie 2017 – SH/TG

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Kúria (Ungaria) la 3 aprilie 2017 – SH/TG
   (Cauza C-168/17)
   (2017/C 221/07)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Kúria

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SH

      Pârâtă: TG

      Intervenientă: UF

      Întrebările preliminare

               1)

               Următoarele obligații de plată a comisioanelor de garantare rezultate din anumite contracte de contragarantare încheiate în cadrul unui lanț de contracte pentru emiterea unei garanții bancare în favoarea Consiliului libian pentru locuințe și infrastructură (denumit în continuare „HIB”) sunt incluse în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 204/2011 (1) sau, după caz, al Regulamentului 2016/44 (2):

                           1.1)

                           dacă, în temeiul unui contract de contragarantare, o bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene are obligația de a plăti comisioanele unei bănci libiene incluse pe lista interdicțiilor prevăzută în anexa III la Regulamentul nr. 204/2011;

                           1.2)

                           dacă, în temeiul unui contract de contragarantare, o bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene are obligația de a plăti comisioanele unei bănci libiene care nu este inclusă pe lista interdicțiilor prevăzută în anexa III la Regulamentul nr. 204/2011, cu toate că garanția bancară este emisă în favoarea HIB, care este inclus pe lista respectivă;

                           1.3)

                           dacă, în perioada ulterioară modificării Regulamentului nr. 204/2011 prin Regulamentul nr. 45/2014, Regulamentul nr. 204/2011 interzice plățile directe sau indirecte către orice entitate libiană;

                           1.4)

                           dacă obligația de plată a comisioanelor de garantare rezultă dintr-un contract de contragarantare încheiat în contextul relației dintre două bănci stabilite pe teritoriul Uniunii Europene, în cadrul unui lanț de contracte, pentru emiterea unei garanții bancare în favoarea HIB;

                           1.5)

                           dacă comisioanele de garantare sunt plătite după expirarea perioadei de garantare, în cadrul unei proceduri judiciare, ulterior intrării în vigoare a Regulamentului 2016/44?

               2)

               În cazul în care obligația de plată a comisioanelor de garantare, menționată la punctele 1.1 și 1.2, este inclusă în domeniul de aplicare al regulamentului, trebuie să se considere că comisioanele respective, plătite unei bănci libiene – care, de asemenea, a fost inclusă pentru o perioadă pe lista interdicțiilor prevăzută în anexa III – pentru emiterea unei garanții de returnare a avansului și a unei garanții de bună execuție în favoarea HIB, constituie fonduri utilizate în mod direct sau indirect în favoarea persoanelor juridice, a entităților sau a organismelor incluse pe listele din anexa III la Regulamentul nr. 204/2011?

               3)

               Articolul 12 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 204/2011, în perioada ulterioară modificării acestuia prin Regulamentul nr. 45/2014 (punctul 1.3), trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că comisioanele și cheltuielile solicitate de o bancă libiană, care au fost plătite de o bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene în temeiul unui contract de contragarantare, constituie în mod direct sau indirect cereri de plată în temeiul unei garanții?

               4)

               O bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene, care, în temeiul unui contract de contragarantare încheiat în cadrul unui lanț de contracte pentru emiterea unei garanții bancare în favoarea HIB, este obligată să plătească comisioanele de garantare unei entități libiene (punctul 1.4), trebuie considerată persoană sau entitate în sensul articolului 12 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 204/2011, în versiunea modificată prin Regulamentul nr. 45/2014 – o persoană sau o entitate care acționează prin intermediul sau în numele sau în favoarea uneia dintre persoanele, entitățile sau organismele menționate la litera (a) sau la litera (b) ale articolului 12 alineatul (1) –? Comisioanele de garantare solicitate de banca respectivă unei alte bănci stabilite pe teritoriul Uniunii Europene trebuie considerate ca reprezentând în mod direct sau indirect cereri de plată în temeiul unei garanții?

               5)

               Norma de excludere prevăzută la articolul 9 din Regulamentul nr. 204/2011 se referă la orice tip de plată?

               6)

               În cazul în care comisioanele de garantare sunt plătite după intrarea în vigoare a Regulamentului 2016/44 al Consiliului, prin care a fost abrogat Regulamentul nr. 204/2011, dar care conține, în esență, dispoziții identice (punctul 1.5), Regulamentul 2016/44 este aplicabil pentru soluționarea litigiului dintre părți și articolul 17 alineatul (1) litera (b) din acesta trebuie interpretat în sensul că trebuie să se considere că comisioanele și cheltuielile solicitate de o bancă libiană și plătite în temeiul unui contract de contragarantare de către o bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene reprezintă în mod direct sau indirect cereri de plată în temeiul unei garanții? O bancă stabilită pe teritoriul Uniunii Europene, care, în temeiul unui contract de contragarantare încheiat în cadrul unui lanț de contracte pentru emiterea unei garanții bancare în favoarea HIB, este obligată să plătească comisioanele de garantare unei entități libiene trebuie considerată persoană sau entitate în sensul articolului 17 alineatul (1) litera (c) din acest regulament – o persoană sau o entitate care acționează prin intermediul sau în numele sau în favoarea uneia dintre persoanele, entitățile sau organismele menționate la litera (a) sau la litera (b) ale articolului 17 alineatul (1) –? Comisioanele de garantare solicitate de banca respectivă unei alte bănci stabilite pe teritoriul Uniunii Europene trebuie considerate ca reprezentând în mod direct sau indirect cereri de plată în temeiul unei garanții?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 204/2011 al Consiliului din 2 martie 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia (JO L 58, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE) 2016/44 al Consiliului din 18 ianuarie 2016 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 204/2011 (JO L 12, p. 1).