title: Cauza C-583/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – NC/BA, DA, DV și CG

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – NC/BA, DA, DV și CG
      (Cauza C-583/21)
      (2022/C 51/23)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: NC

         Pârâți: BA, DA, DV și CG

         Întrebările preliminare

      Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23[/CE] a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (1), și, prin urmare, conținutul directivei sunt aplicabile într-o situație în care titularul unui notariat, funcționar public, care, la rândul său, este angajator privat al personalului cu contract de muncă din subordinea sa – raportul în care este angajator fiind guvernat de legislația generală de dreptul muncii și de convenția colectivă sectorială –, care îi succedă pe post unui alt titular anterior al notariatului care își încetează activitatea, preluând registrele notariale ale acestuia, și care continuă să presteze activitatea în același punct de lucru, cu aceeași structură materială și care preia personalul care lucra în regim de dreptul muncii pentru notarul anterior, care era titularul postului?

         (1)  – JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20.


title: Cauza C-584/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – JD/BA, DA, DV și CG

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – JD/BA, DA, DV și CG
      (Cauza C-584/21)
      (2022/C 51/24)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JD

         Pârâți: BA, DA, DV și CG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23[/CE a Consiliului] din 12 martie [2001] privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (1), și, prin urmare, conținutul directivei sunt aplicabile într-o situație în care titularul unui notariat, funcționar public, care, la rândul său, este angajator privat al personalului cu contract de muncă din subordinea sa – raportul în care este angajator fiind guvernat de legislația generală de dreptul muncii și de convenția colectivă sectorială –, care îi succedă pe post unui alt titular anterior al notariatului care își încetează activitatea, preluând registrele notariale ale acestuia, și care continuă să presteze activitatea în același punct de lucru, cu aceeași structură materială și care preia personalul care lucra în regim de dreptul muncii pentru notarul anterior, care era titularul postului?

         (1)
            JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială 5/vol.6, p.20.


title: Cauza C-585/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – TA/BA, DA, DV și CG

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – TA/BA, DA, DV și CG
      (Cauza C-585/21)
      (2022/C 51/25)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TA

         Pârâți: BA, DA, DV și CG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23[/CE] a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (1), și, prin urmare, conținutul directivei sunt aplicabile într-o situație în care titularul unui notariat, funcționar public, care, la rândul său, este angajator privat al personalului cu contract de muncă din subordinea sa – raportul în care este angajator fiind guvernat de legislația generală de dreptul muncii și de convenția colectivă sectorială –, care îi succedă pe post unui alt titular anterior al notariatului care își încetează activitatea, preluând registrele notariale ale acestuia, și care continuă să presteze activitatea în același punct de lucru, cu aceeași structură materială și care preia personalul care lucra în regim de dreptul muncii pentru notarul anterior, care era titularul postului?

         (1)  – JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20.


title: Cauza C-586/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – FZ/BA, DA, DV și CG

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Spania) la 20 septembrie 2021 – FZ/BA, DA, DV și CG
      (Cauza C-586/21)
      (2022/C 51/26)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: FZ

         Pârâte: BA, DA, DV și CG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23[/CE] a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (1), și, prin urmare, conținutul directivei sunt aplicabile într-o situație în care titularul unui notariat, funcționar public, care, la rândul său, este angajator privat al personalului cu contract de muncă din subordinea sa – raportul în care este angajator fiind guvernat de legislația generală de dreptul muncii și de convenția colectivă sectorială –, care îi succedă pe post unui alt titular anterior al notariatului care își încetează activitatea, preluând registrele notariale ale acestuia, și care continuă să presteze activitatea în același punct de lucru, cu aceeași structură materială și care preia personalul care lucra în regim de dreptul muncii pentru notarul anterior, care era titularul postului?

         (1)  – JO 2001, L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20.


title: Cauza C-641/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 20 octombrie 2021 – Climate Corporation Emissions Trading GmbH/Finanzamt Österreich

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgericht (Austria) la 20 octombrie 2021 – Climate Corporation Emissions Trading GmbH/Finanzamt Österreich
      (Cauza C-641/21)
      (2022/C 51/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Climate Corporation Emissions Trading GmbH

         Autoritate intimată: Finanzamt Österreich

         Întrebarea preliminară

      Directiva 2006/112/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE (1), trebuie interpretată în sensul că autoritățile și instanțele naționale au obligația să considere ca fiind situat pe teritoriul național locul unei prestări de servicii situat în mod formal, în conformitate cu dreptul scris, în celălalt stat membru, în care se află sediul clientului, atunci când persoana impozabilă prestatoare ar fi trebuit să știe că participă, prin prestarea de servicii furnizată, la o fraudă privind TVA-ul săvârșită în cadrul unui lanț de prestații?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește locul de prestare a serviciilor (JO 2008, L 44, p. 11).


title: Cauza C-676/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 9 noiembrie 2021 – A

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 9 noiembrie 2021 – A
      (Cauza C-676/21)
      (2022/C 51/28)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

         Recurent: A

         Altă parte: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile privind libera circulație a mărfurilor prevăzute în partea a treia titlul II din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sau articolul 110 TFUE se opun reglementării unui stat membru care prevede că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, taxa pe autovehicule inclusă în valoarea unui autovehicul în sensul Autoverolaki (1482/1994) (Legea privind taxa pe autovehicule [1482/1994]) nu este restituită proprietarului vehiculului în cazul în care acesta exportă vehiculul în scopul utilizării permanente într-un alt stat membru și, în acest context, este relevant aspectul dacă autovehiculul era destinat să fie utilizat în mod permanent și în principal pe teritoriul statului membru care a perceput taxa pe autovehicule și dacă a fost utilizat și de facto în mod permanent și în principal în acest stat membru?

                  2)

                  În cazul în care intenția utilizării și utilizarea efectivă a vehiculului sunt relevante pentru răspunsul la prima întrebare, cum trebuie dovedită intenția utilizării nepermanente și utilizarea în cauză, în condițiile în care durata utilizării vehiculului privat în statul membru nu poate fi stabilită în prealabil?

                  3)

                  În cazul în care, în împrejurări precum cele din litigiul principal, refuzul de a acorda o restituire la export în sensul Legii privind taxa pe autovehicule constituie o restricție privind libera circulație a mărfurilor, această restricție poate fi justificată de obiectivul de a limita exportul de vehicule vechi, aflate adesea într-o stare proastă și poluante? Limitarea restituirii la export la vehiculele cu o vechime mai mică de zece ani trebuie considerată incompatibilă cu dreptul Uniunii pentru motivul că taxa pe autovehicule este totuși percepută pentru vehiculele de ocazie importate, indiferent de durata utilizării acestora?


title: Cauza C-690/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 17 noiembrie 2021 – RSD Reise Service Deutschland GmbH/QL

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 17 noiembrie 2021 – RSD Reise Service Deutschland GmbH/QL
      (Cauza C-690/21)
      (2022/C 51/29)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: RSD Reise Service Deutschland GmbH

         Intimat: QL

         Întrebarea preliminară

      În cazul rezilierii de către operatorul de turism ca urmare a unei pandemii mondiale, articolul 12 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/2302 (1) trebuie să fie interpretat în sensul că, în locul plății solicitate, călătorul este obligat, dacă este cazul, să accepte un voucher și/sau o amânare?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2302 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind pachetele de servicii de călătorie și serviciile de călătorie asociate, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 și a Directivei 2011/83/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 90/314/CEE a Consiliului (JO 2015, L 326, p. 1).


title: Cauza C-708/21 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2021 de Évariste Boshab împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 15 septembrie 2021 în cauza T-107/20, Boshab/Consiliul

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/21

      Recurs introdus la 24 noiembrie 2021 de Évariste Boshab împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 15 septembrie 2021 în cauza T-107/20, Boshab/Consiliul
      (Cauza C-708/21 P)
      (2022/C 51/30)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Évariste Boshab (reprezentanți: T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 15 septembrie 2021 în cauza T-107/20, Boshab/Consiliul;

                  —

                  evocarea acțiunii pe fond și anularea Deciziei 2019/2109/PESC (1) în măsura în care menține recurentul la punctul 8 din anexa la Decizia 2010/788/PESC, precum și a Regulamentului de punere în aplicare 2019/2101/UE (2) în măsura în care menține recurentul la punctul 8 din anexa Ia la Regulamentul (CE) nr.o1183/2005;

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentul invocă două motive de drept întemeiate pe încălcarea dreptului la apărare și pe o eroare vădită de apreciere.
      În ceea ce privește primul motiv, recurentul invocă încălcarea de către Tribunal a dreptului la apărare și în special a dreptului de a fi ascultat al recurentului, întrucât nu a dedus concluziile care se impuneau din faptul că Consiliul a lipsit de substanță dreptul de a fi ascultat, atunci când nu a efectuat verificările necesare, în special prin organizarea unei audieri și că în consecință, procedura care s-a finalizat cu reînnoirea ar fi putut avea un alt rezultat.
      În ceea ce privește al doilea motiv, recurentul susține că Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de apreciere, întrucât nu a ținut seama de caracterul conservatoriu, și prin definiție, provizoriu, al măsurilor restrictive, a căror validitate depinde întotdeauna de perpetuarea împrejurărilor de fapt și de drept care au determinat adoptarea acestora, precum și de necesitatea menținerii lor în vederea realizării obiectivului care le este atribuit; că nu a constatat că elementele invocate de Consiliu nu erau nicidecum susceptibile să justifice orice comportament care ține de criteriul înscrierii în listele în litigiu, mai precis fapte care constituie încălcări grave ale drepturilor omului; și că nu a criticat neexaminarea de către Consiliu a elementelor transmise de recurent în cadrul procedurii de reexaminare și că nu a efectuat, pe aceste baze, propriile sale verificări.

         (1)  Decizia (PESC) 2019/2109 a Consiliului din 9 decembrie 2019 de modificare a Deciziei 2010/788/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Republicii Democratice Congo (JO 2019, L 318, p. 134).

         (2)  Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/2101 al Consiliului din 9 decembrie 2019 privind punerea în aplicare a articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 1183/2005 de instituire a anumitor măsuri restrictive speciale împotriva persoanelor ale căror acțiuni încalcă embargoul asupra armelor impus Republicii Democratice Congo (JO 2019, L 318, p. 1).


title: Cauza C-709/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Piteşti (România) la data de 24 noiembrie 2021 – MK

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Piteşti (România) la data de 24 noiembrie 2021 – MK
      (Cauza C-709/21)
      (2022/C 51/31)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Piteşti

         Părţile din acţiunea principală

         Contestator-petent: MK

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiul independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE cu referire la articolul 2 TUE și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune unei dispoziții naționale precum aceea a articolului 148 alineatul (2) din Constituția României, astfel cum a fost interpretată de Curtea Constituțională, prin Decizia nr. 390/2021, conform căreia instanțele naționale nu au abilitarea de a analiza conformitatea unei dispoziții naționale, constatată ca fiind constituțională printr-o decizie a Curții Constituționale, cu dispozițiile de drept ale Uniunii Europene?

                  2)

                  Principiul independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE cu referire la articolul 2 TUE și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune unei dispoziții naționale precum aceea a articolului 99 litera ș) din Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor, care permite inițierea unei proceduri disciplinare și sancționarea disciplinară a judecătorului pentru nerespectarea unei decizii a Curții Constituționale, în condițiile în care judecătorul este chemat să stabilească prioritatea de aplicare a dreptului Uniunii Europene, în raport de considerentele unei decizii a Curții Constituționale, dispoziție națională ce îi înlătură judecătorului posibilitatea de a aplica hotărârea CJUE pe care o consideră prioritară?

                  3)

                  Principiul independenței judecătorilor, consacrat de articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE cu referire la articolul 2 TUE și la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, se opune unor practici judiciare naționale care interzic judecătorului, cu consecința antrenării răspunderii disciplinare, să facă aplicarea jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene în proceduri penale precum contestația privind durata rezonabilă a procesului penal, reglementată de articolul 4881 din Codul de procedură penală din România?


title: Cauza C-758/21 P: Recurs introdus la 9 decembrie 2021 de Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 29 septembrie 2021 în cauza T-448/18, Ryanair și alții/Comisia

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/23

      Recurs introdus la 9 decembrie 2021 de Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 29 septembrie 2021 în cauza T-448/18, Ryanair și alții/Comisia
      (Cauza C-758/21 P)
      (2022/C 51/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd (reprezentanți: E. Vahida, avocat, B. Byrne, advocaat, și S. Rating, abogado)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea articolelor 5, 6, 9, 10 și 11 din Decizia (UE) 2018/628 a Comisiei (decizia atacată) (1), în măsura în care le privesc pe recurente, sau, în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și, în orice caz

                  —

                  obligarea Comisiei la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de recurente în cadrul prezentului recurs și în procedura în cauza T-448/18 în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentele invocă patru motive în susținerea recursului.
      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a respins ca inadmisibile, refuzând astfel să le ia în considerare în vederea unui control jurisdicțional, elemente de probă esențiale care au fost prezentate de recurente înainte de finalizarea fazei orale a procedurii în fața Tribunalului. Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că nu a ținut seama sau prin faptul că nu a luat în considerare în mod corespunzător, principiile juridice care stau la baza articolului 85, alineatele (1)-(3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului și a săvârșit o eroare prin faptul că nu a ținut seama de jurisprudența care aplică dispozițiile respective.
      În al doilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 17 din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului (2) și a aplicat în mod eronat articolul 296 TFUE constatând că: (i) Comisia nu a încălcat termenul de prescripție aplicabil recuperării ajutorului; respectiv că (ii) decizia atacată a fost suficient motivată în acest sens.
      În al treilea rând, Tribunalul a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate, atunci când a evaluat dacă Comisia a aplicat în mod legal așa-numitul criteriu al „operatorului privat în economia de piață” atunci când a stabilit dacă recurentele au beneficiat de un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Tribunalul a denaturat elemente de probă legate de: (i) o taxă de securitate prevăzută într-un acord de servicii aeroportuare între aeroport și Ryanair; (ii) estimarea costurilor de funcționare marginale la care aeroportul s-ar fi putut aștepta; și (iii) factorul de încărcare invocat de Comisie în cadrul evaluării ex ante a rentabilității.
      În al patrulea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că erorile privind valoarea ajutorului de recuperat calculat pe baza datelor ex ante nu ar trebui corectate pe baza datelor ex post din dosar când a fost adoptată decizia atacată.

         (1)  Decizia (UE) 2018/628 a Comisiei din 11 Noiembrie 2016 privind ajutorul de stat SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN) pus în aplicare de către Austria în favoarea aeroportului Klagenfurt, a companiei Ryanair și a altor transportatori aerieni care utilizează acest aeroport [notificată cu numărul C(2016) 7131] (JO 2018 L 107, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015 L 248, p. 9).


title: Cauza C-643/20: Ordonanța președintelui Curții din 6 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Veszprémi Törvényszék – Ungaria) – ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/24

      Ordonanța președintelui Curții din 6 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Veszprémi Törvényszék – Ungaria) – ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-643/20) (1)

      (2022/C 51/33)
      Limba de procedură: maghiara
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 98, 22.3.2021.


title: Cauza T-230/21: Hotărârea Tribunalului din 1 decembrie 2021 – Jalkh/Parlamentul [„Drept instituțional – Membru al Parlamentului – Privilegii și imunități – Decizie de ridicare a imunității parlamentare – Articolele 8 și 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene. – Procedură de ridicare a imunității – Eroare vădită de apreciere”]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/32

      Hotărârea Tribunalului din 1 decembrie 2021 – Jalkh/Parlamentul
      (Cauza T-230/21) (1)

      („Drept instituțional - Membru al Parlamentului - Privilegii și imunități - Decizie de ridicare a imunității parlamentare - Articolele 8 și 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene. - Procedură de ridicare a imunității - Eroare vădită de apreciere”)
      (2022/C 51/45)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Franța) (reprezentant: F. Wagner, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz și A. M. Dumbrăvan, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei P9_TA(2021)0092 a Parlamentului din 25 martie 2021 referitoare la cererea de ridicare a imunității reclamantului [2020/2110(IMM)].

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Îl obligă pe domnul Jean-François Jalkh la plata cheltuielilor de judecată, incluziv a celor aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 242, 21.6.2021.


title: Cauza T-714/21: Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2021 – AL/Comisia

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/33

      Acțiune introdusă la 4 noiembrie 2021 – AL/Comisia
      (Cauza T-714/21)
      (2022/C 51/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: AL (reprezentant: R. Rata, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  cu titlu principal, anularea deciziei pârâtei din 4 august 2021 [Ares (2021) 4962656], emisă ca răspuns la reclamația, în sensul articolului 90 alineatul (2), introdusă de reclamant la 9 aprilie 2021 împotriva deciziei adoptate de PMO la 11 ianuarie 2021 (1);

                  —

                  obligarea pârâtei să comunice și să prezinte (i) documente justificative referitoare la calculul care stă la baza deciziei PMO din 21 noiembrie 2019 și (ii) textul integral al „răspuns[ului] DG Resurse Umane la o altă reclamație”, citat în parte de PMO în e-mailul său din 8 octombrie 2020;

                  —

                  obligarea pârâtei să determine cheltuielile de întreținere asumate în perioada cuprinsă între 1 noiembrie 2020 și 30 septembrie 2021 pe baza reședinței din Belgia a mamei reclamantului și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata alocației pentru mama sa asimilată unui copil [aflat în întreținere] pentru perioada cuprinsă între 1 noiembrie 2020 și 30 septembrie 2021;

                  —

                  obligarea pârâtei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de reclamant.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârâtă a articolului 2 alineatul (4) din anexa VII la statut și a Deciziei Comisiei din 15 aprilie 2014 privind dispozițiile generale de punere în aplicare privind persoanele asimilate copiilor aflați în întreținere, în măsura în care, la calcularea costului întreținerii mamei reclamantului, pârâta a apreciat în mod eronat că locul reședință al mamei reclamantului se afla în România, iar nu în Belgia. În plus, Comisia a săvârșit o eroare atunci când a stabilit costul întreținerii mamei reclamantului la 50 % din salariul de bază al unui funcționar cu gradul AST 1, treapta întâi, ajustat în funcție de coeficientul corector pentru România, având în vedere că mama reclamantului locuia în mod permanent la reclamant că, prin urmare, trebuia să se ia în considerare 40 % din acest salariu de bază (fără ajustare).

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 85 din statut, în măsura în care reclamantul nu avea cunoștință nici de faptul că nu existau motive pentru plata alocației de asimilare pentru perioada cuprinsă între 1 noiembrie 2019 și 31 octombrie 2020 și nici de faptul că era atât de evident că plata sumei respective nu era datorată încât era imposibil să nu fi avut cunoștință de aceasta.

         (1)  Nota autorului: decizia atacată privește plata alocațiilor familiale în conformitate cu articolul 2 alineatul (4) din anexa VII la Statutul funcționarilor Uniunii Europene.


title: Cauza T-750/21: Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2021 – Beauty Biosciences/ EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/34

      Acțiune introdusă la 26 noiembrie 2021 – Beauty Biosciences/ EUIPO – Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)
      (Cauza T-750/21)
      (2022/C 51/47)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Beauty Biosciences LLC (Dalas, Texas, Statele Unite) (reprezentant: D. Mărginean, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Société de Recherche Cosmétique SARL (Luxemburg, Luxemburg)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală BIO-BEAUTÉ – marca Uniunii Europene nr. 13 609 631

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 septembrie 2021 în cauzele conexate R 1891/2020-4 și R 1891/2020-4.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate în sensul declarării nevalidității mărcii contestate pentru produsele din clasa 3: „pastă de dinți; uleiuri esențiale; parfumuri, apă de toaletă, apă de colonie; tămâie; apă de parfum”;

                  —

                  anularea în parte a deciziei atacate în sensul declarării nevalidității mărcii contestate pentru produsele din clasa 3: „cosmetice; deodorant de corp; extracte din plante pentru uz cosmetic; săpunuri, lapte demachiant; creme, geluri, lapte, loțiuni, măști, pomezi, pudre, serumuri și preparate pentru îngrijirea pielii cosmetice; preparate antirid; preparate cosmetice pentru îngrijirea buzelor; preparate pentru bronz (cosmetice), preparate după plajă (cosmetice); preparate cosmetice pentru slăbire; depilatoare; produse pentru păr (preparate pentru îngrijirea părului și a scalpului); baie (preparate cosmetice pentru -); machiaj și preparate pentru îndepărtarea machiajului; preparate pentru ras și după ras”;

                  —

                  modificarea deciziei atacate în sensul declarării nevalidității mărcii contestate pentru produsele din clasa 3: „pastă de dinți; uleiuri esențiale; parfumuri, apă de toaletă, apă de colonie; tămâie; apă de parfum”;

                  —

                  modificarea deciziei atacate în sensul declarării nevalidității mărcii contestate pentru produsele din clasa 3: „cosmetice; deodorant de corp; extracte din plante pentru uz cosmetic; săpunuri, lapte demachiant; creme, geluri, lapte, loțiuni, măști, pomezi, pudre, serumuri și preparate pentru îngrijirea pielii cosmetice; preparate antirid; preparate cosmetice pentru îngrijirea buzelor; preparate pentru bronz (cosmetice), preparate după plajă (cosmetice); preparate cosmetice pentru slăbire; depilatoare; produse pentru păr (preparate pentru îngrijirea părului și a scalpului); baie (preparate cosmetice pentru -); machiaj și preparate pentru îndepărtarea machiajului; preparate pentru ras și după ras”;

                  —

                  obligarea Société de Recherche Cosmétique S.A.R.L. la plata cheltuielilor de judecată suportate de Beauty Biosciences LLC în prezenta acțiune, în procedura în fața camerei de recurs și în procedura în fața diviziei de anulare.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, întrucât camera de recurs a apreciat în mod greșit că marca Uniunii Europene nr. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ nu are caracter descriptiv în raport cu produsele din clasa 3: „pastă de dinți; uleiuri esențiale; parfumuri, apă de toaletă, apă de colonie; tămâie; apă de parfum”;

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, întrucât camera de recurs a apreciat în mod greșit că mărcii Uniunii Europene nr. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ nu îi lipsește caracterul distinctiv în raport cu produsele din clasa 3: „pastă de dinți; uleiuri esențiale; parfumuri, apă de toaletă, apă de colonie; tămâie; apă de parfum”;

                  —

                  încălcarea articolului 59 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 alineatul (3) și articolul 59 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, întrucât camera de recurs a apreciat în mod greșit că marca Uniunii Europene nr. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ a dobândit caracter distinctiv în raport cu produsele din clasa 3: „cosmetice; deodorant de corp; extracte din plante pentru uz cosmetic; săpunuri, lapte demachiant; creme, geluri, lapte, loțiuni, măști, pomezi, pudre, serumuri și preparate pentru îngrijirea pielii cosmetice; preparate antirid; preparate cosmetice pentru îngrijirea buzelor; preparate pentru bronz (cosmetice), preparate după plajă (cosmetice); preparate cosmetice pentru slăbire; depilatoare; produse pentru păr (preparate pentru îngrijirea părului și a scalpului); baie (preparate cosmetice pentru -); machiaj și preparate pentru îndepărtarea machiajului; preparate pentru ras și după ras”.


title: Cauza T-754/21: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2021 – Peace United/EUIPO — 1906 Collins (bâoli)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/35

      Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2021 – Peace United/EUIPO — 1906 Collins (bâoli)
      (Cauza T-754/21)
      (2022/C 51/48)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Peace United Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Artzimovitch, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: 1906 Collins LLC (Miami, Florida, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă bâoli – marca Uniunii Europene nr. 6 619 977

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 septembrie 2021 în cauza R 275/2020-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care, ca urmare a diferitor erori de apreciere în fapt și în drept și a unei încălcări a obligației de bună administrare, camera de recurs a considerat că marca Uniunii Europene nr. 6 619 977 bâoli nu a făcut obiectul unei utilizări serioase în perioada în litigiu pentru serviciile revendicate în clasele 41 și 43;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 63 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului în măsura în care camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere cu privire la caracterul abuziv al acțiunii în decădere;

                  —

                  Încălcarea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului în măsura în care camera de recurs a săvârșit o eroare de apreciere în ceea ce privește utilizarea serioasă a mărcii.


title: Cauza T-758/21: Acțiune introdusă la 1 decembrie 2021 – Dorsum/EUIPO – ID Quantique (Clavis)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/36

      Acțiune introdusă la 1 decembrie 2021 – Dorsum/EUIPO – ID Quantique (Clavis)
      (Cauza T-758/21)
      (2022/C 51/49)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Dorsum Informatikai Fejlesztő és Szolgáltató Zrt. (Budapesta, Ungaria) (reprezentant: Hajdu Gy., avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: ID Quantique SA (Carouge, Elveția)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii „Clavis” – cererea de înregistrare nr. 18 064 876

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2021 în cauza R 189/2021-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  cu titlu principal, modificarea deciziei atacate și admiterea cererii reclamantei;

                  —

                  în subsidiar, anularea deciziei atacate cu efecte care să se extindă până la decizia pronunțată de EUIPO la 27 noiembrie 2020;

                  —

                  obligarea la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 47 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 107 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 95 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  existența unor vicii fundamentale de procedură.


title: Cauza T-760/21: Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2021 – DCM Film Distribution/Comisia

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/37

      Acțiune introdusă la 29 noiembrie 2021 – DCM Film Distribution/Comisia
      (Cauza T-760/21)
      (2022/C 51/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: DCM Film Distribution GmbH (Berlin, Germania) (reprezentanți: A. Huttenlauch, M. Klasse și P. Hesse, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în conformitate cu articolul 264 alineatul (1) TFUE, a Deciziei C(2021) 7095 final a Comisiei Europene din 28 septembrie 2021 privind controlul legalității unui act al Agenției Executive Europene pentru Educație și Cultură în temeiul Regulamentului (CE) nr. 58/2003 al Consiliului (1); și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că interpretarea dată de Comisie noțiunii de „societate europeană” este incompatibilă cu sensul literal al orientărilor și al programului de lucru.

                              —

                              Comisia ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a interpretat criteriul cetățeniei și naționalității în sensul că se raportează numai la persoanele fizice care sunt proprietare ale societății solicitante. Astfel, Comisia ar înțelege în mod greșit noțiunea de „proprietate” ca însemnând „proprietate de ultimă instanță”. Modul de redactare nu ar permite să se concluzioneze că cetățenia sau naționalitatea „acționarilor de ultimă instanță”, iar nu numai cea a acționarilor direcți ar fi determinantă pentru a o califica pe reclamantă drept societate europeană. Această interpretare restrictivă a Comisiei nu numai că nu ar fi confirmată de modul de redactare, ci ar fi și incompatibilă și contrară sensului comun al noțiunilor de „cetățenie și naționalitate”, de „societate a Uniunii” și de „operă europeană”, astfel cum rezultă din dreptul Uniunii.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că interpretarea dată de Comisie noțiunii de „societate europeană” nu ar fi compatibilă cu dreptul Uniunii de rang superior.

                              —

                              Prin faptul că s-a întemeiat pe această interpretare eronată fără a lua în considerare în mod suficient situația de fapt din speță, decizia Comisiei ar fi contrară obiectivelor dreptului Uniunii aplicabil.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei contravine Regulamentului (UE) nr. 1295/2013 (2), care se află la baza sistemului de finanțare a programului „Europa creativă MEDIA”.

                              —

                              Invocarea cetățeniei și a naționalității proprietarilor de ultimă instanță ai societății solicitante drept condiție de eligibilitate pentru finanțare nu și-ar găsi niciun temei în Regulamentul privind „Europa creativă”. De fapt, aceasta ar contrazice noțiunea de punere în aplicare coerentă a obiectivelor generale și specifice ale subprogramului „Europa Creativă MEDIA”.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia Comisiei încalcă și cerințele Regulamentului (UE, Euratom) 2018/1046 (3).

                              —

                              Interpretarea criteriilor de eligibilitate reținută de Comisie nu ar respecta principiile egalității de tratament și nediscriminării, pe care Comisia ar fi obligată să le respecte în deciziile sale de finanțare în materie de subvenții.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia Comisiei a articolului 20 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                              —

                              Decizia Comisiei ar conduce la tratarea diferită a unor cauze similare în detrimentul anumitor entități, care nu ar fi justificată în mod obiectiv.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe depășirea de către Comisie a limitelor puterii sale de apreciere.

                              —

                              Alegerea unei interpretări care încalcă dreptul Uniunii și este contrară acestuia, în pofida existenței mai multor interpretări alternative compatibile cu dreptul Uniunii, ar constitui un abuz de puterea sa discreționară din partea Comisiei.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea prin decizia Comisiei a principiului proporționalității.

                              —

                              Se susține că acordarea unei finanțări cu condiția ca ieșirile de beneficii către țări terțe să fie evitate ar fi reprezentat un mijloc la fel de eficient, dar mai puțin sever.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 58/2003 al Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini în gestionarea programelor comunitare (JO 2003, L 11, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 256).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1295/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind instituirea programului „Europa creativă” (2014-2020) și de abrogare a Deciziilor nr. 1718/2006/CE, nr. 1855/2006/CE și nr. 1041/2009/CE (JO 2013, L 347, p. 221).

         (3)  Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO 2018, L 193, p. 1).


title: Cauza T-761/21: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2021 – Courtois și alții/Comisia

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/38

      Acțiune introdusă la 6 decembrie 2021 – Courtois și alții/Comisia
      (Cauza T-761/21)
      (2022/C 51/51)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Fabien Courtois (Rueil-Malmaison, Franța) și alți 2088 de reclamanți (reprezentant: A. Durand, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității și temeiniciei cererilor reclamanților;

                  —

                  anularea deciziei implicite de respingere din 24 septembrie 2021 rezultate din lipsa unui răspuns la cererea de confirmare prezentată de reclamanți la 13 august 2021;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe admisibilitatea acțiunii. Reclamanții susțin, în această privință, calitatea procesuală activă în calitate de solicitanți abilitați să formuleze o acțiune în sensul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (1) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1049/2001”) și în calitate de destinatari ai actului atacat în sensul articolului 263 alineatul (4) TFUE. Reclamanții arată, în plus, că dispun de un interes de a exercita acțiunea născut din refuzul accesului la documente opus de Comisie în decizia sa implicită de respingere din 24 septembrie 2021 și din atingerea adusă de decizia atacată drepturilor lor fundamentale.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe legalitatea internă a deciziei Comisiei. Reclamanții susțin că Comisia a încălcat dreptul de acces la documente al reclamanților întemeindu-se pe motive incomplete și eronate. Reclamanții adaugă faptul că invocă interese publice superioare care justifică accesul la documente. În sfârșit, reclamanții consideră că Comisia a încălcat principiul proporționalității prin aceea că a depășit ceea ce era necesar pentru atingerea obiectivelor sale.

         (1)  JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76.


title: Cauza T-769/21: Acțiune introdusă la 10 decembrie 2021 – Euranimi/Comisia

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/39

      Acțiune introdusă la 10 decembrie 2021 – Euranimi/Comisia
      (Cauza T-769/21)
      (2022/C 51/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: European Association of Non-Integrated Metal Importers & distributors (Euranimi) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: M. Campa, D. Rovetta, P. Gjørtler, V. Villante, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/1483 al Comisiei din 15 septembrie 2021 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și din Taiwan în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă, precum și la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii având ca obiect anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/1483 al Comisiei din 15 septembrie 2021 (1), reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 (2) – eroare vădită de apreciere a serviciilor Comisiei.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 în ceea ce privește evaluarea prejudiciului și a legăturii de cauzalitate referitor atât la produsele chinezești, cât și la produsele taiwaneze – eroare vădită de apreciere.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (6a) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 în ceea ce privește statutul juridic al raportului prin care Comisia Europeană constată existența unor distorsiuni semnificative pe piață într-o anumită țară sau într-un anumit sector din țara respectivă, precum și utilizarea unor astfel de rapoarte pentru stabilirea existenței dumpingului.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/1483 al Comisiei din 15 septembrie 2021 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și din Taiwan în urma unei reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2021, L 327, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza T-770/21: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2021 – OC/SEAE

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/40

      Acțiune introdusă la 9 decembrie 2021 – OC/SEAE
      (Cauza T-770/21)
      (2022/C 51/53)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: OC (reprezentante: L. Levi și N. Flandin, avocate)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată;

            în consecință,

                  —

                  anularea deciziei din 10 septembrie 2020, notificată la 11 februarie 2021, prin care AIPN a respins cererea de asistență a reclamantei formulată în temeiul articolului 24 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei AIPN din 31 august 2021 prin care s-a respins reclamația reclamantei din 6 mai 2021 împotriva deciziei din 10 septembrie 2021;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și a dreptului de a fi ascultat.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea procedurii și a normelor de competență în materie de repartizare a competențelor. În această privință, reclamanta arată că decizia de a iniția o anchetă administrativă ar fi trebuit luată de secretara generală a SEAE.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe erori vădite de apreciere care ar fi fost săvârșite de SEAE în raport cu definiția hărțuirii morale reținute de acesta și pe încălcarea articolului 12a din Statutul funcționarilor Uniunii Europene.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de solicitudine.


title: Cauza T-777/21: Acțiune introdusă la 14 decembrie 2021 – Trend Glass sp. z o.o./EUIPO (ECO STORAGE)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/40

      Acțiune introdusă la 14 decembrie 2021 – Trend Glass sp. z o.o./EUIPO (ECO STORAGE)
      (Cauza T-777/21)
      (2022/C 51/54)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Trend Glass sp. z o.o. (Radom, Polonia) (reprezentant: J. Gwiazdowska, avocată)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal ECO STORAGE – cererea de înregistrare nr. 18 324 347

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 11 octombrie 2021 în cauza R 1315/2021-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și pronunțarea definitivă în sensul autorizării înregistrării mărcii Uniunii Europene nr. 18 324 347;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate a Camerei a patra de recurs a EUIPO și trimiterea cauzei spre rejudecare;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs și a departamentului „Operațiuni” al EUIPO.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea dispozițiilor articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 33 alineatele (2) și (7) și a articolului (42) alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) și a articolului 95 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.

                  —

                  încălcarea articolului 20, a articolului 41 alineatul (1) și alineatul (2) literele (a) și (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special a dreptului de a fi ascultat, a obligației administrației de a-și motiva deciziile, precum și a principiilor bunei administrări, securității juridice și egalității de tratament.


title: Cauza C-289/20: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Paris – Franța) – IB/FA [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 – Competența de a soluționa o cerere de divorț – Articolul 3 alineatul (1) litera (a) – Noțiunea de „reședință obișnuită” a reclamantului]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/10

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Paris – Franța) – IB/FA
      (Cauza C-289/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 - Competența de a soluționa o cerere de divorț - Articolul 3 alineatul (1) litera (a) - Noțiunea de „reședință obișnuită” a reclamantului)
      (2022/C 51/12)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Paris

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IB

         Pârâtă: FA

         Dispozitivul

      Articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 trebuie interpretat în sensul că un soț care își împarte viața între două state membre nu poate avea reședința obișnuită decât în unul dintre aceste state membre, astfel încât numai instanțele din statul membru pe teritoriul căruia se situează această reședință obișnuită sunt competente să se pronunțe asupra cererii de desfacere a legăturii matrimoniale.

         (1)  JO C 297, 7.9.2020.


title: Cauza C-334/20: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Veszprémi Törvényszék – Ungaria) – Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 2 – Operațiuni supuse TVA-ului – Noțiune – Articolul 168 litera (a) și articolul 176 – Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte – Refuz – Servicii de publicitate calificate drept excesiv de costisitoare și inutile de administrația fiscală – Lipsa unei cifre de afaceri generate în beneficiul persoanei impozabile]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/11

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Veszprémi Törvényszék – Ungaria) – Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-334/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 2 - Operațiuni supuse TVA-ului - Noțiune - Articolul 168 litera (a) și articolul 176 - Drept de deducere a TVA-ului achitat în amonte - Refuz - Servicii de publicitate calificate drept excesiv de costisitoare și inutile de administrația fiscală - Lipsa unei cifre de afaceri generate în beneficiul persoanei impozabile)
      (2022/C 51/13)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Veszprémi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Amper Metal Kft

         Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

      Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că o persoană impozabilă poate deduce taxa pe valoarea adăugată (TVA) achitată în amonte pentru servicii de publicitate în cazul în care o asemenea prestare de servicii constituie o operațiune supusă TVA-ului, în sensul articolului 2 din Directiva 2006/112, și prezintă o legătură directă și imediată cu una sau cu mai multe operațiuni impozabile în aval sau cu ansamblul activității economice a persoanei impozabile, cu titlu de cheltuieli generale, fără a fi necesar să se ia în considerare împrejurarea că prețul facturat pentru asemenea servicii ar fi excesiv în raport cu o valoare de referință definită de administrația fiscală națională sau că aceste servicii nu ar fi determinat o creștere a cifrei de afaceri a respectivei persoane impozabile.

         (1)  JO C 423, 7.12.2020.


title: Cauza C-372/20: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – QY/Finanzamt Österreich, fostă Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk [Trimitere preliminară – Articolele 45 și 48 TFUE – Libera circulație a lucrătorilor – Egalitate de tratament – Prestații familiale acordate lucrătorilor umanitari care își aduc membrii familiei în țara terță în care au fost afectați – Retragere – Articolul 288 al doilea paragraf TFUE – Acte juridice ale Uniunii – Domeniu de aplicare al regulamentelor – Reglementare națională al cărei domeniu de aplicare personal este mai larg decât cel al unui regulament – Condiții – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 11 alineatul (3) literele (a) și (e) – Domeniu de aplicare – Lucrătoare salariată resortisantă a unui stat membru angajată în calitate de lucrătoare umanitară de un angajator stabilit în alt stat membru și trimisă în misiune într-o țară terță – Articolul 68 alineatul (3) – Dreptul solicitantului prestațiilor familiale de a depune o cerere unică la instituția din statul membru competent cu prioritate sau la instituția din statul membru competent în subsidiar]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/11

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzgericht – Austria) – QY/Finanzamt Österreich, fostă Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Cauza C-372/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolele 45 și 48 TFUE - Libera circulație a lucrătorilor - Egalitate de tratament - Prestații familiale acordate lucrătorilor umanitari care își aduc membrii familiei în țara terță în care au fost afectați - Retragere - Articolul 288 al doilea paragraf TFUE - Acte juridice ale Uniunii - Domeniu de aplicare al regulamentelor - Reglementare națională al cărei domeniu de aplicare personal este mai larg decât cel al unui regulament - Condiții - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 11 alineatul (3) literele (a) și (e) - Domeniu de aplicare - Lucrătoare salariată resortisantă a unui stat membru angajată în calitate de lucrătoare umanitară de un angajator stabilit în alt stat membru și trimisă în misiune într-o țară terță - Articolul 68 alineatul (3) - Dreptul solicitantului prestațiilor familiale de a depune o cerere unică la instituția din statul membru competent cu prioritate sau la instituția din statul membru competent în subsidiar)
      (2022/C 51/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: QY

         Autoritate intimată: Finanzamt Österreich, anciennement Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 11 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că o lucrătoare salariată, resortisantă a unui stat membru în care ea însăși și copiii ei își au reședința, care este angajată cu contract de muncă în calitate de lucrătoare umanitară de către un angajator care își are sediul social într-un alt stat membru, care, în temeiul legislației acestui alt stat membru, este supusă regimului de securitate socială obligatorie al acestuia din urmă, care este afectată într-o țară terță nu imediat după recrutarea sa, ci după încheierea unui stagiu de formare în acest alt stat membru și în care se întoarce ulterior pentru o fază de reintegrare, trebuie considerată ca desfășurând o activitate salariată în acest stat membru, în sensul dispoziției menționate.

                  2)

                  Articolul 288 al doilea paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune adoptării de către un stat membru a unei reglementări naționale al cărei domeniu de aplicare personal este mai larg decât cel al Regulamentului nr. 883/2004, în măsura în care prevede o asimilare a resortisanților statelor părți la Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 cu propriii resortisanți, cu condiția ca această reglementare să fie interpretată într-un mod conform cu regulamentul menționat și ca supremația acestuia din urmă să nu fie repusă în discuție.

                  3)

                  Articolul 68 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 și articolul 60 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului nr. 883/2004 trebuie interpretate în sensul că leagă reciproc instituția statului membru competent cu prioritate și instituția statului membru competent în subsidiar, astfel încât solicitantul prestațiilor familiale nu trebuie să depună decât o singură cerere la una dintre aceste instituții și ulterior acestor două instituții le revine sarcina de a examina împreună cererea menționată.

                  4)

                  Articolele 45 și 48 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să retragă, în general, prestațiile familiale pe care le acorda până atunci lucrătorilor umanitari care își aduc membrii familiei în țara terță în care au fost afectați cu condiția, pe de o parte, ca această retragere să se aplice în mod nediferențiat atât beneficiarilor resortisanți ai acestui stat membru, cât și beneficiarilor resortisanți ai celorlalte state membre și, pe de altă parte, ca respectiva retragere să nu conducă la o diferență de tratament între lucrătorii umanitari după cum ei și au exercitat sau nu dreptul la liberă circulație înainte sau după respectiva retragere, ci după cum copiii lor au reședința cu aceștia într-un stat membru sau într-o țară terță.

         (1)  JO C 433, 14.12.2020.


title: Cauza C-484/20: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 decembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht München – Germania) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva (UE) 2015/2366 – Servicii de plată – Articolul 62 alineatul (4) – Comisioane aplicabile – Articolul 107 alineatul (1) – Armonizare deplină – Articolul 115 alineatele (1) și (2) – Transpunere și aplicare – Abonamente de televiziune prin cablu și de acces la internet – Contracte pe durată nedeterminată încheiate înainte de data transpunerii acestei directive – Comisioane aplicate operațiunilor de plată fără autorizarea unei debitări directe a contului bancar inițiate după această dată]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/12

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 decembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht München – Germania) – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Cauza C-484/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva (UE) 2015/2366 - Servicii de plată - Articolul 62 alineatul (4) - Comisioane aplicabile - Articolul 107 alineatul (1) - Armonizare deplină - Articolul 115 alineatele (1) și (2) - Transpunere și aplicare - Abonamente de televiziune prin cablu și de acces la internet - Contracte pe durată nedeterminată încheiate înainte de data transpunerii acestei directive - Comisioane aplicate operațiunilor de plată fără autorizarea unei debitări directe a contului bancar inițiate după această dată)
      (2022/C 51/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht München

         Părțile din procedura principală

         Apelantă-pârâtă: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Intimată și reclamantă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Dispozitivul

      Articolul 62 alineatul (4) din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări sau unei practici naționale în temeiul căreia, în cadrul unor contracte pe durată nedeterminată încheiate cu consumatorii, interdicția de a solicita comisioane pentru utilizarea de instrumente de plată și pentru serviciile de plată prevăzute la acest articol 62 alineatul (4) se aplică numai operațiunilor de plată inițiate în executarea contractelor încheiate după 13 ianuarie 2018, astfel încât aceste comisioane continuă să fie aplicabile operațiunilor de plată inițiate după această dată în executarea contractelor pe durată nedeterminată încheiate înainte de aceeași dată.

         (1)  JO C 433, 14.12.2020.


title: Cauza C-488/20: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie – Polonia) – Delfarma sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych (Trimitere preliminară – Articolele 34 și 36 TFUE – Libera circulație a mărfurilor – Măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative – Medicamente de uz uman – Import paralel de medicamente – Reglementare a unui stat membru care prevede expirarea de plin drept a autorizației de import paralel la un an după expirarea autorizației de introducere pe piață a medicamentului de referință – Protecția sănătății și a vieții persoanelor – Proporționalitate – Directiva 2001/83/CE – Farmacovigilență)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/13

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie – Polonia) – Delfarma sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Cauza C-488/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolele 34 și 36 TFUE - Libera circulație a mărfurilor - Măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative - Medicamente de uz uman - Import paralel de medicamente - Reglementare a unui stat membru care prevede expirarea de plin drept a autorizației de import paralel la un an după expirarea autorizației de introducere pe piață a medicamentului de referință - Protecția sănătății și a vieții persoanelor - Proporționalitate - Directiva 2001/83/CE - Farmacovigilență)
      (2022/C 51/16)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Delfarma sp. z o.o.

         Pârât: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Dispozitivul

      Articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care prevede expirarea de plin drept, fără examinarea unui eventual risc pentru sănătatea și pentru viața persoanelor, a unei autorizații de import paralel al unui medicament la împlinirea unui termen de un an de la data expirării autorizației de introducere pe piață a medicamentului de referință. Faptul că importatorii paraleli sunt scutiți de obligația de a prezenta rapoarte periodice privind siguranța nu este un element care să poată justifica în sine adoptarea unei astfel de decizii.

         (1)  JO C 19, 18.1.2021.


title: Cauza C-161/21: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 4 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Italia) – Comune di Camerota [Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții – Directiva 2011/85/UE – Directiva 2011/7/UE – Politica economică și monetară – Colectivitate locală aflată în dificultate financiară – Plan financiar de reechilibrare – Reglementare națională prin care se suspendă competența de investigare a Curții de Conturi ca urmare a crizei sanitare legate de pandemia COVID-19 – Articolul 267 TFUE – Noțiunea de „instanță națională” – Lipsa unui litigiu în fața instanței de trimitere – Inadmisibilitate vădită]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/14

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 4 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania – Italia) – Comune di Camerota
      (Cauza C-161/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Directiva 2011/85/UE - Directiva 2011/7/UE - Politica economică și monetară - Colectivitate locală aflată în dificultate financiară - Plan financiar de reechilibrare - Reglementare națională prin care se suspendă competența de investigare a Curții de Conturi ca urmare a crizei sanitare legate de pandemia COVID-19 - Articolul 267 TFUE - Noțiunea de „instanță națională” - Lipsa unui litigiu în fața instanței de trimitere - Inadmisibilitate vădită)
      (2022/C 51/17)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Comune di Camerota

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară formulată de Corte dei conti – Sezione regionale di controllo per la Campania (Curtea de Conturi – Camera regională de control pentru Campania, Italia) prin decizia din 9 martie 2021 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 217, 7.6.2021.


title: Cauza C-253/21: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – TUIfly GmbH/FI, RE [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Transporturi aeriene – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Articolul 5 – Articolul 7 – Articolul 8 alineatul (3) – Refuzul la îmbarcare, anularea sau întârzierea prelungită a zborurilor – Compensație și asistență a pasagerilor – Noțiunea de „anulare” – Devierea a unui zbor spre un aeroport care nu deservește același oraș, aceeași aglomerație urbană sau aceeași regiune precum cel prevăzut inițial – Redirecționare a pasagerilor cu autocarul]

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/14

      Ordonanța Curții (Camera a noua) din 6 octombrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Hamburg – Germania) – TUIfly GmbH/FI, RE
      (Cauza C-253/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Transporturi aeriene - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Articolul 5 - Articolul 7 - Articolul 8 alineatul (3) - Refuzul la îmbarcare, anularea sau întârzierea prelungită a zborurilor - Compensație și asistență a pasagerilor - Noțiunea de „anulare” - Devierea a unui zbor spre un aeroport care nu deservește același oraș, aceeași aglomerație urbană sau aceeași regiune precum cel prevăzut inițial - Redirecționare a pasagerilor cu autocarul)
      (2022/C 51/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: TUIfly GmbH

         Pârâți: FI, RE

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (1) litera (c), articolul 7, alineatul (1) și articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 trebuie interpretate în sensul că un zbor deviat care aterizează pe un aeroport diferit de aeroportul prevăzut inițial și care nu deservește același oraș, aceeași aglomerație urbană sau aceeași regiune, poate să confere pasagerului un drept la compensație pentru anularea zborului.

         (1)  JO C 289, 19.7.2021.


title: Cauza C-408/21 P: Recurs introdus la 2 iulie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 aprilie 2021 în cauza T-252/19, Pech/Consiliul

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/15

      Recurs introdus la 2 iulie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 aprilie 2021 în cauza T-252/19, Pech/Consiliul
      (Cauza C-408/21 P)
      (2022/C 51/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, K. Pavlaki, E. Rebasti, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Laurent Pech, Regatul Suediei

         Concluziile recurentului

                  —

                  anularea hotărârii Tribunalului;

                  —

                  pronunțarea unei hotărâri definitive asupra chestiunilor care fac obiectul recursului;

                  —

                  obligarea reclamantului din cauza T-252/19 la plata cheltuielilor de judecată ale Consiliului aferente acțiunii și prezentului recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Consiliul invocă trei motive:

         Primul motiv: interpretarea eronată și aplicare necorespunzătoare a articolului 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 (1)

         Primul aspect al motivului: Tribunalul a apreciat eronat chestiunea dacă avizul solicitat are un domeniu de aplicare deosebit de larg și a interpretat acest criteriu, stabilit de jurisprudență, într-un mod care îl face inoperant. Prin faptul că nu s-a pronunțat asupra argumentelor Consiliului în această privință, Tribunalul a încălcat de asemenea obligația de motivare.

         Al doilea aspect al motivului: Tribunalul a săvârșit o eroare prin aceea că nu a luat în considerare caracterul sensibil al avizului juridic prin raportare la circumstanțele specifice ale contextului în care acesta a fost dat, în special caracterul său esențial pentru procesul decizional. Interpretarea caracterului sensibil al avizului juridic sugerată de Tribunal, care izolează conținutul avizului juridic de circumstanțele care îl înconjoară, constituie o eroare de drept și privează protecția acordată de a doua liniuță a articolului 4 alineatul (2) din regulament de o mare parte din substanța sa.

         Al treilea aspect al motivului: Tribunalul a apreciat eronat chestiunea dacă divulgarea avizului juridic ar aduce atingere procedurii judiciare viitoare prin compromiterea egalității părților în fața instanței și a dreptului de apărare al Consiliului.

         Al doilea motiv: interpretarea eronată și aplicare necorespunzătoare a articolului 4 alineatul (3) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001

         Primul aspect al celui de al doilea motiv: prin faptul că a decis că excepția prevăzută în primul paragraf al articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 este aplicabilă, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că se impunea – și nu s-a demonstrat – că decizia de confirmare trebuia să se întemeieze pe elemente tangibile. În plus, Tribunalul s-a limitat în raționamentul său la afirmații generale care neagă protecția în loc să răspundă la argumentele prezentate de Consiliu în legătură cu riscul pentru procesul său decizional.

         Al doilea aspect al celui de al doilea motiv: Tribunalul a săvârșit de asemenea o eroare de drept prin faptul că a apreciat că principiul răspunderii democratice care stă la baza unui acces mai larg la documentele legislative se aplică tuturor documentelor referitoare la procedurile legislative în același mod, indiferent dacă acestea conțin poziții ale decidenților politici sau sunt contribuții ale serviciilor interne, inclusiv Serviciul juridic.

         Al treilea motiv: încălcarea articolului 113 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și interpretare eronată a faptelor

      În sfârșit, Tribunalul a refuzat să redeschidă faza orală a procedurii și să ia în considerare faptul că o procedură judiciară a fost introdusă împotriva Regulamentului 2020/2092 (2) în raport cu aceleași chestiuni juridice care fac obiectul avizului. Aceasta constituie o încălcare procedurală care nu a permis Consiliului să își expună punctul de vedere cu privire la un element esențial pentru cauza aflată pe rolul Tribunalului.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

         (2)  Regulamentul (UE, Euratom) 2020/2092 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2020 privind un regim general de condiționalitate pentru protecția bugetului Uniunii (JO 2020, L 433 I, p. 1).


title: Cauza C-462/21 P: Recurs introdus la 28 iulie 2021 de Puma SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 19 mai 2021 în cauza T-510/19, Puma/EUIPO – Gemma Group (Reprezentarea unei feline în salt)

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/16

      Recurs introdus la 28 iulie 2021 de Puma SE împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 19 mai 2021 în cauza T-510/19, Puma/EUIPO – Gemma Group (Reprezentarea unei feline în salt)
      (Cauza C-462/21 P)
      (2022/C 51/20)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Puma SE (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      Prin Ordonanța din 1 decembrie 2021, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a dispus că recursul nu este admis în principiu și că Puma SE suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-468/21 P: Recurs introdus la 19 iulie 2021 de Electrodomésticos Taurus, S. L. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea) din 17 mai 2021 în cauza T-328/20, Electrodomésticos Taurus, S. L./EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/16

      Recurs introdus la 19 iulie 2021 de Electrodomésticos Taurus, S. L. împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a zecea) din 17 mai 2021 în cauza T-328/20, Electrodomésticos Taurus, S. L./EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      (Cauza C-468/21 P)
      (2022/C 51/21)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Electrodomésticos Taurus, S. L. (reprezentant: E. Manresa Medina, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      Prin Ordonanța din 6 octombrie 2021, Vicepreședinta Curții a declarat inadmisibilitatea recursului și a obligat Electrodomésticos Taurus, S. L. la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-565/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 14 septembrie 2021 – Caixabank S.A./X

text:
               31.1.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 14 septembrie 2021 – Caixabank S.A./X
      (Cauza C-565/21)
      (2022/C 51/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Caixabank S.A.

         Intimat: X

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O jurisprudență națională care, având în vedere reglementarea specifică a comisionului de acordare în dreptul național ca fiind o remunerație pentru serviciile privind studierea, acordarea sau procesarea contractului de împrumut sau de credit ipotecar sau pentru alte servicii similare inerente activității împrumutătorului legate de acordarea împrumutului sau a creditului, care se plătește o singură dată și, în general, la încheierea contractului, consideră că clauza care prevede comisionul respectiv reglementează un element esențial al contractului, întrucât constituie un element principal al prețului, și nu poate fi considerată abuzivă dacă este redactată în mod clar și inteligibil, în sensul larg stabilit de jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene, este contrară articolului 3 alineatul (1), articolului 4 și articolului 5 din Directiva 93/13/CEE (1)?

                  2)

                  O jurisprudența națională care, pentru a aprecia caracterul clar și inteligibil al unei clauze care reglementează un element esențial al contractului de împrumut sau de credit ipotecar, ia în considerare aspecte precum cunoașterea notorie a clauzei respective de către consumatori, informațiile obligatorii pe care instituția financiară trebuie să le furnizeze potențialului împrumutat în conformitate cu reglementarea fișelor de informații standardizate, publicitatea instituțiilor bancare, atenția deosebită acordată de consumatorul mediu, întrucât este un element al prețului care trebuie achitat integral la momentul încheierii contractului de împrumut și reprezintă o parte esențială a sacrificiului economic pe care îl presupune obținerea împrumutului, precum și faptul că formularea, amplasarea și structura clauzei conduc la concluzia că aceasta constituie un element esențial al contractului, este contrară articolului 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE?

                  3)

                  O jurisprudență națională care consideră că o clauză contractuală precum cea în discuție în litigiul principal, referitoare la comisionul de acordare a unui împrumut sau credit, care are ca obiect remunerarea serviciilor privind studierea, redactarea și procesarea individuală a unei cereri de împrumut sau de credit (studiul viabilității împrumutului, al solvabilității debitorului, al situației sarcinilor imobilului asupra căruia se va constitui ipoteca etc.), drept condiții pentru acordarea sa, care este prevăzută în mod expres în legislația națională ca fiind o remunerație pentru formalitățile inerente acordării împrumutului sau creditului, nu determină, contrar cerinței de bună-credință și în detrimentul consumatorului, un dezechilibru semnificativ între drepturile și obligațiile părților care decurg din contract, este contrară articolului 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29).


title: Hotărârea Curții din 23 noiembrie 2021 în cauza E-16/20 Q și alții/Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) (Drept de ședere continuu – Copil vitreg, resortisant al SEE – Drepturi derivate ale părintelui resortisant al unei țări terțe care îngrijește copilul – Abuz de drept – Căsătorie de conveniență – Regulamentul (UE) nr. 492/2011 – Directiva2004/38/CE) 2022/C 69/11

text:
               10.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/11

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 23 noiembrie 2021
      în cauza E-16/20
      Q și alții/Guvernul norvegian, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Drept de ședere continuu – Copil vitreg, resortisant al SEE – Drepturi derivate ale părintelui resortisant al unei țări terțe care îngrijește copilul – Abuz de drept – Căsătorie de conveniență – Regulamentul (UE) nr. 492/2011 – Directiva2004/38/CE)

      (2022/C 69/11)
      În cauza E-16/20, Q și alții/Guvernul Norvegiei, reprezentat de Comisia de recurs în materie de imigrație (Utlendingsnemnda – UNE) – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Tribunalul districtual din Oslo (Oslo tingrett) privind interpretarea Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, în special interpretarea articolului 7 alineatul (1) litera (b), a articolului 12 alineatul (3) și a articolului 35, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte (judecător raportor), Per Christiansen și Bernd Hammermann (judecători), a pronunțat hotărârea la 23 noiembrie 2021, al cărei dispozitiv prevede următoarele:

                  1.

                  Copilul unui resortisant al SEE care a lucrat anterior într-un alt stat SEE și părintele resortisant al unei țări terțe care îngrijește copilul respectiv beneficiază de un drept de ședere în temeiul articolului 10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii. Acest lucru se aplică indiferent dacă este vorba de copilul comun al resortisantului SEE și al soțului/soției acestuia sau dacă copilul este doar al soțului/soției.

                  2.

                  Un copil care este doar descendentul soțului/soției unui resortisant al SEE, care este resortisant(ă) al (a) unei țări terțe și căruia (căreia) i s-a acordat dreptul de ședere în temeiul articolului 10 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 prin utilizarea resortisantului SEE ca persoană de referință, își păstrează acest drept de ședere chiar dacă resortisantul SEE a solicitat divorțul de părintele copilului respectiv.

                  3.

                  În cazul în care autoritățile unui stat SEE au stabilit că o căsătorie între un resortisant al SEE și un resortisant al unei țări terțe reprezintă o căsătorie de conveniență, statul SEE poate lua toate măsurile necesare pentru a refuza, anula sau retrage drepturile care decurg dintr-un astfel de abuz. Cu toate acestea, orice astfel de măsuri trebuie să fie proporționale și să facă obiectul unor garanții procedurale.


title: Hotărârea Curții din 10 noiembrie 2021 în cauza E-17/20 Zvonimir Cogelja/Direcția de sănătate (Embætti landlæknis), (Libera circulație a persoanelor și a serviciilor – Directiva 2005/36/CE – Titluri de calificare – Emiterea titlurilor de calificare – Autoritate competentă) 2022/C 69/12

text:
               10.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/12

      HOTĂRÂREA CURȚII
      din 10 noiembrie 2021
      în cauza E-17/20
      Zvonimir Cogelja/Direcția de sănătate (Embætti landlæknis),

            (Libera circulație a persoanelor și a serviciilor – Directiva 2005/36/CE – Titluri de calificare – Emiterea titlurilor de calificare – Autoritate competentă)

      (2022/C 69/12)
      În cauza E-17/20, Zvonimir Cogelja/Direcția de sănătate (Embætti landlæknis) – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Tribunalul districtual din Reykjavík (Héraðsdómur Reykjavíkur), cu privire la interpretarea Directivei 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, în special interpretarea articolului 25, coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (c), articolul 21 și articolul 26 din directiva menționată, astfel cum a fost adaptat la Acordul privind Spațiul Economic European, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Bernd Hammermann (judecător), a pronunțat hotărârea la 10 noiembrie 2021, al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Pentru ca autoritatea competentă a unui stat SEE să elibereze titluri de calificare pentru formare medicală specializată în conformitate cu articolul 25 din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, aceasta trebuie să fie în măsură să evalueze și să confirme că sunt îndeplinite cerințele pentru eliberarea titlului de calificare. Acest lucru este posibil dacă statul SEE oferă o formare medicală specializată care îndeplinește cerințele minime prevăzute de Directiva 2005/36/CE pe teritoriul său. În caz contrar, autoritatea competentă respectivă trebuie să dispună de un sistem care să asigure verificarea conformității cu cerințele prevăzute la articolul 25 din Directiva 2005/36/CE, de exemplu prin instituirea unei programe de învățământ sau a unui echivalent al acesteia care să descrie un program cuprinzător de educație și formare. Dacă nu este cazul, autoritatea competentă respectivă nu poate elibera un astfel de titlu de calificare în temeiul Directivei 2005/36/CE.


title: Cauza C-598/20: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 1 decembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – „Pilsētas zemes dienests” AS [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Armonizarea legislațiilor fiscale – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Scutiri – Articolul 135 alineatul (1) litera (l) și alineatul (2) – Leasing și închiriere de bunuri imobile – Excluderea scutirii închirierii obligatorii a unui teren proprietarilor construcțiilor – Principiul neutralității fiscale]

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/2

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 1 decembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – „Pilsētas zemes dienests” AS
      (Cauza C-598/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Armonizarea legislațiilor fiscale - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Scutiri - Articolul 135 alineatul (1) litera (l) și alineatul (2) - Leasing și închiriere de bunuri imobile - Excluderea scutirii închirierii obligatorii a unui teren proprietarilor construcțiilor - Principiul neutralității fiscale)
      (2022/C 95/02)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Satversmes tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„Pilsētas zemes dienests” AS

         Cu participarea: Latvijas Republikas Saeima

         Dispozitivul

      Articolul 135 alineatul (1) litera (l) și alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legislații naționale în temeiul căreia închirierea de terenuri sub un regim de închiriere obligatorie este exclusă de la scutirea de taxa pe valoarea adăugată.

         (1)  JO C 35, 1.2.2021.


title: Cauza C-602/20: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 17 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – „AKZ – Burgas” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas [Trimitere preliminară – Contribuții de asigurări sociale – Rambursarea unor contribuții plătite necuvenit – Limitarea dobânzilor pentru rambursare – Autonomie procedurală națională – Principiul echivalenței – Principiul efectivității – Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții – Inadmisibilitate vădită]

text:
               28.2.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/2

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 17 noiembrie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – „AKZ – Burgas” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas
      (Cauza C-602/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Contribuții de asigurări sociale - Rambursarea unor contribuții plătite necuvenit - Limitarea dobânzilor pentru rambursare - Autonomie procedurală națională - Principiul echivalenței - Principiul efectivității - Articolul 53 alineatul (2) și articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții - Inadmisibilitate vădită)
      (2022/C 95/03)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Varhoven administrativen sad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„AKZ – Burgas” EOOD

         Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Burgas

         Cu participarea: Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

         Dispozitivul

      Cererea de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Curtea Administrativă Supremă, Bulgaria) prin decizia din 30 septembrie 2020 este vădit inadmisibilă.

         (1)  JO C 28, 25.1.2021.