title: Cauza T-634/11 P: Recurs introdus la 9 decembrie 2011 de Mario Paulo da Silva Tenreiro împotriva Hotărârii din 29 septembrie 2011 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-72/10, da Silva Tenreiro/Comisia

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/40

         Recurs introdus la 9 decembrie 2011 de Mario Paulo da Silva Tenreiro împotriva Hotărârii din 29 septembrie 2011 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-72/10, da Silva Tenreiro/Comisia
   (Cauza T-634/11 P)
   2012/C 32/80
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraainem, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.–N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 29 septembrie 2011 (cauza F-72/10, da Silva Tenreiro/Comisia), prin care a fost respinsă acțiunea recurentului;

               —

               rejudecarea cauzei pe fond;

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene de respingere a candidaturii recurentului pentru postul vacant de director al Direcției E „Justiție” din cadrul Direcției Generale (DG) „Justiție, Libertate și Securitate”, precum și a deciziei de numire în acest post a doamnei K;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate în ambele proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o eroare de drept, întrucât Tribunalul ar fi respins motivul întemeiat pe un abuz de putere, în pofida unor indicii serioase privind un astfel de abuz de care recurentul s-ar fi prevalat, în condițiile în care trebuia să fie constatată o inversare a sarcinii probei, în vederea respectării principiului egalității părților în fața Tribunalului.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe nerespectarea egalității armelor părților prin refuzul de a dispune prezentarea, printre altele, a raportului de notare al doamnei K pentru perioada în cursul căreia aceasta a exercitat funcția de director al Direcției „Securitate” din cadrul DG „Justiție, Libertate și Securitate”, în condițiile în care AIPN justifică respingerea candidaturii acesteia pentru acest post printr-o inaptitudine plauzibilă, având în vedere prestațiile sale în calitate de director provizoriu, considerând în același timp că aceasta poate fi numită în funcția de director al Direcției „Justiție” din cadrul aceleiași DG având în vedere aceeași experiență ca director.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o denaturare a faptelor, întrucât TFP ar fi concluzionat că cele două proceduri de ocupare a posturilor de director („Justiție” și „Securitate”) erau distincte și că rezultatul uneia dintre proceduri nu a influențat soarta celeilalte.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o nerespectare a principiului contradictorialității, a dreptului la apărare și a obligației de motivare, întrucât TFP ar fi omis să facă trimitere la eroarea vădită de apreciere invocată de recurent în ședință, în temeiul grilei de evaluare a juriului de preselecție, de care recurentul a luat la cunoștință în anexa la memoriul în apărare, TFP considerând că un al doilea schimb de memorii nu trebuia să aibă loc.


title: Cauza T-97/12: Acțiune introdusă la 22 februarie 2012 — Makhlouf/Consiliul

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/29

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2012 — Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-97/12)
   2012/C 151/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Rami Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii sale drept admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, anularea Deciziei 2011/782/PESC din 1 decembrie 2011, precum și a Regulamentului nr. 36/2012 (UE) din 18 ianuarie 2012 și a actelor subsecvente de punere în executare a acestora, în măsura în care îl privesc pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cauza T-432/11, Makhlouf/Consiliul (1).

      (1)  JO 2011, C 290, p. 13.


               2.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/21

         Cerere înaintată la data de 20 ianuarie 2015 de Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz/Gemeinde Vaduz
   (Cauza E-3/15)
   (2015/C 217/07)
   Prin scrisoarea din 20 ianuarie 2015, Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Curtea Constituțională a Principatului Liechtenstein) a înaintat o cerere Curții de Justiie a AELS, înregistrată la grefa Curții la 22 ianuarie 2015, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz/Gemeinde Vaduz, cu privire la următoarele chestiuni:

               1.

               Se aplică, în Principatul Liechtenstein, Directiva 2011/92/UE din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, în cazul procedurilor de evaluare a impactului asupra mediului (EIA) care, în temeiul unor dispoziții tranzitorii, se bazează pe Legea din 10 martie 1999 privind evaluarea impactului asupra mediului (Gesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung, versiunea anterioară a Legii privind evaluarea impactului asupra mediului)?

               2.

               În caz afirmativ, se poate afirma că, în cazul de față, este vorba despre o restricționare ilegală a dreptului organizațiilor de mediu de a depune plângeri, în conformitate cu articolul 11 din Directiva 2011/92/UE, coroborat cu articolul 20 din versiunea anterioară a Legii privind evaluarea impactului asupra mediului, în cazul în care guvernul, în temeiul articolului 16 din versiunea anterioară a Legii privind evaluarea impactului asupra mediului, adoptă, printr-o procedură separată, o hotărâre generală privind compatibilitatea proiectului cu normele din domeniul mediului, însă stabilește, prin intermediul unor clauze, că soluționarea aspectelor cruciale legate de compatibilitatea proiectului cu normele din domeniul mediului depinde de proceduri de autorizare subiacente, în temeiul legislației speciale?

               3.

               În caz afirmativ, are articolul 11 din Directiva 2011/92/UE un efect direct în ceea ce privește procedura EIA în cauză, pe care se bazează plângerea individuală depusă la instanța națională?

               4.

               Care ar fi, în cazul de față, consecințele juridice ale unei încălcări a dreptului de a depune plângeri în temeiul directivei sus-menționate, în ceea ce privește chestiunile 2 și 3?


title: Cauza C-533/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 9 octombrie 2013 — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Öljytuote ry și Shell Aviation Finland Oy

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 9 octombrie 2013 — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Öljytuote ry și Shell Aviation Finland Oy
   (Cauza C-533/13)
   2013/C 352/18
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Työtuomioistuin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

      Pârâte: Öljytuote ry și Shell Aviation Finland Oy

      Întrebările preliminare

               (a)

               Articolul 4 alineatul (1) din Directiva privind munca temporară (2008/104/CE (1)) trebuie interpretat în sensul că impune autorităților naționale, inclusiv instanțelor, obligația de a se asigura în permanență, prin mijloacele aflate la dispoziția lor, că nu sunt în vigoare sau nu se aplică dispoziții naționale sau prevederi din convențiile colective de muncă care sunt contrare normelor din directivă?

               (b)

               Articolul 4 alineatul (1) din directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale potrivit căreia utilizarea lucrătorilor temporari este autorizată numai în cazurile menționate în mod special, precum compensarea perioadelor cu volum excesiv de activitate sau în cazul activităților care nu pot fi desfășurate de lucrătorii proprii ai unei întreprinderi? Utilizarea pe termen lung a lucrătorilor temporari pe lângă lucrătorii proprii ai unei întreprinderi în cadrul sarcinilor obișnuite ale întreprinderii poate fi considerată utilizare nelegală a forței de muncă temporare?

               (c)

               În cazul în care se constată că reglementarea națională este contrară directivei, care sunt mijloacele aflate la dispoziția instanței pentru a se atinge obiectivele directivei, dacă este vorba despre o convenție colectivă de muncă care trebuie să fie respectată de particulari?

      (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară, JO L 327, p. 9.


title: Cauza F-38/11: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Parlamentul European

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/22

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-38/11)
   2011/C 179/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu promova reclamantul în cadrul exercițiului de promovare 2009, acesta fiind transferat la 1 septembrie 2009 de la Curtea de Justiție a Uniunii Europene la Parlamentul European

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Parlamentului European din 4 ianuarie 2001 de respingere a reclamației reclamantului îndreptată împotriva deciziei de a nu-l promova la gradul AD7 în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei Parlamentului European de a nu-l promova la gradul AD7 în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-370/15 P: Recurs introdus la 9 iulie 2015 de CJ împotriva Hotărârii din 29 aprilie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-159/12 și F-161/12, CJ/ECDC

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/51

         Recurs introdus la 9 iulie 2015 de CJ împotriva Hotărârii din 29 aprilie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauzele conexate F-159/12 și F-161/12, CJ/ECDC
   (Cauza T-370/15 P)
   (2015/C 311/56)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: CJ (Agios Stefanos, Grecia) (reprezentant: V. Kolias, lawyer)

      Cealaltă parte din procedură: Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC)

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 29 aprilie 2015 în cauzele conexate F-159/12 și F-161/12, CJ/ECDC, în măsura în care:

                           —

                           a respins în parte acțiunea în cauza F-159/12 și a dispus ca recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată;

                           —

                           a respins în integralitate acțiunea în cauza F-161/12 și a obligat recurentul la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de ECDC;

                           —

                           a obligat recurentul la plata către Tribunal a sumei de 2  000 de euro pentru a rambursa în parte cheltuielile care puteau fi evitate pe care Tribunalul a trebuit să le suporte;

               —

               în consecință, în cazul în care recursul este declarat fondat:

                           —

                           anularea deciziei atacate din 24 februarie 2012;

                           —

                           obligarea ECDC la plata unei compensații, evaluată ex aequo et bono la 80  000 de euro, pentru prejudiciile morale suferite de recurent și invocate în primul capăt de cerere din cauza F-161/12;

                           —

                           obligarea ECDC la plata unei compensații, evaluată ex aequo et bono la 56  800 de euro, pentru prejudiciile morale suferite de recurent și invocate în cererile incidente de despăgubire formulate în cursul procedurii în primă instanță;

               —

               obligarea ECDC la plata tuturor cheltuielilor de judecată în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a încălcat principiul audi et alteram partem prin respingerea replicii recurentului ca inadmisibilă întrucât cuprinsul și anexele sale nu aveau legătură directă cu anumite anexe ale apărării ECDC.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice nu s-a pronunțat asupra unor capete de cerere incidente invocate pentru prima dată în cursul procedurii, pentru compensarea prejudiciilor morale cauzate de anumite afirmații conținute în apărarea ECDC.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a încălcat articolul 91 alineatul (1) din Statutul funcționarilor întrucât a considerat că nu poate examina veridicitatea susținerilor privind gestiunea financiară defectuoasă din cadrul ECDC, în măsura în care fuseseră examinate anterior de OLAF.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a interpretat în mod eronat:

                           —

                           articolul 47 alineatul (b) punctul (ii) coroborat cu articolul 86 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene întrucât a decis că recurentul poate fi concediat pentru insubordonare fără o procedură disciplinară;

                           —

                           articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în legătură cu perioada acordată recurentului pentru a-și prezenta punctul de vedere înainte de a fi concediat;

                           —

                           articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât a acceptat ca dovedite acuzații potrivit cărora recurentul a participat la activități infracționale, deși acesta nu a fost niciodată acuzat sau condamnat pentru astfel de activități de o instanță penală;

                           —

                           obligația de diligență a angajatorului, atunci când a constatat că ECDC nu trebuia să îi acorde recurentului anumite drepturi la apărare în cadrul unei anchete administrative desfășurate potrivit anexei IX la Statutul funcționarilor;

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe interpretarea eronată de către Tribunalul Funcției Publice a primului, a celui de al cincilea și a celui de al optulea motiv și a concluziilor.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că Tribunalul Funcției Publice a realizat o clasificare eronată din punct de vedere juridic a anumitor fapte.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe denaturarea de către Tribunalul Funcției Publice a unor elemente de probă.


20150731023616742015/C 270/035542013CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL201506113311Cauza C-554/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Z. Zh./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/I. O. [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Directiva 2008/115/CE – Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală – Articolul 7 alineatul (4) – Noțiunea „risc pentru ordinea publică” – Condiții în care statele membre pot să nu acorde un termen pentru plecarea voluntară sau pot să acorde o perioadă mai scurtă de șapte zile]
 ---documentbreak--- C2702015RO310120150611RO00033131Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iunie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Z. Zh./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/I. O.
   (Cauza C-554/13) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 7 alineatul (4) — Noțiunea „risc pentru ordinea publică” — Condiții în care statele membre pot să nu acorde un termen pentru plecarea voluntară sau pot să acorde o perioadă mai scurtă de șapte zile]”2015/C 270/03Limba de procedură: neerlandeza
      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Z. Zh., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Pârâți: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, I. O.

      Dispozitivul

            1)

            Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretat în sensul că se opune unei practici naționale potrivit căreia un resortisant al unei țări terțe, care se află în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru, este considerat ca prezentând un risc pentru ordinea publică în sensul acestei dispoziții, numai pentru motivul că acest resortisant este suspectat de săvârșirea unui act pedepsibil, calificat drept infracțiune în dreptul național, sau a făcut obiectul unei condamnări penale pentru un asemenea act.

            2)

            Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că, în cazul unui resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru și care este suspectat de săvârșirea unui act pedepsibil, calificat drept infracțiune în dreptul național, sau care a făcut obiectul unei condamnări penale pentru un asemenea act, alte elemente precum natura și gravitatea acestui act, timpul scurs de la săvârșirea actului, precum și circumstanța că acest resortisant era pe punctul de a părăsi teritoriul acestui stat membru la momentul interpelării sale de către autoritățile naționale pot fi relevante în cadrul aprecierii aspectului dacă resortisantul respectiv prezintă un risc pentru ordinea publică în sensul dispoziției menționate. În cadrul acestei aprecieri, prezintă de asemenea relevanță, dacă este cazul, orice element care privește fiabilitatea suspiciunii referitoare la infracțiunea imputată resortisantului vizat al unei țări terțe.

            3)

            Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că recurgerea la posibilitatea, oferită de această dispoziție, de a nu se acorda un termen pentru plecarea voluntară atunci când resortisantul unei țări terțe prezintă un risc pentru ordinea publică nu necesită o nouă examinare a elementelor care au fost deja analizate pentru a constata existența acestui risc. Totuși, orice reglementare sau orice practică a unui stat membru în materie trebuie să garanteze verificarea de la caz la caz a aspectului dacă neacordarea unui termen pentru plecarea voluntară este compatibilă cu drepturile fundamentale ale resortisantului respectiv.

      (
         1
      )	JO C 9, 11.1.2014.


title: Cauza T-724/14: Ordonanța Tribunalului din 22 iulie 2015 – European Children’s Fashion Association și Instituto de Economía Pública/Comisia și EACEA [„Acțiune în anulare — Clauză compromisorie — Programul de acțiune «Lifelong Learning (2007-2013)» — Proiectul «Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector» — Scrisoare de preinformare — Notă de debit — Identificarea pârâtului — Inadmisibilitate parțială”]

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/28

         Ordonanța Tribunalului din 22 iulie 2015 – European Children’s Fashion Association și Instituto de Economía Pública/Comisia și EACEA
   (Cauza T-724/14) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Clauză compromisorie - Programul de acțiune «Lifelong Learning (2007-2013)» - Proiectul «Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector» - Scrisoare de preinformare - Notă de debit - Identificarea pârâtului - Inadmisibilitate parțială”])
   (2015/C 320/44)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: European Children’s Fashion Association (Valencia, Spania) şi Instituto de Economía Pública, SL (Valencia) (reprezentant: A. Haegeman, avocat)

      Pârâte: Comisia Europeană (repezentanţi: S. Delaude şi S. Lejeune, agenţi) şi Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA) (reprezentanţi: H. Monet şi A. Jaume, agenţi)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE, prin care se urmărește declararea ca nefondată a cererii EACEA de rambursare a subvențiilor plătite către prima reclamantă în temeiul contractului încheiat pentru realizarea proiectului „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” și, cu titlu subsidiar, cerere prin care se urmărește anularea, pe de o parte, a scrisorii de preinformare a EACEA din 1 august 2014 prin care prima reclamantă era informată că trebuia să ramburseze suma de 82  378,81 euro în urma auditului privind respectivul proiect și, pe de altă parte, a notei de debit nr. 3241401420, emise de EACEA la 5 august 2014, în vederea rambursării respectivei sume

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă în măsura în care este îndreptată împotriva Comisiei Europene.

               2)

               Obligă European Children’s Fashion Association și Instituto de Economía Pública, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 7, 12.1.2015.


title: Cauza C-269/13 P: Recurs introdus la 16 mai 2013 de Acino AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 7 martie 2013 în cauza T-539/10, Acino AG (fostă Acino Pharma GmbH)/Comisia Europeană

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/8

         Recurs introdus la 16 mai 2013 de Acino AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 7 martie 2013 în cauza T-539/10, Acino AG (fostă Acino Pharma GmbH)/Comisia Europeană
   (Cauza C-269/13 P)
   2013/C 215/10
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Acino AG (reprezentanți: R. Buchner și E. Burk, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului din 7 martie în cauza T-739/10 pentru încălcarea dreptului Uniunii, precum și a Deciziilor intimatei C(2010) 2203, C(2010) 2205, C(2010) 2210 și C(2010) 2218 din 29 martie 2010 și a Deciziilor C(2010) 6430, C(2010) 6432, C(2010) 6434 și C(2010) 6435 din 16 septembrie 2010 privind medicamentele Clopidogrel Acino — Clopidogrel, Clopoidogrel ratiopharm — Clopidogrel, Clopidogrel Hexal — Clopidogrel și Clopidogrel Ratiopharm GmbH — Clopidogrel

               —

               Obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă cinci motive în susținerea recursului.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta invocă încălcarea și aplicarea eronată a dispozițiior articolului 20 din Regulamentul nr. 726/2004 (1) coroborate cu cele ale articolelor 116 și 117 din Directiva (CE) 2001/83 (2), precum și a principiului precauției. Tribunalul a considerat în mod eronat că încălcările principiilor și orientărilor de bună practică de fabricație pentru medicamente (BPF) invocate în deciziile atacate ale Comisiei întemeiau o prezumție în practică irefragabilă a existenței eventuale a unor defecte potențiale care afectează compoziția calitativă și cantitativă a medicamentelor.
   Cel de al doilea motiv privește aprecierea eronată în drept a faptelor constatate de Tribunal. Tribunalul ar fi ignorat faptul că Comisie nu și-a îndeplinit obligația de diligență și de motivare în ceea ce privește pierderea încrederii intervenită în urma încălcărilor BPF, în măsura în care Comisia nu a prezentat niciun indiciu serios și concludent prin care să se dovedească o afectare cantitativă sau calitativă a medicamentului.
   Cel de al treilea motiv privește aplicarea eronată în drept a principiului proporționalității. Recurenta a prezentat probe întemeiate pe date tangibile potrivit cărora putea fi exclus un risc pentru sănătate legat de produsele fabricate, astfel încât, printre altele, măsuri precum modificarea autorizației și retragerea produselor, luate de Comisie cu efect retroactiv, nu ar fi fost necesare și ar fi fost inadecvate.
   Cel de al patrulea motiv privește exercitarea eronată în drept a controlului puterii de apreciere. Calificând în mod eronat în drept BPF drept „normă absolută”, Tribunalul ar fi constatat greșit că Comisia nu a depășit în mod cert limitele puterii sale de apreciere prin faptul că și-a întemeiat deciziile doar pe „pierderea încrederii” intervenită în mod definitiv.
   Ultimul motiv privește nerespectarea obligațiilor de motivare prevăzute la articolul 81 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004/CE. Comisia nu ar fi examinat în niciun mod în motivarea sa probele întemeiate pe datele tangibile prezentate de recurentă, astfel încât deciziile ar fi formal incomplete și nelegale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).

      (2)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33 p. 3).


title: Cauza T-89/15: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – Niagara Bottling/EUIPO [„Marcă a Uniunii Europene – Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană – Marca verbală NIAGARA – Motiv absolut de refuz – Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/50

      Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2016 – Niagara Bottling/EUIPO
      (Cauza T-89/15) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca verbală NIAGARA - Motiv absolut de refuz - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
      (2016/C 211/63)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Niagara Bottling LLC (Ontario, Statele Unite) (reprezentant: M. Edenborough, QC)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: A. Jakab, A. Schifko și D. Walicka, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 12 decembrie 2014 (cauza R 784/2014-5), privind înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale NIAGARA

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Niagara Bottling LLC la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 118, 13.4.2015.


title: Cauza F-79/11: Acțiune introdusă la 2 august 2011 — ZZ/Comisia

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/47

         Acțiune introdusă la 2 august 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-79/11)
   2011/C 311/86
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Repararea prejudiciului material și moral pretins suferit ca urmare a lipsei adoptării de măsuri de executare a Hotărârii în cauza F-128/07.

      Concluziile reclamantului

               —

               Obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 10 000 EUR pentru pierderea unei oportunități, suferită ca urmare a lipsei adoptării de măsuri de executare în ceea ce îl privește;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 5 000 EUR pentru prejudiciul moral suferit ca urmare a lipsei oricărei comunicări a Comisiei cu privire la măsurile pe care aceasta intenționa să le adopte pentru executarea hotărârii de anulare;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-472/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Alstom Power Hydro/Valsts ieņēmumu dienests [Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — A șasea directivă TVA — Articolul 18 alineatul (4) — Legislație națională care prevede un termen de prescripție de trei ani pentru rambursarea excedentelor de TVA]

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/14

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Augstākās tiesas Senāts — Republica Letonia) — Alstom Power Hydro/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-472/08) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - A șasea directivă TVA - Articolul 18 alineatul (4) - Legislație națională care prevede un termen de prescripție de trei ani pentru rambursarea excedentelor de TVA)
   2010/C 63/21
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Alstom Power Hydro

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Augstākās tiesas Senāts — Interpretarea articolului 18 alineatul (4) din A șasea Directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Legislație națională care prevede un termen de trei ani pentru introducerea cererilor de rambursare a taxelor percepute în plus

      Dispozitivul

   Articolul 18 alineatul (4) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede un termen de prescripție de trei ani pentru introducerea unei cereri de rambursare a excedentelor de taxă pe valoarea adăugată percepute fără a fi datorate de administrația fiscală a acestui stat.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza T-354/07: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2007 — Pfizer/OAPI — Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/63

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2007 — Pfizer/OAPI — Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)
   (Cauza T-354/07)
   (2007/C 269/115)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Pfizer Ltd (Sandwich, Regatul Unit) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, lawyers, și M. Hawkins, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Isdin, SA (Barcelona, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 iunie 2007 în cauza R 567/2006-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „FOTOPROTECTOR ISDIN” pentru produse, între altele, din clasa 5 — marca comunitară nr. 1 075 597

      Titularul mărcii comunitare: Isdin, SA

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta

      Dreptul la marcă al părții care solicită declararea nulității: marca verbală națională „ISTIN” pentru produse din clasa 5

      Decizia diviziei de anulare: declară nulitatea parțială a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de anulare în măsura în care a declarat nulitatea mărcii comunitare

      Motivele invocate: încălcarea dreptului reclamantei de a fi ascultată conform articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului și încălcarea articolului 52 coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulament.


title: Cauza C-151/11: Ordonanța președintelui Curții din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Frankfurt am Main — Germania) — Condor Flugdienst GmbH/Jürgen Dörschel

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/14

         Ordonanța președintelui Curții din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Frankfurt am Main — Germania) — Condor Flugdienst GmbH/Jürgen Dörschel
   (Cauza C-151/11) (1)

   2011/C 340/26
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 204, 9.7.2011.


title: Cauza C-119/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable/Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique (Libera prestare a serviciilor — Directiva 2006/123/CE — Articolul 24 — Interzicerea tuturor interdicțiilor totale cu privire la comunicările comerciale ale profesiilor reglementate — Profesia de expert contabil — Interdicția de atragere a clientelei prin abordare directă)

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 aprilie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable/Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique
   (Cauza C-119/09) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Directiva 2006/123/CE - Articolul 24 - Interzicerea tuturor interdicțiilor totale cu privire la comunicările comerciale ale profesiilor reglementate - Profesia de expert contabil - Interdicția de atragere a clientelei prin abordare directă)
   2011/C 152/05
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société fiduciaire nationale d'expertise comptable

      Pârât: Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d’État (Franța) — Interpretarea Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50) și, în special, a articolului 24 din aceasta, referitor la comunicările comerciale ale profesiilor reglementate — Practici comerciale de vânzare la domiciliu — Neautorizarea, pentru profesiile reglementate vizate în directivă, a oricărei interdicții de ordin general, indiferent de forma practicii comerciale avute în vedere, sau posibilitatea statelor membre de a menține interdicții de ordin general pentru anumite practici comerciale precum aceea a vânzării la domiciliu?

      Dispozitivul

   Articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care interzice total membrilor unei profesii reglementate, precum profesia de expert contabil, să efectueze acte de atragere a clientelei prin abordare directă.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza C-272/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 5 iunie 2014 – Skatteministeriet/Baby Dan A/S

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 5 iunie 2014 – Skatteministeriet/Baby Dan A/S
   (Cauza C-272/14)
   2014/C 253/27
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret (Danemarca)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Skatteministeriet

      Pârâtă: Baby Dan A/S

      Întrebare preliminară

   Fusurile care prezintă caracteristicile specifice descrise în speță trebuie clasificate la poziția 7318 din NC sau la poziția 8302 din NC?


title: Cauza C-435/09: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/25

         Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-435/09)
   2010/C 24/46
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek, J.-B. Laignelot și C.A.H.M. ten Dam, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               1.

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a aplicarea în mod corect și complet,
                articolul 4 alineatele (2) și (3) coroborat cu anexele II și III,
                articolul 4 alineatul (1) coroborat cu anexa I punctul 8 litera (a) și punctul 18 litera (a) și articolul 7 alineatul (1) litera (b) și
                articolul 4 alineatele (2) și (3) coroborat cu anexele II și III și anexa III ca atare,
               din Directiva 85/337/CEE (1) a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11/CE a Consiliului din 3 martie 1997,
               Belgia nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În acest sens, Comisia a invocat motivele următoare:

               (a)

               În ceea ce privește reglementarea din Regiunea Flamandă, Comisia afirmă că această reglementare nu ia în considerare toate criteriile aplicabile din anexa III la directivă pentru stabilirea obligației de a supune sau de a nu supune proiectele menționate în anexa II la directivă unei evaluări privind efectele asupra mediului, potrivit articolelor 5-10 din directivă. Guvernul flamand nu a dovedit că procedurile alternative pe care le menționează pentru proiectele în cauză îndeplinesc cerințele de la articolul 2 și de la articolele 5-10 din directivă.

               (b)

               În ceea ce privește reglementarea din Regiunea Valonă, Comisia afirmă în primul rând că, pentru proiectele menționate la punctul 18 litera (a) din anexa I (instalații industriale destinate fabricării pastei de hârtie din lemn sau din alte materiale fibroase), această reglementare stabilește un prag care nu este prevăzut în directivă și că, pentru proiectele menționate la punctul 8 litera (a) din anexa I (porturi pentru traficul navigabil intern), aceasta stabilește un prag exprimat în număr de ambarcațiuni, iar nu în tone, astfel cum se precizează în directivă. În al doilea rând, Comisia afirmă că în reglementarea din Regiunea valonă, articolul 7 alineatul (1) litera (b) din directivă nu a fost transpus corect.

               (c)

               În ceea ce privește reglementarea din Regiunea Capitalei Bruxelles, Comisia afirmă în primul rând că această reglementare nu ia în considerare criteriile de selecționare adecvate din anexa III la directivă pentru transpunerea articolului 4 alineatul (3) din directivă și că formele de evaluare alternative menționate de guvernul acestei Regiuni nu îndeplinesc toate caracteristicile menționate în directivă. În al doilea rând, Comisia afirmă că această reglementare nu transpune anexa III la directivă ca atare.

      (1)  JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174.


title: Cauza C-608/11 P: Recurs introdus la 25 noiembrie 2011 de Land Wien împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 20 septembrie 2011 în cauza T-267/10, Land Wien/Comisia Europeană

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/43

      Recurs introdus la 25 noiembrie 2011 de Land Wien împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 20 septembrie 2011 în cauza T-267/10, Land Wien/Comisia Europeană
      (Cauza C-608/11 P)
      (2012/C 25/80)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Land Wien (reprezentant: W.-G. Schärf, avocat)

         Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții de Justiție a Uniunii Europene:

                  —

                  reformarea Ordonanței pronunțate la 20 septembrie 2011 de Tribunalul Uniunii Europene (Camera a șasea) în cauza T-267/10, în sensul admiterii pe fond a acțiunii în integralitatea sa și al obligării Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul este îndreptat împotriva Ordonanței Tribunalului din 20 septembrie 2011, prin care acesta a respins acțiunea recurentului având ca obiect, în esență, pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 25 martie 2010 de clasare a plângerii reclamantului referitoare la proiectul de extindere a unităților 3 și 4 ale centralei nucleare din Mochovce (Republica Slovacă) și, pe de altă parte, o cerere prin care se urmărește constatarea abținerii de a acționa a Comisiei, în sensul articolului 265 TFUE, în măsura în care nu au fost transmise reclamantului toate documentele solicitate referitoare la acest proiect, cu încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (1).
      Potrivit recurentului, Tribunalul a încălcat Tratatul CEEA, neinterpretându-l în lumina Tratatului de la Lisabona. Tribunalul nu a luat în considerare faptul că, prin intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, dreptul de acces la documente, prevăzut la articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale, a devenit un drept care poate fi invocat în susținerea unor acțiuni în justiție, de care recurentul se poate prevala în mod direct pentru a obține din partea Comisiei toate informațiile care i-au fost transmise acesteia cu privire la extinderea centralei nucleare din Mochovce.
      Spre deosebire de ceea ce consideră Tribunalul, scrisoarea pe care Comisia a adresat-o ca răspuns la cererea recurentului este o decizie atacabilă în sensul articolului 263 TFUE. Aceasta rezultă din jurisprudența constantă a Curții și în special din Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia (60/81, Rec., p. 2639).

         (1)  JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3 p. 76.


title: Cauza T-358/14: Ordonanța Tribunalului din 8 mai 2015 – Hoteles Catalonia/OAPI – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/26

         Ordonanța Tribunalului din 8 mai 2015 – Hoteles Catalonia/OAPI – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)
   (Cauza T-358/14) (1)

   (2015/C 228/36)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza T-519/11 P: Recurs introdus la 29 septembrie 2011 de Sandro Gozi împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 20 iulie 2011 în cauza F-116/10, Gozi/Comisia

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/41

         Recurs introdus la 29 septembrie 2011 de Sandro Gozi împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 20 iulie 2011 în cauza F-116/10, Gozi/Comisia
   (Cauza T-519/11 P)
   2011/C 347/73
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Sandro Gozi (Roma, Italia) (reprezentanți: G. Passalacqua și G. Calcerano, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Direcției Generale Resurse Umane și Securitate — Direcția D prot. HR. D.2/MB/dh Ares (2010) — Y96 985 din 6 august 2010;

               —

               recunoașterea și stabilirea dreptului domnului Gozi la rambursarea cheltuielilor efectuate cu avocații și, în consecință, dispunerea plății sumei de 24 480 de euro și obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este formulat împotriva deciziei prin care pârâta a refuzat rambursarea sumei de 24 480 de euro pentru cheltuielile cu avocații efectuate de recurent în cadrul unei proceduri judiciare în Italia.
   În susținerea recursului formulat, recurentul invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că hotărârea care face obiectul prezentului recurs conține erori de drept și este afectată, cu privire la mai multe aspecte, de o motivare în mod vădit contradictorie, în măsura în care nu respectă spiritul și litera articolului 24 din Statutul funcționarilor comunităților europene și este în contradicție cu jurisprudența la care face trimitere și cu constatările de fapt privind procedura în fața Comisiei.


title: Cauza F-16/10: Acțiune introdusă la 10 martie 2010 — M. Almeida Campos și alții/Consiliul

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/55

         Acțiune introdusă la 10 martie 2010 — M. Almeida Campos și alții/Consiliul
   (Cauza F-16/10)
   2010/C 134/92
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: M. Almeida Campos (Bruxelles, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziilor de a nu îi promova pe reclamanți în gradul AD12, în cadrul exercițiului de promovare 2009, și, în măsura în care va fi necesar, a deciziilor de promovare în acest grad, în cadrul aceluiași exercițiu de promovare, a funcționarilor ale căror nume sunt cuprinse în lista persoanelor promovate publicată în CP nr. 97/09 din 27 aprilie 2009 și în CP nr. 93/09 din 13 mai 2009.

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor de a nu îi promova pe reclamanți în gradul AD12, în cadrul exercițiului de promovare 2009;

               —

               în măsura în care va fi necesar, a deciziilor de promovare în acest grad, în cadrul aceluiași exercițiu de promovare, a funcționarilor ale căror nume sunt cuprinse în lista persoanelor promovare publicată în CP nr. 97/09 din 27 aprilie 2009 și în CP nr. 93/09 din 13 mai 2009;

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-364/12: Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Barcelona — Spania) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/19

         Ordonanța președintelui Curții din 5 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Barcelona — Spania) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA
   (Cauza C-364/12) (1)

   2013/C 108/51
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 303, 6.10.2012.


title: Cauza C-546/12 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 mai 2015 – Ralf Schräder/Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP), Jørn Hansson [Recurs — Protecția comunitară a soiurilor de plante — Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) — Regulamentul (CE) nr. 2100/94 — Articolele 20 și 76 — Regulamentul (CE) nr. 874/2009 — Articolul 51 — Cerere de inițiere a procedurii de declarare a nulității protecției comunitare — Principiul instrumentării din oficiu — Procedura în fața camerei de recurs a OCSP — Elemente de probă substanțiale]

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 mai 2015 – Ralf Schräder/Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP), Jørn Hansson
   (Cauza C-546/12 P) (1)

   ([Recurs - Protecția comunitară a soiurilor de plante - Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) - Regulamentul (CE) nr. 2100/94 - Articolele 20 și 76 - Regulamentul (CE) nr. 874/2009 - Articolul 51 - Cerere de inițiere a procedurii de declarare a nulității protecției comunitare - Principiul instrumentării din oficiu - Procedura în fața camerei de recurs a OCSP - Elemente de probă substanțiale])
   (2015/C 236/02)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Ralf Schräder (reprezentant: T. Leidereiter, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (OCSP) (reprezentanți: M. Ekvad, agent, asistat de A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt), Jørn Hansson (reprezentant: G. Würtenberger, Rechtsanwalt)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Ralf Schräder la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 38, 9.2.2013.


title: Cauza T-267/16: Acțiune introdusă la 27 mai 2016 – Tarmac Trading/Comisia

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/25

         Acțiune introdusă la 27 mai 2016 – Tarmac Trading/Comisia
   (Cauza T-267/16)
   (2016/C 287/31)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tarmac Trading Ltd. (Birmingham, Regatul Unit) (reprezentanți: D. Anderson și P. Halford, Solicitors, precum și K. Beal, QC)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (UE) 2016/288 a Comisiei din 27 martie 2015 privind schema de ajutoare SA.34775 (13/C) (ex 12/NN) pusă în aplicare de Regatul Unit — Taxa pe agregate, și în special a considerentelor (625), (626), (629) și (630) și a articolelor 5 și 7, în măsura în care aceasta:

                           —

                           califică drept beneficiari unici ai ajutorului nelegal întreprinderile care produceau șist și produse compuse în principal din șist în perioada cuprinsă între 1 aprilie 2002 și data adoptării acestei decizii (în continuare „producătorii de șist”);

                           —

                           precizează cuantumul ajutorului care trebuie să fie recuperat doar de la producătorii de șist; impune recuperarea din partea acestora a totalității taxei pe agregate în privința căreia au fost aplicate scutirile nelegale; și nu obligă guvernul britanic să reducă cuantumul care trebuie recuperat în măsura în care producătorii de șist au repercutat asupra clienților lor avantajul obținut din scutiri,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o eroare de drept sau pe o eroare vădită de apreciere privind identificarea beneficiarilor și cuantificarea valorii ajutorului care trebuie recuperat.
               Potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare de drept sau o eroare vădită de apreciere în decizia atacată, în măsura în care califică producătorii de șist drept unici beneficiari ai ajutorului nelegal și nu impune Marii Britanii să reducă cuantumul care trebuie recuperat de la acești producători în măsura în care aceștia au transferat către clienții lor avantajul scutirii referitoare la șist.

                           —

                           Reclamanta amintește că, prin Hotărârea din 22 ianuarie 2013, Salzgitter/Comisia (T-308/00 RENV, Rec, EU:T:2013:30), Tribunalul a statuat că recuperarea trebuie să fie limitată la avantajele financiare care decurg în mod real din punerea ajutoarelor la dispoziția beneficiarului și să fie proporțională cu acestea. Aceasta adaugă că Hotărârea din 5 februarie 2015, Aer Lingus/Comisia [T-473/12, Rec (Extrase), EU:T:2015:78] și Hotărârea din 5 februarie 2015, Ryanair/Comisia (T-500/12, EU:T:2015:73) s-a stabilit că atunci când un ajutor constă în reducerea unui impozit indirect care grevează consumul anumitor produse sau servicii considerată a fi repercutată de întreprindere asupra clienților săi și când avantajul economic care decurge din aplicarea cotei reduse a putut fi repercutat deopotrivă asupra clienților săi, cuantumul ajutorului care trebuie recuperat de la întreprindere echivalează doar cu avantajul efectiv obținut și păstrat de această întreprindere.

                           —

                           Reclamanta susține că taxa pe agregate reprezintă o taxă indirectă care grevează consumul de agregate și care este considerată (potrivit intenției guvernului britanic) a fi repercutată asupra propriilor clienți de către întreprinderile care extrag și comercializează agregatele. Avantajul economic care decurge din scutirile aplicabile șistului ar fi putut, în opinia reclamantei, să fie repercutat de către producătorii de șist (inclusiv reclamanta) sub forma unor prețuri de vânzare reduse, situație care s-a regăsit într-adevăr.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că, pentru același motiv, recuperarea totalității cuantumului taxei pe agregate care nu a fost plătită nu ar permite să se garanteze o revenire la situația anterioară și ar fi fi susceptibilă să creeze noi forme de denaturare a concurenței deoarece ar putea conduce la o recuperare superioară avantajului de care au beneficiat efectiv producătorii de șist, inclusiv reclamanta.

                           —

                           În consecință, potrivit reclamantei, singurul ajutor care trebuie recuperat de la producătorii de șist este avantajul efectiv obținut și conservat de aceștia, conform Hotărârii din 5 februarie 2015, Aer Lingus/Comisia [T-473/12, Rec (Extrase), EU:T:2015:78] și Hotărârii din 5 februarie 2015, Ryanair/Comisia (T-500/12, EU:T:2015:73).

                           —

                           În sfârșit, reclamanta susține că, în măsura în care decizia atacată impune recuperarea de la producători de șist a totalității taxei pe agregate de care au fost scutiți în temeiul scutirilor aplicabile șistului, fără nicio reducere care să țină seama de avantajul pe care l-au repercutat asupra clienților lor, Comisia a săvârșit o eroare de drept și a aplicat în mod eronat articolul 108 TFUE și/sau articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 41) și/sau a săvârșit o eroare vădită de apreciere.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității dreptului Uniunii.
               Reclamanta afirmă că ar fi contrar articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 să fie obligată să ramburseze cuantumul taxei pe agregate pe care nu a achitat-o pentru șistul pe care îl exploatează întrucât această obligație ar fi disproporționată în raport cu avantajul financiar obținut din ajutorul pus la dispoziția sa. Reclamanta a repercutat asupra clienților săi întregul avantaj pe care l-a obținut din taxa pe agregate și i-ar fi imposibil, în practică, să recupereze retroactiv de la aceștia taxa pe agregate pe care nu a achitat-o.


title: Cauza C-353/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte di Appello di Bari (Italia) la 13 iulie 2015 – Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH și alții

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/24

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte di Appello di Bari (Italia) la 13 iulie 2015 – Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH și alții
   (Cauza C-353/15)
   (2015/C 302/30)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte di Appello di Bari

      Părțile din procedura principală

      Apelanți: Leonmobili Srl, Gennaro Leone

      Intimate: Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH, Curatela del Fallimento Leonmobili Srl, ICO Srl, Arturo Salice SpA, Grafiche Ricciarelli di Ricciarelli Bernardino, Deutsche Bank SpA, Fida Srl, Elica SpA

      Întrebările preliminare

               a)

               În lipsa unor sedii situate în alt stat membru, prezumția prevăzută la [alineatul (1)] ultima teză și la [alineatul (2)] ale articolului 3 din [Regulamentul (CE) nr.] 1346/2000 (1) poate fi răsturnată de partea care contestă competența, făcând dovada că centrul intereselor principale este situat în alt stat decât statul în care are sediul societatea?

               b)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea care precedă, dovada se poate întemeia pe altă prezumție, și anume pe evaluarea unor indicii din care se poate deduce pe plan logico-deductiv că centrul intereselor principale este situat în alt stat membru?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială 19/vol.1, p. 143)


title: Cauza C-89/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Republica Slovacă) la 15 februarie 2016 – Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Republica Slovacă) la 15 februarie 2016 – Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa
   (Cauza C-89/16)
   (2016/C 175/06)
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Radosław Szoja

      Intimată: Sociálna poisťovňa

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială coroborat cu dreptul la prestații de securitate socială și la servicii sociale consacrat de articolul 34 alineatele (1) și (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene poate fi interpretat, în împrejurările litigiului principal, fără a ține seama de precizările de la articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și fără posibilitatea de a aplica în consecință procedura prevăzută la articolul 16 din regulamentul [de punere în aplicare] menționat, astfel încât durata redusă a timpului de lucru sau valoarea redusă a remunerației lucrătorului salariat nu influențează alegerea dreptului național aplicabil în cazul cumulului activității salariate cu activitatea independentă, cu alte cuvinte articolul 14 din regulamentul de punere în aplicare, citat anterior, nu se aplică interpretării articolului 13 alineatul (3) din regulamentul de bază?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, în ipoteza unui conflict, cu ocazia aplicării lor, între două regulamente, și anume între regulamentul de bază și cel de punere în aplicare, care, în speță, sunt Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, instanța națională poate să evalueze prevederile acestora în funcție de forța lor juridică, cu alte cuvinte potrivit rangului acestora în ierarhia dreptului Uniunii?

               3)

               Interpretarea prevederilor regulamentului de bază efectuată de Comisia administrativă în temeiul articolului 72 din regulamentul de bază poate fi considerată o interpretare obligatorie a unei instituții a Uniunii Europene, de la care instanța națională nu se poate îndepărta, ceea ce, în același timp, împiedică adresarea unei cereri de decizie preliminară, sau este vorba doar despre una dintre interpretările admisibile ale dreptului Uniunii Europene, pe care instanța națională trebuie să o ia în considerare ca unul dintre elementele pe care își întemeiază decizia?

      (1)  JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.

      (2)  JO 2009, L 284, p. 1.


title: Cauza C-436/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 noiembrie 2009 — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld — Cealaltă parte în proces: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 noiembrie 2009 — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld — Cealaltă parte în proces: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   (Cauza C-436/09)
   2010/C 24/47
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Attila Belkiran

      Pârât: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld

      Cealaltă parte în proces: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Întrebarea preliminară

   Protecția împotriva expulzării conferită de articolul 14 alineatul (1) din Decizia 1/80 a Consiliului de asociere CEE-Turcia unui resortisant turc al cărui statut juridic se întemeiază pe articolul 7 din decizia menționată, în statul membru în care și-a avut reședința în ultimii 10 ani, este reglementată conform articolului 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE (1), astfel încât o expulzare nu este permisă decât pentru motive imperative de siguranță publică definite de statul membru?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza T-283/16: Acțiune introdusă la 30 mai 2016 – Inpost/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/60

         Acțiune introdusă la 30 mai 2016 – Inpost/Comisia
   (Cauza T-283/16)
   (2016/C 270/66)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Inpost S.A. (Cracovia, Polonia) (reprezentant: W. Knopkiewicz, avocat [radca prawny])

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei (UE) C(2015) 8236 a Comisiei din 26 noiembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.38869 (2014/N) pe care Polonia intenționează să îl aplice în favoarea Poczta Polska drept compensație pentru costul net al obligației de serviciu poștal universal asumate în cursul anilor 2013-2015;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat, pe de o parte, pe încălcarea articolului 106 alineatul (2) TFUE, întrucât Comisia a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.6 punctul 19 din Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public, pe de altă parte, pe încălcarea normelor tratatului în materie de achiziții publice și, în sfârșit, pe interpretarea eronată a articolului 7 alineatul (2) din Directiva 97/67 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 noiembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO 1998, L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12) (denumită în continuare „Directiva Servicii poștale”)

                           —

                           Metodele aplicate de statele membre pentru a finanța prestarea de servicii universale trebuie să fie în conformitate atât cu principiile nediscriminării, transparenței și egalității de tratament care decurg din dispozițiile Tratatului FUE referitoare la libertățile aferente pieței interne (care presupun alegerea prestatorului serviciului poștal universal în mod competitiv), cât și cu articolul 106 alineatul (2) TFUE, ceea ce nu s-a întâmplat în acest caz.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 106 alineatul (2) TFUE, întrucât Comisia a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.2 punctul 14 și din secțiunea 2.10 punctul 60 din Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public

                           —

                           Comisia a considerat în mod eronat că, întrucât obligația de serviciu public încredințată Poczta Polska îndeplinește cerințele definite în Directiva Servicii poștale, nu este necesară efectuarea unei consultări publice sau recurgerea la alte metode adecvate care permit să se țină seama de interesele utilizatorilor și ale prestatorilor de servicii pentru a dovedi că au necesitățile în materia serviciului universal au fost luate în considerare în mod corespunzător.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat, pe de o parte, pe încălcarea articolului 106 alineatul (2) TFUE, întrucât Comisia a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.9 punctul 52 din Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public, și, pe de altă parte, pe încălcarea articolului 7 alineatele 1, 3 și 5 din Directiva Servicii poștale

                           —

                           Comisia a considerat în mod eronat că fondul de compensare îndeplinește cerința nediscriminării în raport cu rata uniformă a contribuției, care se ridică la maximum 2 % din veniturile percepute de prestatorii de servicii universale sau de servicii echivalente care sunt obligați să contribuie, astfel încât această rată se aplică în mod uniform ansamblului operatorilor de pe piață, ceea ce are un caracter discriminatoriu din moment ce situația prestatorilor de servicii universale nu este aceeași cu cea a prestatorilor de servicii echivalente.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Directiva Servicii poștale, întrucât Comisia a acceptat finanțarea costului serviciului universal printr-un anumit număr de drepturi exclusive și speciale acordate în favoarea Poczta Polska

                           —

                           În conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva Servicii poștale, Statele membre nu acordă și nu mențin în vigoare drepturi exclusive sau speciale pentru crearea sau furnizarea de servicii poștale. Or, Comisia acceptă fără rezerve drepturile exclusive și speciale acordate în favoarea Poczta Polska în cadrul serviciilor poștale universale pe care le furnizează.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 102 TFUE și ale articolului 106 alineatul (1) TFUE

                           —

                           O contribuție obligatorie disproporționată la fondul de compensare va genera un efect de excludere anticoncurențial pe piața serviciilor poștale.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 16 și a articolului 17 alineatul (1) din Carta fundamentală a Uniunii Europene

                           —

                           Decizia contestată a Comisiei consacră un model (program) de ajutoare de stat, ceea ce constituie o ingerință disproporționată în dreptul de proprietate al reclamantei și printr-o limitare disproporționată a libertății sale de a desfășura o activitate comercială.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură și pe nerespectarea obligației de motivare prevăzute la articolul 296 TFUE

                           —

                           Comisia nu a stabilit cu exactitate situația de fapt, motivându-și în mai multe rânduri decizia prin constatări de fapt eronate. În plus, trebuie să i se reproșeze o eroare de motivare ce rezultă din împrejurarea că, în contradicție cu propria practică decizională, nu a ținut seama, cu titlu de circumstanță agravantă, de renunțarea la o cerere de ofertă în vederea evaluării impactului asupra concurenței.


title: Cauza C-309/12: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalia) — Maria Albertina Gomes Viana Novo și alții/Fundo de Garantia Salarial, IP (Trimitere preliminară — Directiva 80/987/CEE — Directiva 2002/74/CE — Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului — Instituții de garantare — Limitarea obligației de plată a instituțiilor de garantare — Creanțe salariale devenite exigibile cu mai mult de șase luni înaintea formulării unei acțiuni în justiție în constatarea insolvabilității angajatorului)

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/10

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Central Administrativo Norte — Portugalia) — Maria Albertina Gomes Viana Novo și alții/Fundo de Garantia Salarial, IP
   (Cauza C-309/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Directiva 80/987/CEE - Directiva 2002/74/CE - Protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului - Instituții de garantare - Limitarea obligației de plată a instituțiilor de garantare - Creanțe salariale devenite exigibile cu mai mult de șase luni înaintea formulării unei acțiuni în justiție în constatarea insolvabilității angajatorului)
   2014/C 45/18
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias, Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Pârât: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal Central Administrativo do Norte — Interpretarea articolelor 4 și 10 din Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197) — Limitarea obligației de plată care revine instituțiilor de garanție — Reglementare națională care limitează respectiva obligație de plată la creanțele devenite exigibile în cursul celor șase luni anterioare formulării unei acțiuni în justiție pentru constatarea insolvabilității angajatorului — Aplicarea acestei limitări în cazul formulării unei acțiuni în fața instanțelor de dreptul muncii prin care se urmărește stabilirea valorii creanțelor neplătite în cursul celor șase luni după data exigibilității creanțelor

      Dispozitivul

   Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/74/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002, trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care nu garantează creanțele salariale devenite exigibile cu mai mult de șase luni înaintea formulării unei acțiuni în constatarea insolvabilității angajatorului, deși lucrătorii au inițiat, înainte de începutul acestei perioade, o procedură judiciară împotriva angajatorului lor pentru a obține stabilirea cuantumului creanțelor respective și executarea silită a acestora.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-187/11: Hotărârea Tribunalului din 28 mai 2013 — Trabelsi și alții/Consiliului [ „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia — Înghețarea fondurilor — Articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Acțiune în despăgubire — Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Inadmisibilitate” ]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/68

         Hotărârea Tribunalului din 28 mai 2013 — Trabelsi și alții/Consiliului
   (Cauza T-187/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia - Înghețarea fondurilor - Articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Acțiune în despăgubire - Articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Inadmisibilitate)
   2013/C 225/150
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Mohamed Trabelsi, Ines Lejri, Moncef Trabelsi, Selima Trabelsi și Tarek Trabelsi (reprezentanți: inițial A. Metzker, ulterior A. Tekari, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial G. Étienne și A. Vitro, ulterior G. Étienne, M. Bishop și M.-M. Joséphidès, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bordes și M. Konstantinidis, agenți) și Republica Tunisiană (reprezentant: W. Bourdon, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2011/79/PESC a Consiliului din 4 februarie 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO L 31, p. 40) și, pe de altă parte, o cerere de daune interese

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia de punere în aplicare 2011/79/PESC a Consiliului din 4 februarie 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia în măsura în care îl privește pe domnul Mohamed Trabelsi.

               2.

               Menține efectele Decizia de punere în aplicare 2011/79 în ceea ce îl privește pe domnul Mohamed Trabelsi până la expirarea termenului de recurs împotriva acestei hotărâri sau, în cazul în care în acest termen s-a introdus un recurs, după respingerea acestuia.

               3.

               Respinge în rest acțiunea.

               4.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Mohamed Trabelsi, de doamna Ines Lejri, de domnul Moncef Trabelsi, de doamna Selima Trabelsi și de domnul Tarek Trabelsi, inclusiv cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

               5.

               Comisia Europeană și Republica Tunisiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 152, 21.5.2011.


title: Cauza C-530/07: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/14

         Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-530/07)
   (2008/C 37/18)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin:

                           a)

                           neechiparea cu sisteme de colectare, în termenele prevăzute la articolul 3 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (1), a aglomerărilor Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade y Vila Real și

                           b)

                           neasigurarea faptului că apele urbane reziduale provenite din aglomerările Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisboa, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Douro Nordeste, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade, Vila Franca de Xira și Vila Real fac obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în termenele prevăzute la articolul 4 din aceeași directivă,

                     Republica Portugueză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 3 și 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, menționată anterior;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Statele membre trebuiau să vegheze ca toate aglomerările să fie echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale, până la 31 decembrie 2000, pentru cele al căror echivalent-locuitor (EL) este mai mare de 15 000 și până la 31 decembrie 2005, pentru cele al căror EL se situează între 2 000 și 15 000.
   Pe de altă parte, articolul 4 din directiva menționată prevede următoarele:

      „(1)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în următoarele împrejurări:

                  —

                  până la 31 decembrie 2000, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL mai mare de 15 000;

                  —

                  până la 31 decembrie 2005, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10 000 și 15 000;

                  —

                  până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările în apele dulci și în estuare, care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2 000 și 10 000.

            […]”

      (1)  JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43.


title: Cauza F-8/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 noiembrie 2010 — Gheysens/Consiliul (Funcție publică — Agent contractual auxiliar — Neprelungirea contractului — Obligația de motivare)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/63

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 noiembrie 2010 — Gheysens/Consiliul
   (Cauza F-8/10) (1)

   (Funcție publică - Agent contractual auxiliar - Neprelungirea contractului - Obligația de motivare)
   2011/C 30/122
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Johan Gheysens (Malines, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Balta și K. Zieleśkiewicz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Consiliului de a nu prelungi contractul reclamantului și, în consecință, de a înceta raportul de muncă al acestuia cu Consiliul

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Gheysens.

               2.

               Domnul Gheysens suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010, p. 69.


title: Cauza T-184/12: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2012 — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/OAPI — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/18

         Acțiune introdusă la 26 aprilie 2012 — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/OAPI — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)
   (Cauza T-184/12)
   2012/C 200/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Germania) (reprezentant: H. Pannen, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Australia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2012 în cauza R 1956/2010-1,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HEATSTRIP” pentru produse din clasele 9, 11 și 35 — cererea de înregistrare nr. 7 296 676.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Thermofilm Australia Pty Ltd.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală neînregistrată „HEATSTRIP” protejată în Australia, în Canada, în Statele Unite ale Americii și în Regatul Unit pentru, între altele, aparate de încălzit.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge cererea de înregistrare.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, precum și a articolelor 75 și 76 alineatul (1) a doua teză din același regulament.


title: Cauza T-790/14: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Hassan/Consiliul

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/42

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2014 – Hassan/Consiliul
   (Cauza T-790/14)
   (2015/C 034/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Samir Hassan (Damasc, Siria) (reprezentant: L. Pettiti, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), a:

                           —

                           Deciziei de punere în aplicare 2014/678/PESC a Consiliului din 26 septembrie 2014 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care îl adaugă pe domnul Samir Hassan pe lista care figurează în anexa la Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei; și a

                           —

                           Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1013/2014 al Consiliului din 26 septembrie 2014 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care îl adaugă pe domnul Samir Hassan pe lista care figurează în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria;

               —

               declararea și statuarea faptului că efectele actelor anulate vor fi definitive;

               —

               repararea, în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE, a prejudiciului cauzat domnului Hassan prin luarea măsurilor restrictive menționate mai sus împotriva sa și, în acest scop:

                           —

                           recunoașterea răspunderii extracontractuale a Consiliului Uniunii Europene pentru prejudiciul material suferit și viitor și pentru prejudiciul moral;

                           —

                           acordarea în favoarea domnului Hassan a sumei de 250.000 euro pe lună, începând de la 1 septembrie 2011 pentru repararea prejudiciului material suferit;

                           —

                           acordarea în favoarea domnului Hassan a sumei simbolice de un (1) euro pentru prejudiciul moral suferit;

                           —

                           obligarea Consiliului Uniunii Europene la repararea prejudiciului material viitor;

               —

               în orice caz, obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită a Consiliului în aprecierea faptelor și pe o eroare de drept care rezultă din aceasta, întrucât Consiliul a reînscris numele reclamantului pe listele persoanelor și entităților cărora li se aplică măsurile restrictive pe baza unor motive care nu sunt întemeiate la un standard juridic corespunzător.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a dreptului de proprietate și a principiului proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a prezumției de nevinovăție a reclamantului.

               4.

               Al patrulea motiv se referă la repararea prejudiciului pe care l-ar fi suferit reclamantul din cauza măsurilor nelegale luate de Consiliu împotriva sa.


title: Cauza C-218/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland – Irlanda) – Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality [Trimitere preliminară — Directiva 2004/38/CE — Articolul 13 alineatul (2) primul paragraf litera (a) — Dreptul de ședere al membrilor familiei unui cetățean al Uniunii — Căsătorie între un cetățean al Uniunii și un resortisant al unei țări terțe — Păstrarea dreptului de ședere al resortisantului unei țări terțe după plecarea cetățeanului Uniunii din statul membru gazdă, urmată de un divorț — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) — Resurse suficiente — Luare în considerare a resurselor soțului resortisant al unei țări terțe — Dreptul resortisanților unor țări terțe de a lucra în statul membru gazdă pentru a contribui la obținerea unor resurse suficiente]

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Ireland – Irlanda) – Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality
   (Cauza C-218/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 2004/38/CE - Articolul 13 alineatul (2) primul paragraf litera (a) - Dreptul de ședere al membrilor familiei unui cetățean al Uniunii - Căsătorie între un cetățean al Uniunii și un resortisant al unei țări terțe - Păstrarea dreptului de ședere al resortisantului unei țări terțe după plecarea cetățeanului Uniunii din statul membru gazdă, urmată de un divorț - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Resurse suficiente - Luare în considerare a resurselor soțului resortisant al unei țări terțe - Dreptul resortisanților unor țări terțe de a lucra în statul membru gazdă pentru a contribui la obținerea unor resurse suficiente])
   (2015/C 302/11)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly

      Pârât: Minister for Justice and Equality

      cu participarea: Immigrant Council of Ireland

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, trebuie interpretat în sensul că un resortisant al unei țări terțe, divorțat de un cetățean al Uniunii, a cărui căsătorie, înainte de inițierea procedurii judiciare de divorț, a durat cel puțin trei ani, din care cel puțin un an în statul membru gazdă, nu poate beneficia de păstrarea dreptului de ședere în acest stat membru în temeiul dispoziției respective, atunci când inițierea procedurii judiciare de divorț este precedată de plecarea, din statul membru menționat, a soțului cetățean al Uniunii.

               2)

               Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2004/38 trebuie interpretat în sensul că cetățeanul Uniunii dispune de suficiente resurse pentru el și pentru membrii familiei sale, astfel încât să nu devină o sarcină pentru sistemul de asistență socială al statului membru gazdă în cursul șederii, chiar în cazul în care aceste resurse provin în parte din resursele soțului său, care este resortisant al unei țări terțe.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-439/08: Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2010 — Agapiou Joséphidès/Comisia și EACEA [ Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente privind atribuirea unui centru de excelență Jean Monnet Universității din Cipru — Documente provenind de la un terț — Refuz parțial al accesului — Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Inadmisibilitate — Excepție de nelegalitate — Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului — Excepție privind protecția intereselor comerciale — Obligația de motivare ]

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/29

         Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2010 — Agapiou Joséphidès/Comisia și EACEA
   (Cauza T-439/08) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente privind atribuirea unui centru de excelență Jean Monnet Universității din Cipru - Documente provenind de la un terț - Refuz parțial al accesului - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Inadmisibilitate - Excepție de nelegalitate - Excepție privind protecția vieții private și a integrității individului - Excepție privind protecția intereselor comerciale - Obligația de motivare)
   2010/C 328/48
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Kalliope Agapiou Joséphidès (Nicosia, Cipru) (reprezentant: C. Joséphidès, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Owsiany-Hornung și G. Rozet, agenți) și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA) (reprezentant: H. Monet, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei EACEA din 1 august 2008 privind o cerere de acces la documente referitoare la atribuirea unui Centru de excelență Jean Monnet Universității din Cipru și, pe de altă parte, a Deciziei Comisiei C(2007) 3749 din 8 august 2007 privind o decizie individuală de atribuire a subvențiilor în cadrul Programului în domeniul învățării continue, subprogramul Jean Monnet

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               O obligă pe doamna Kalliope Agapiou Joséphidès la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 237, 20.12.2008.


title: Cauza C-527/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iunie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, Generics (UK) Ltd/Licensing Authority (reprezentată de Medicines and Healthcare products Regulatory Agency) (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Directiva 2001/83/CE — Medicamente de uz uman — Autorizație de introducere pe piață — Motive de refuz — Medicamente generice — Noțiunea medicament de referință )

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iunie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — The Queen, Generics (UK) Ltd/Licensing Authority (reprezentată de Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
   (Cauza C-527/07) (1)

   (Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare - Directiva 2001/83/CE - Medicamente de uz uman - Autorizație de introducere pe piață - Motive de refuz - Medicamente generice - Noțiunea „medicament de referință”)
   2009/C 180/11
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: The Queen, Generics (UK) Ltd

      Pârâtă: Licensing Authority (reprezentată de Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

      Cu participarea: Shire Pharmaceuticals Ltd, Janssen-Cilag AB

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Interpretarea articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3) — Autorizație de introducere pe piață — Procedură restrânsă — Cerere de autorizare a unui produs generic al unui medicament de referință — Noțiunea de medicament de referință cu ocazia examinării cererii

      Dispozitivul

   Un medicament cum este Nivalinul din acțiunea principală, care nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente și a cărui introducere pe piața unui stat membru nu a fost autorizată în conformitate cu dreptul comunitar aplicabil, nu poate fi considerat un medicament de referință în sensul articolului 10 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/83 a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004.

      (1)  JO C 22, 26.01.2008.