title: Cauza C-15/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Bundesverwaltungsgericht (Germania) la data de 22 ianuarie 2007 — 01081 Telecom AG/Germania

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/7

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Bundesverwaltungsgericht (Germania) la data de 22 ianuarie 2007 — 01081 Telecom AG/Germania
   (Cauza C-15/07)
   (2007/C 69/13)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: 01081 Telecom AG

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Întrebare preliminară
   Este conformă cu articolul 27 prima teză din Directiva 2002/21/CE (1) a Parlamentul European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (directiva cadru) și cu articolul 7 din Directiva 2002/19/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (directiva privind accesul), prevederea din dreptul intern care menține temporar în vigoare o obligație adoptată în temeiul unei prevederi interne anterioare potrivit căreia stabilirea taxei de interconectare se orientează în funcție de costurile pentru prestarea eficientă a serviciilor, deși această obligație nu este prevăzută de dreptul comunitar?

      (1)  JO L 108, p. 33.

      (2)  JO L 108, p. 7.


title: Cauza C-623/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Société Geodis Calberson GE/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) [Agricultură — Ajutor alimentar — Regulamentul (CE) nr. 111/1999 — Programul de aprovizionare a Federației Ruse cu produse agricole — Adjudecatarul unei licitații pentru transportul de carne de vită — Atribuire de competență — Clauză compromisorie]

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/6

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Société Geodis Calberson GE/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Cauza C-623/11) (1)

   (Agricultură - Ajutor alimentar - Regulamentul (CE) nr. 111/1999 - Programul de aprovizionare a Federației Ruse cu produse agricole - Adjudecatarul unei licitații pentru transportul de carne de vită - Atribuire de competență - Clauză compromisorie)
   2013/C 63/08
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Société Geodis Calberson GE

      Pârâtă: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Conseil d’État — Interpretarea articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 111/1999 al Comisiei din 18 ianuarie 1999 de stabilire a normelor generale de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2802/98 al Consiliului privind programul de aprovizionare cu produse agricole a Federației Ruse (JO L 14, p. 3, Ediție specială, 03/vol. 26, p. 166) — Atribuirea de competență în cazul unui litigiu între adjudecatarul unei licitații pentru transportul de carne de vită și organismul național de intervenție competent, referitor la procedura de plată și la despăgubirea prejudiciului suferit — Clauză compromisorie

      Dispozitivul

   Articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 111/1999 al Comisiei din 18 ianuarie 1999 de stabilire a normelor generale de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2802/98 al Consiliului privind programul de aprovizionare cu produse agricole a Federației Ruse, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1125/1999 al Comisiei din 28 mai 1999, trebuie interpretat în sensul că atribuie Curții de Justiție a Uniunii Europene competența de a hotărî cu privire la litigiile referitoare la condițiile în care agenția de intervenție desemnată pentru a primi ofertele supuse atribuirii prestațiilor de livrare gratuită a produselor agricole în Federația Rusă efectuează plata datorată adjudecatarului și eliberează garanția de livrare constituită de adjudecatar în favoarea acestei agenții, în special cu privire la acțiunile în despăgubire a prejudiciului rezultat din abateri săvârșite de agenția de intervenție în executarea acestor operațiuni.

      (1)  JO C 39, 11.2.2012.


title: Cauza F-111/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 21 martie 2013 — van der Aat și alții/Comisia [ „Funcție publică — Remunerație — Ajustare anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți — Articolele 64, 65 și 65a din statut — Anexa XI la statut — Regulamentul (UE) nr. 1239/2010 — Coeficienți corectori — Funcționari repartizați la Ispra” ]

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/32

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 21 martie 2013 — van der Aat și alții/Comisia
   (Cauza F-111/11) (1)

   (Funcție publică - Remunerație - Ajustare anuală a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți - Articolele 64, 65 și 65a din statut - Anexa XI la statut - Regulamentul (UE) nr. 1239/2010 - Coeficienți corectori - Funcționari repartizați la Ispra)
   2013/C 147/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: van der Aat și alții (Besozzo, Italia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal și D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a fișelor de remunerație ale reclamanților pe luna februarie 2011 și a fișelor de remunerație pe lunile următoare, în care s-a aplicat noul coeficient corector pentru orașul Varese, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1239/2010 al Consiliului din 20 decembrie 2010

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Reclamanții suportă propriile cheltuieli de judecată și sunt obligați să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene, intervenient, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 6, 7.1.2012, p. 27.


title: Cauza C-547/11: Acțiune introdusă la 28 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/6

         Acțiune introdusă la 28 octombrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-547/11)
   2012/C 13/13
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că,

                           —

                           prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare pentru anularea ajutorului de stat declarat ilegal și incompatibil cu piața internă prin Decizia 2006/323/CE a Comisiei din 7 decembrie 2005 privind scutirea de la plata accizelor pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină în Gardanne, în regiunea Shannon și în Sardinia, pusă în aplicare de Franța, Irlanda și, respectiv, Italia (denumită în continuare „Decizia 2006/323”), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 5 și 6 din această decizie și al Tratatului TFUE, precum și

                           —

                           prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare pentru anularea ajutorului de stat declarat ilegal și incompatibil cu piața internă prin Decizia 2007/375/CE a Comisiei din 7 februarie 2007 privind scutirea de la plata accizelor pentru uleiurile minerale folosite drept combustibil în producția de alumină în Gardanne, în regiunea Shannon și în Sardinia, pusă în aplicare de Franța, Irlanda și, respectiv, Italia, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 4 și 6 din această decizie și al TratatuluiTFUE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru punerea în aplicare a Deciziei 2006/323 a expirat la 8 februarie 2006. Termenul pentru punerea în aplicare a Deciziei 2007/375 a expirat la 8 iunie 2007.
   Până în prezent, Republica italiană nu a pus în aplicare recuperarea totală a ajutoarelor declarate ilegale prin deciziile sus-menționate sau nu a informat Comisia în legătură cu recuperarea lor. Dificultățile juridice invocate de Italia pentru a justifica întârzierea în execuția acestor decizii nu ar fi, de altfel, de natură să constituie o imposibilitate absolută a recuperării, în conformitate cu jurisprudența Curții.
   Comisia invocă de asemenea faptul că Italia ar fi informat-o cu întârziere în legătură cu progresele procedurii naționale de executare a deciziilor, cu încălcarea obligației de informare impuse prin deciziile respective.


title: Cauza T-15/10: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Noko Ngele/Comisia Europeană

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/43

      Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2010 — Noko Ngele/Comisia Europeană
      (Cauza T-15/10)
      (2010/C 161/68)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Mariyus Noko Ngele (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Sabakunzi, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Constatarea faptului că, în fapt, Centrul pentru Dezvoltarea Întreprinderilor nu a înlocuit Centrul de dezvoltare industrială și că nu există în mod legal și nu are personalitate juridică în Belgia;

                  —

                  obligarea în solidar a Comisiei Europene, a unuia dintre membrii săi și a unora dintre agenții săi la plata cu titlu de daune interese a sumei de 200 000 de euro, majorate cu dobânzi legale de 10 % pe an începând din anul 1995 și cu dobânzi judiciare;

                  —

                  obligarea în solidar a Comisiei Europene, a unuia dintre membrii săi și a unora dintre agenții săi la plata cu titlu de daune morale și psihologice a sumei de cinci milioane de euro, majorată cu dobânzi judiciare;

                  —

                  constatarea faptului că hotărârea care urmează a fi pronunțată va fi executorie indiferent dacă se va introduce o cale de atac;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a despăgubirilor de procedură evaluate la 30 000 de euro.

         Motivele și principalele argumente

      Prin prezenta acțiune, reclamantul solicită repararea prejudiciului pe care pretinde că l-a suferit prin imposibilitatea de a-și recupera o creanță pe care o avea împotriva „Centrului de dezvoltare industrială” în urma înlocuirii acestei organizații printr-o instituție comună a grupului statelor ACP (Africa, Caraibe și Pacific) și a Uniunii Europene denumită „Centrul pentru Dezvoltarea Întreprinderilor”.


title: Cauza T-4/08: Acțiune introdusă la 3 ianuarie 2008 — EMSA/Republica Portugheză

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/21

         Acțiune introdusă la 3 ianuarie 2008 — EMSA/Republica Portugheză
   (Cauza T-4/08)
   (2008/C 183/44)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă (EMSA) (reprezentanți: E. Pache, profesor, și J. Menze, agent)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei
   Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă solicită Tribunalului de Primă Instanță să pronunțe o hotărâre în temeiul articolului 14 a doua teză din Acordul de sediu, care să constate:

               —

               că guvernul portughez este obligat să respecte prevederile Acordului de sediu, care este un instrument de drept internațional public din sfera dreptului comunitar, și care nu poate fi modificat sau schimbat în mod unilateral de Portugalia, nici prin legislația națională;

               —

               că, potrivit Acordului de sediu, guvernul portughez este obligat să asigure că personalul Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și membrii familiilor acestuia au dreptul să importe din ultima lor țară de reședință sau din țara ai cărei cetățeni sunt, fără taxe vamale și fără interdicții sau restricții, în vederea instalării lor inițiale, în termen de cinci ani de la intrarea lor în funcție la Agenție și cu maximum două transporturi, vehicule cumpărate în condițiile pieței în țara în cauză și că aplicarea anterioară și prezentă a acestor prevederi din Acordul de sediu de către autoritățile portugheze competente nu îndeplinește această obligație;
               în special, că guvernul portughez este obligat să înmatriculeze, la cerere, vehiculele membrilor personalului Agenției și ale familiilor acestuia, care au fost cumpărate în condițiile pieței în țara reședinței anterioare sau în țara ai cărei cetățeni sunt, sub o serie specială, fără taxe vamale și fără interdicții sau restricții;

               —

               că, potrivit Acordului de sediu, guvernul portughez este obligat să asigure că personalul Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și membrii familiilor acestuia beneficiază de privilegiile și imunitățile, de scutirile și de facilitățile acordate de Portugalia membrilor unei categorii comparabile a corpului diplomatic din Republica Portugheză și că aplicarea anterioară și prezentă a acestei prevederi din Acordul de sediu de către autoritățile portugheze competente nu îndeplinește această obligație;
               în special, că guvernul portughez este obligat să aplice normele și prevederile în vigoare până în iulie 2007 referitoare la înmatricularea și taxarea vehiculelor personalului corpului diplomatic, în privința personalului Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă, care a intrat în funcție înaintea acestei date și în privința familiilor acestuia;
               că guvernul portughez este obligat să aplice normele și prevederile în vigoare până în iulie 2007 cu privire la înmatricularea și taxarea vehiculelor personalului corpului diplomatic, în toate celelalte cazuri;
               că guvernul portughez este obligat să asigure că personalului Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și familiilor acestuia le sunt acordate în mod efectiv privilegiile și imunitățile, scutirile și facilitățile acordate de Portugalia membrilor unei categorii comparabile a corpului diplomatic din Republica Portugheză și că practica anterioară și prezentă a autorităților portugheze de a nu soluționa cererile de înmatriculare ale membrilor personalului Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și ale familiilor acestuia este în contradicție cu această obligație;

               —

               că prevederile Acordului de sediu nu trebuie interpretate și aplicate în așa fel încât personalul Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și membrii familiilor acestuia să nu beneficieze cel puțin de drepturile oricărui cetățean al Uniunii Europene care își transferă reședința în Portugalia, în ceea ce privește introducerea pe teritoriul portughez a vehiculelor folosite;

               —

               că un termen rezonabil pentru soluționarea cererilor personalului Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă și ale membrilor familiilor acestuia pentru înmatricularea autoturismelor în aplicarea Acordului de sediu trebuie să fie de cel mult două luni; și

               —

               că Republica Portugheză este obligată la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță.

         Motivele și principalele argumente
   Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă (denumită în continuare „EMSA” sau „Agenția”) a fost creată prin Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 (1) și are sediul în Lisabona. La 28 iulie 2004, a fost semnat Protocolul între guvernul Republicii Portugheze și Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă (2) (denumit în continuare „Acordul de sediu”). Acordul de sediu reglementează relațiile dintre EMSA și Portugalia în calitate de stat gazdă și este aplicabil Agenției și personalului acesteia.
   Reclamanta susține că guvernul portughez, fără o solicitare sau o sugestie anterioară din partea EMSA, a propus încheierea menționatului Acord de sediu care prevede o serie de privilegii și imunități, scutiri și facilități pentru Agenție și personalul acesteia, preluând în mare parte prevederile Protocolului privind privilegiile și imunitățile Comunităților Europene (denumit în continuare „Protocolul”), prevăzând însă și facilități suplimentare. De asemenea, reclamanta susține că textul Acordului de sediu propus era asemănător cu textul Acordului de sediu încheiat la 26 iunie 1996 între Portugalia și Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (denumit în continuare „EMCDDA”), în special cu privire la înmatricularea vehiculelor.
   În septembrie 2005, a fost creat un grup de lucru compus din reprezentanți ai guvernului portughez, pe de o parte, și reprezentanți ai EMSA și EMCDDA, pe de altă parte, în scopul de a elabora prevederi administrative detaliate, necesare pentru punerea în aplicare a celor două acorduri de sediu sau protocoale.
   Reclamanta susține că, prin nesoluționarea cererilor de înmatriculare a vehiculelor, formulate de personalul EMSA, administrația portugheză și-a încălcat obligațiile rezultate din Acordul de sediu care stabilesc cu claritate obligațiile rezultate din protocolul aplicabil EMSA potrivit articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 1406/2002. În plus, reclamanta susține că autoritățile portugheze nu au aplicat legea portugheză relevantă în vigoare în ceea ce privește personalul EMSA și membrii familiilor acestuia, în timp ce a procedat în acest sens pentru EMCDDA și pentru misiunile diplomatice. Potrivit reclamantei, această situație a determinat impedimente grave în funcționarea EMSA, întrucât vehiculele care au fost cumpărate avându-se așteptarea legitimă că normele existente vor fi aplicate au rămas neînmatriculate. De asemenea, vehiculele aduse din locul reședinței anterioare sau din statul de cetățenie al membrilor personalului au rămas cu numerele de înmatriculare din statul membru al reședinței anterioare, în pofida normelor acelui stat cu privire la obligația de a radia înmatricularea. Pe scurt, reclamanta susține că decizia autorităților portugheze de a nu soluționa cererile de înmatriculare a vehiculelor a creat o serie de dificultăți legale și administrative grave pentru membrii personalului care nu au avut altă opțiune decât să conducă un vehicul cu încălcarea obligațiilor referitoare la înmatriculare, asigurare și inspecție tehnică.
   În ceea ce privește competența Curții, se arată, în plus, că articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 prevede competența acesteia de a se pronunța în temeiul unei clauze de arbitraj cuprinsă într-un contract încheiat de Agenție și că articolul 14 din Acordul de sediu prevede că litigiile cu privire la aplicarea acestui acord sunt examinate de un grup ad-hoc alcătuit din patru membri și că litigiile nesoluționate pe această cale sunt deduse judecății Curții de Justiție a Comunităților Europene.
   Potrivit reclamantei, procedura de soluționare a litigiului prevăzută la articolul 14 din Acordul de sediu nu s-a finalizat cu succes și, prin urmare, Curtea de Justiție este competentă în prezentul litigiu referitor la interpretarea Acordului de sediu în conformitate cu articolul 238 CE care prevede competența Curții de Justiție de a se pronunța în temeiul unei clauze compromisorii cuprinsă într-un contract încheiat de Comunitate sau în numele acesteia, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 care prevede că Agenția este un organism al Comunității și în conformitate cu articolul 255 CE care prevede că Tribunalul de Primă Instanță are competența să judece în primă instanță acțiunile menționate la articolul 238 CE.
   În plus, reclamanta arată că urmărește să obțină o confirmare din partea Tribunalului, în sensul că Acordul de sediu este un instrument de drept internațional din sfera dreptului comunitar, care obligă autoritățile portugheze și care nu poate fi modificat în mod unilateral. Aceasta solicită, în plus, o hotărâre care să declare că soluționarea cererilor de înmatriculare a autovehiculelor membrilor personalului său este în contradicție cu prevederile protocolului și că autoritățile portugheze sunt obligate să pună în aplicare prevederile relevante ale protocolului într-un termen rezonabil. În sfârșit, reclamanta susține că Acordul de sediu nu poate fi interpretat în așa fel încât, în ceea ce privește înmatricularea vehiculelor, personalul EMSA să nu beneficieze cel puțin de drepturile pe care le are orice cetățean din Uniunea Europeană, care își transferă reședința în Portugalia.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unei Agenții Europene pentru Siguranță Maritimă (JO L 2008, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 9, p. 152).

      (2)  Publicat în Jurnalul Oficial Portughez nr. 224 din 22 septembrie 2004, p. 6073, disponibil pe site-ul EMSA: http://www.emsa.europa.eu/Docs/legis/protocol %20pt %20government %20and %20emsa.pdf.


title: Cauza C-385/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Republica Lituania) la 29 septembrie 2009 — Nidera Handelscompagnie BV/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Republica Lituania) la 29 septembrie 2009 — Nidera Handelscompagnie BV/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Cauza C-385/09)
   2009/C 312/28
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Nidera Handelscompagnie BV

      Pârât: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Întrebările preliminare

               1.

               O reglementare, în temeiul căreia au dreptul de deducere a TVA-ului numai plătitorii de TVA, cu alte cuvinte numai persoanele impozabile înregistrate ca plătitori de TVA într-un stat membru (în cauza de față, în Lituania) în conformitate cu legislația în vigoare, este conformă cu dispozițiile Directivei 2006/112/CE referitoare la dreptul de deducere a TVA-ului?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, o reglementare, în temeiul căreia un plătitor de TVA are dreptul de deducere a TVA-ului aferent intrărilor și/sau a TVA-ului la import cu privire la bunuri și/sau servicii achiziționate înainte de data înregistrării ca plătitor de TVA numai dacă aceste bunuri vor fi utilizate pentru o activitate a respectivului plătitor de TVA care este supusă TVA-ului, cu alte cuvinte TVA-ul aferent intrărilor și/sau TVA-ul la import cu privire la bunuri și servicii achiziționate înainte de data înregistrării sale ca plătitor de TVA nu poate fi dedus în situația în care aceste bunuri au fost deja utilizate pentru respectiva activitate, este conformă cu principiile generale de deducere a TVA-ului prevăzute de Directiva 2006/112/CE?


title: Cauza C-308/07 P: Recurs introdus la 5 iulie 2007 de Koldo Gorostiaga Atxalandabaso împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 24 aprilie 2007 în cauza T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/23

         Recurs introdus la 5 iulie 2007 de Koldo Gorostiaga Atxalandabaso împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 24 aprilie 2007 în cauza T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European
   (Cauza C-308/07 P)
   (2007/C 211/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (reprezentant: D. Rouget, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European
   Concluziile recurentului

               —

               declararea ca fondat a prezentului recurs și, în consecință, anularea ordonanței Tribunalului de Primă Instanță din 24 aprilie 2007;

               —

               pronunțarea definitivă asupra litigiului și anularea Deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 22 martie 2006 prin care i s-a impus recurentului restituirea sumei de 118 360,18 euro și s-a procedat la o reținere a mai multor indemnizații parlamentare datorate acestuia de către Parlament;

               —

               suportarea de către pârât a propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de recurent.

         Motivele și principalele argumente
   Recurentul invocă șase motive în sprijinul recursului.
   Prin primul motiv, acesta contestă aplicarea articolului 111 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, care îl privează de dreptul la un proces echitabil pentru că nu a fost ascultat în prealabil de către Tribunal și, mai mult, nu a putut răspunde la argumentele Parlamentului.
   Prin al doilea motiv, recurentul arată că s-a încălcat principiul imparțialității deoarece cele două acțiuni succesive pe care le-a introdus în cauzele T-146/04 și T-132/06, în care au fost pronunțate hotărârea din 22 decembrie 2005 și ordonanța din 24 aprilie 2007, au fost judecate pe fond de aceiași judecători. Or, principiul sus-menționat impune ca un judecător să nu judece, nici chiar în același grad de jurisdicție, o cauză care se întemeiază pe fapte identice sau suficient de conexe celor ale unei cauze în care s-a pronunțat anterior.
   Prin al treilea motiv, recurentul susține că Tribunalul a evaluat în mod eronat sfera de aplicare a hotărârii din 22 decembrie 2005. Dat fiind că fusese anulată pentru necompetență decizia luată de Secretarul General al Parlamentului la 24 februarie 2004, recurentul nu avea într-adevăr niciun motiv de a formula un recurs la Curte împotriva acestei hotărâri, constatarea necompetenței de către judecător conducând la inexistența deciziei afectate de acest viciu.
   Prin al patrulea motiv, recurentul contestă refuzul sistematic al Tribunalului de a lua în considerare argumentele formulate de acesta în vederea obținerii anulării Deciziei Secretarului General al Parlamentului din 22 martie 2006. Această din urmă decizie constituia o decizie nouă, diferită de decizia din 24 februarie 2004, și Tribunalul avea deci obligația de a analiza toate motivele, de fond și de formă, pe care le-a formulat pentru a o contesta.
   Prin al cincilea motiv, recurentul îi reproșează Tribunalului că a refuzat să examineze motivul întemeiat pe forța majoră, deși acest motiv nu a fost invocat în acțiunea formulată împotriva deciziei din 24 februarie 2004.
   În cele din urmă, prin cel de-al șaselea motiv, recurentul îi reproșează Tribunalului că nu a respectat principiul bunei administrări prin refuzarea în special a oricărei referiri la Codul de bună conduită administrativă adoptat de Parlament la 6 septembrie 2001.


title: Cauza T-135/12: Acțiune introdusă la 2 martie 2012 — Franța/Comisia

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/24

         Acțiune introdusă la 2 martie 2012 — Franța/Comisia
   (Cauza T-135/12)
   2012/C 174/41
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter și J. Rossi, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin cererea introductivă formulată, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2011) 9403 final a Comisiei din 20 decembrie 2011 prin care se declară compatibil cu piața internă, în anumite condiții, ajutorul acordat de Republica Franceză în favoarea France Télécom privind reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat care lucrează pentru France Télécom [ajutorul de stat nr. C 25/2008 (ex NN 23/2008)].
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, care cuprinde două aspecte, întemeiat pe o încălcare a articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât Comisia a considerat că reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat care lucrează pentru France Télécom constituia un ajutor de stat. Reclamanta susține că:

                           —

                           Comisia ar fi considerat în mod eronat că reducerea contribuției care trebuie plătită statului de France Télécom nu compensează dezavantajul structural suportat de această întreprindere în urma intrării în vigoare a legii din 1990 și că măsura acordă France Télécom un avantaj;

                           —

                           cu titlu subsidiar, Comisia ar fi considerat în mod eronat că France Télécom a beneficiat de un avantaj începând din anul 1996, în pofida plății unei contribuții forfetare excepționale de către această întreprindere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe o încălcare a articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, întrucât Comisia a condiționat compatibilitatea măsurii în cauză de respectarea condiției prevăzute la articolul 2 din decizia în litigiu. Acest al doilea motiv cuprinde două aspecte.

                           —

                           Prin intermediul primului aspect, reclamanta susține că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE a fost încălcat de Comisie atunci când aceasta a considerat că rata de echitate concurențială nu era atinsă în speță ca urmare a neluării în considerare a riscurilor care nu sunt comune la calcularea contribuției plătite de France Télécom în urma intrării în vigoare a legii din 1996.

                           —

                           Prin intermediul celui de al doilea aspect, reclamanta susține, cu titlu subsidiar, că articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE a fost încălcat de Comisie atunci când aceasta a refuzat să aprecieze insuficiența ratei de echitate concurențială ținând seama de plata unei contribuții forfetare excepționale de către France Télécom și atunci când a concluzionat că această întreprindere nu fusese pusă într-o situație de echivalență completă cu concurentele sale până în 2043.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, întrucât Comisia ar fi refuzat să rețină o rată de 7 % drept rată de actualizare a contribuției forfetare excepționale.


title: Cauza T-360/06: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Heijmans/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața olandeză a bitumului rutier — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit” )

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/18

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Heijmans/Comisia
   (Cauza T-360/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața olandeză a bitumului rutier - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit)
   2012/C 355/35
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Heijmans NV (Rosmalen, Țările de Jos) (reprezentanți: inițial M. Smeets și A. Van den Oord, ulterior M. Smeets, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Bouquet și A. Nijenhuis, agenți, asistați inițial de F. Wijckmans, F. Tuytschaever și L. Gyselen, ulterior A. Bouquet, A. Nijenhuis și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de F. Wijckmans și F. Tuytschaever, avocați)

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită, cu titlu principal, anularea Deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] [cazul COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos)], în măsura în care o privește pe reclamantă și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate acesteia prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Heijmans NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza C-491/15 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2015 de Rainer Typke împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 2 iulie 2015 în cauza T-214/13, Rainer Typke/Comisia Europeană

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/2

         Recurs introdus la 18 septembrie 2015 de Rainer Typke împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 2 iulie 2015 în cauza T-214/13, Rainer Typke/Comisia Europeană
   (Cauza C-491/15 P)
   (2016/C 027/03)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Rainer Typke (reprezentant: C. Cortese, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               anularea punctelor 2 și 3 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului din 2 iulie 2015 în cauza T-214/13, Typke/Comisia Europeană;

               —

               anularea deciziei adoptate de secretarul general al Comisiei Europene în procedura Gestdem 2012/3258;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă un motiv unic, împărțit în două aspecte.
   În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de interpretare a Regulamentului nr. 1049/2001 și în special a articolului 3 litera (a) și a articolului 4 alineatul (6) întrucât a plecat de la principiul potrivit căruia aplicarea articolelor pertinente unor baze de date relaționale normalizate impune o distincție între accesul parțial la documentele stocate într-o bază de date relațională și simplul acces la informațiile conținute în bază. Această din urmă formă de acces nu ar fi acoperită de dispozițiile regulamentului privind accesul, iar acest lucru se pretinde că ar echivala cu crearea unui noi document. Tribunalul a săvârșit în special o eroare prin faptul că a concluzionat în esență că Regulamentul nr. 1049/2001 ar exclude din domeniul său de aplicare o cerere de acces la o bază de date relațională întrucât impune formularea unei cereri SQL care nu a fost utilizată anterior de instituția sesizată „pe un temei mai mult sau mai puțin legal pentru baza de date în cauză” și „anteprogramată” în măsura în care se pretinde că acest lucru nu ar implica o căutare efectuată prin utilizarea instrumentelor de căutare disponibile pentru baza de date în discuție și ar implica, așadar, crearea unui nou document.
   În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare prin faptul că a declarat că cererea reclamantului nu făcea referire la un document existent și nu intra în orice caz în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1049/2001, pe baza următoarelor prezumții eronate:

               —

               nu ar fi posibil pentru instituția sesizată să răspundă pozitiv la cererea de acces întrucât documentele existente nu ar fi apte să răspundă la cerere (hotărârea din primă instanță, punctul 73) sau întrucât accesul la aceste documente se pretinde că nu a fost solicitat de reclamant (hotărârea din primă instanță, punctul 67)

               —

               cererea reclamantului ar fi formulată potrivit unei scheme neprevăzute de baza de date pertinentă, în special din cauza operațiunilor de prelucrare a datelor pe care acest lucru le-ar impune (hotărârea din primă instanță, punctele 58, 66, 68, 62 și 63)

               —

               acest lucru ar presupune crearea unui nou document care să conțină informații într-un nou format și potrivit unor criterii de selecție specificate de reclamant (hotărârea din primă instanță, punctele 61 și 67).

         Prin faptul că a făcut toate declarațiile criticate în cadrul prezentului paragraf, Tribunalul a denaturat sensul clar al probelor prezentate și aflate la dispoziția sa. Acest lucru este valabil și pentru declarația Tribunalului potrivit căreia o prezumție de legalitate s-ar aplica în prezenta cauză în ceea ce privește declarația instituției sesizate că documentele la care se solicită accesul nu există (hotărârea din primă instanță, punctul 66).


title: Cauza C-409/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Patent- und Markensenat – Austria) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH/Pfahnl Backmittel GmbH (Mărci — Directiva 2008/95/CE — Articolul 12 alineatul (2) litera (a) — Decădere — Marcă devenită, prin activitatea sau prin inactivitatea titularului său, desemnarea uzuală în comerț a unui produs sau a unui serviciu pentru care este înregistrată — Perceperea semnului verbal „KORNSPITZ” de vânzători, pe de o parte, și de utilizatorii finali, pe de altă parte — Pierderea caracterului distinctiv doar din punctul de vedere al utilizatorilor finali)

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 martie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Patent- und Markensenat – Austria) – Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH/Pfahnl Backmittel GmbH
   (Cauza C-409/12) (1)

   ((Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 12 alineatul (2) litera (a) - Decădere - Marcă devenită, prin activitatea sau prin inactivitatea titularului său, desemnarea uzuală în comerț a unui produs sau a unui serviciu pentru care este înregistrată - Perceperea semnului verbal „KORNSPITZ” de vânzători, pe de o parte, și de utilizatorii finali, pe de altă parte - Pierderea caracterului distinctiv doar din punctul de vedere al utilizatorilor finali))
   2014/C 129/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Patent- und Markensenat

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH

      Pârâtă: Pfahnl Backmittel GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Oberster Patent- und Markensenat – Interpretarea articolului 12 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 299, p. 25) – Motive de decădere – Marcă verbală înregistrată care a devenit pentru consumatori desemnarea uzuală a produsului în cauză ca urmare a lipsei de informaţii din partea comercianților intermediari cu privire la existenţa mărcii – Inexistenţa unor denumiri alternative pentru a descrie produsul în cauză – Inactivitatea titularului mărcii

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 12 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, titularul unei mărci se expune decăderii din drepturile conferite de această marcă asupra unui produs pentru care aceasta este înregistrată atunci când, prin activitatea sau prin inactivitatea acestui titular, marca respectivă a devenit desemnarea uzuală a produsului în cauză doar din punctul de vedere al utilizatorilor finali ai acestuia.

               2)

               Articolul 12 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că poate fi calificat drept „inactivitate” în sensul acestei dispoziții faptul că titularul unei mărci se abține să încurajeze vânzătorii să utilizeze în mai mare măsură această marcă pentru comercializarea unui produs pentru care marca respectivă este înregistrată.

               3)

               Articolul 12 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că pronunțarea decăderii din drepturile conferite titularului de o marcă nu presupune să se stabilească dacă, în cazul unui produs pentru care marca a devenit desemnarea uzuală în comerț, există și alte desemnări.

      (1)  JO C 399, 22.12.2012.


title: Cauza T-166/09 P: Recurs introdus la 27 aprilie 2009 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 18 februarie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-70/07, Marcuccio/Comisia

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/56

         Recurs introdus la 27 aprilie 2009 de Luigi Marcuccio împotriva Ordonanței pronunțate la 18 februarie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-70/07, Marcuccio/Comisia
   (Cauza T-166/09 P)
   2009/C 141/114
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea în întregime și fără nicio excepție a Ordonanței din 18 februarie 2009, pronunțată în cauza F-70/07 (denumită în continuare „cauza în care s-a declarat recursul”), Marcuccio/Comisia, de Camera întâi a Tribunalului Funcției Publice;

               —

               constatarea faptului că acțiunea în primă instanță, cu privire la care a fost pronunțată ordonanța atacată, era perfect admisibilă în întregime și fără nicio excepție;

               —

               în măsura în care este necesar, constatarea faptului că Tribunalul Funcției Publice a săvârșit o eroare de drept cu privire la calificarea anumitor concluzii formulate în cererea de sesizare a organului jurisdicțional de primă instanță în cauza în care s-a declarat recursul drept „cerere de plată a cheltuielilor” (a se vedea punctul 16 din ordonanța atacată);

               —

               în măsura în care este necesar, constatarea faptului că Tribunalul Funcției Publice era competent să se pronunțe, în calitate de organ jurisdicțional de primă instanță asupra tuturor concluziilor reclamantului, fără excepție, (denumite în continuare „concluziile”) în cauza în care s-a declarat recursul și în plus

         În principal:

               —

               Admiterea în întregime și fără nicio excepție a concluziilor, care trebuie considerate ca fiind reproduse în prezentul recurs cu toate efectele juridice;

               —

               obligarea intimatei la restituirea către recurent a tuturor cheltuielilor, taxelor și onorariilor suportate de acestea din urmă și aferente atât procesului în primă instanță precum și prezentului proces de recurs sau

         În subsidiar:

               —

               Retrimiterea cauzei în care s-a declarat recursul la Tribunalul Funcției Publice, la un complet de judecată diferit, pentru a se pronunța din nou asupra acesteia.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea pretențiilor sale, recurentul invocă:

               —

               nelegalitatea trimiterii parțiale a cauzei în care s-a declarat recursul la Tribunalul de Primă Instanță, între altele pentru motivul interpretării și aplicării greșite a articolului 90 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „Statutul funcționarilor”) și pentru lipsă absolută de motivare;

               —

               încălcarea, interpretarea și aplicarea greșită a principiului instanței stabilite prin lege, precum și a articolului 47din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”);

               —

               nelegalitatea respingerii, pentru motivul presupusei inadmisibilități, a altor concluzii decât cele cu privire la care Tribunalul Funcției Publice și-a declarat necompetența de a se pronunța, între altele pentru motivul interpretării și aplicării greșite a articolului 90 din Statutul funcționarilor și a noțiunii de acțiune în instanță pentru repararea prejudiciului, accesorie la o acțiune în instanță de anulare a unei decizii adoptate de o instituție comunitară, precum și pentru lipsă absolută de motivare și denaturarea faptelor;

               —

               vicii de procedură de natură să aducă atingere în mod grav intereselor recurentului, din cauza încălcării obligației de a nu ține cont de conținutul înscrisului menționat la punctul 11 din ordonanța atacată, în măsura în care acesta din urmă a fost prezentat tardiv, precum și ca urmare a solicitării adresate părților de a prezenta înscrisuri extra ordinem și a includerii ulterioare a acestora în dosarul acțiunii în primă instanță, de natură să aducă atingere în mod grav intereselor recurentului;

               —

               încălcarea normelor privind procesul echitabil, a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului și a articolului 47 din cartă.


title: Cauza T-27/14: Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2014 — Cehia/Comisia

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/22

         Acțiune introdusă la 10 ianuarie 2014 — Cehia/Comisia
   (Cauza T-27/14)
   2014/C 85/38
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei C(2013)7221 final a Comisiei Europene din 4 noiembrie 2013 care invită la anularea deciziei ministerului ceh al comerțului și industriei care acordă unei instalații de depozitare a gazului de la Dambořice o derogare de la normele juridice naționale de punere în aplicare a Directivei 2003/55/CE privind normele de acces al terților (1) și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 266 alineatul (1) TFUE
               În acest context, reclamanta arată că Comisia a adoptat decizia atacată în mod evident contrară Hotărârii Tribunalului din 6 septembrie 2013,Globula/Comisia, T-465/11.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 22 alineatul (4) din Directiva 2003/55/CE
               În această privință, reclamanta arată că Comisia a adoptat decizia atacată după expirarea termenului prevăzut la articolul 22 alineatul (4) din Directiva 2003/55/CE.

      (1)  Directiva 2003/55/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 98/30/CE (JO L 176, p. 57, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 80).


title: Cauza C-95/09: Ordonanța președintelui Curț din 1 iulie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/37

         Ordonanța președintelui Curț din 1 iulie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-95/09) (1)

   ()
   2010/C 346/65
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza C-276/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — The Wellcome Foundation Ltd/Paranova Pharmazeutika Handels GmbH (Marcă — Produs farmaceutic — Reambalare — Import paralel — Modificare substanțială a aspectului ambalajului — Obligație de notificare prealabilă)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/2

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — The Wellcome Foundation Ltd/Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
   (Cauza C-276/05) (1)

   (Marcă - Produs farmaceutic - Reambalare - Import paralel - Modificare substanțială a aspectului ambalajului - Obligație de notificare prealabilă)
   (2009/C 44/02)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberster Gerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: The Wellcome Foundation Ltd

      Pârâtă: Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof — Interpretarea articolului 7 din Directiva 89/104/CEE: Prima directivă a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Reambalarea unui produs farmaceutic care a făcut obiectul unui import paralel — Modificare substanțială a aspectului ambalajului — Întinderea obligației de notificare prealabilă
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 7 alineatul (2) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretat în sensul că, dacă s-a stabilit că reambalarea produsului farmaceutic, cu un nou ambalaj, este necesară pentru comercializarea ulterioară a acestuia în statul membru de import, modul de prezentare a acestui ambalaj trebuie apreciat numai având în vedere condiția potrivit căreia acesta nu trebuie să fie de natură să prejudicieze reputația mărcii și pe cea a titularului său.

               2)

               Articolul 7 alineatul (2) din Directiva 89/104, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretat în sensul că revine importatorului paralel obligația de a furniza titularului mărcii informațiile necesare și suficiente pentru a-i permite acestuia să verifice că reambalarea produsului sub această marcă este necesară pentru comercializarea sa în statul membru de import.

      (1)  JO C 217, 3.9.2005.


title: Cauza C-318/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Förvaltningsrätten i Falun (Suedia) la 27 iunie 2011 — Daimler AG/Skatteverket

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/29

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Förvaltningsrätten i Falun (Suedia) la 27 iunie 2011 — Daimler AG/Skatteverket
   (Cauza C-318/11)
   2011/C 269/54
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Förvaltningsrätten i Falun

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Daimler AG

      Pârât: Skatteverket

      Întrebările preliminare

               1.

               Cum trebuie interpretată în cadrul unei aprecieri întemeiate pe dispozițiile relevante din dreptul Uniunii Europene expresia „sediu comercial fix de la care să fie efectuate operațiuni economice” (1)?

               2.

               O persoană impozabilă care are sediul activității sale economice într-un alt stat membru și a cărei activitate constă în principal în fabricarea și vânzarea de autoturisme, și care a desfășurat activități de încercare de autoturisme în condiții hibernale la instalații din Suedia, poate fi considerată ca având un sediu comercial fix în Suedia de la care să fi fost efectuate operațiuni economice în cazul în care acea persoană a achiziționat bunuri și servicii care au fost primite și utilizate la instalațiile de încercare din Suedia fără a avea personal propriu staționat permanent în Suedia și în cazul în care activitatea de încercare este necesară desfășurării activității economice a acelei persoane într-un alt stat membru?

               3.

               Influențează răspunsul la întrebarea 2 faptul că persoana impozabilă are o filială suedeză pe care o controlează în totalitate, al cărei scop aproape exclusiv este de a furniza diferite servicii persoanei în cauză care sunt legate de activitatea de încercare respectivă?

      (1)  Articolele 170 și 171 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7), articolele 1 și 2 din A opta directivă a Consiliului din 6 decembrie 1979 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sisteme de restituire a taxei pe valoarea adăugată persoanelor impozabile care nu sunt stabilite pe teritoriul țării (JO L 331, p. 11, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 34) și articolele 2, 3 și 5 din Directiva 2008/9/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare (JO L 44, p. 23).


title: Cauza C-430/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 21 septembrie 2012 — Elena Luca/Casa de Asigurări de Sănătate Bacău

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 21 septembrie 2012 — Elena Luca/Casa de Asigurări de Sănătate Bacău
   (Cauza C-430/12)
   2012/C 399/16
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Elena Luca

      Pârâtă: Casa de Asigurări de Sănătate Bacău

      Întrebările preliminare

               1.

               Dacă art. 56 din [TFUE] (ex-articolul 49 TCE) și art. 22 din Regulamentul nr. 1408/71 (1) se opun unor dispoziții naționale, precum cele ale art. 40 alin. l lit. b, art. 45 și art. 46 din Ordinul 592/2008 potrivit cărora lucrătorul salariat sau independent sau membrii de familie ai acestora au dreptul să obțină rambursarea valorii totale a cheltuielilor efectuate pentru asistență medicală în străinătate numai dacă au obținut o autorizație prealabilă în acest sens?

               2.

               Dacă plata parțială a unui tratament medical efectuat în interiorul Comunității calculat conform tarifelor statului membru asigurator — în speța noastră conform art. 71 din Ordinul 122/2007 (în prezent abrogat prin Ordinul 729/2009) reprezintă o restricție în sensul art. 56 [TFUE] (ex-articolul 49 TCE)?

               3.

               Dacă răspunsul la întrebarea precedentă este afirmativ, în limita cărei sume trebuie rambursate cheltuielile efectuate de persoane asigurate în ipoteza în care cuantumul plăților prevăzute în legislația statului membru de reședință este diferit de cuantumul prestațiilor prevăzute de legislația statului membru în care a fost efectuat tratamentul?

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza T-136/14: Acțiune introdusă la 24 februarie 2014 – Tilda Riceland Private/OAPI – Siam Grains (BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE)

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/55

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2014 – Tilda Riceland Private/OAPI – Siam Grains (BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE)
   (Cauza T-136/14)
   2014/C 135/71
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tilda Riceland Private Ltd (Gurgaon, India) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister, N. Urwin și D. Sills, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Siam Grains Co. Ltd (Bangkok, Thailanda)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs din cadrul Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 decembrie 2013, pronunțată în cauza R 1086/2012-4;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă cu negru și alb care cuprinde elementele verbale „BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE” pentru bunuri din clasa 30 – Cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 3 520 641

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca neînregistrată și semnul „utilizat în cadrul desemnării comerciale a unei clase de produse”„BASMATI”, utilizat în Regatul Unit cu privire la „orez”

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în întregime opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza T-170/13: Acțiune introdusă la 21 martie 2013 — Benelli Q.J./OAPI — Demharter (MOTOBI)

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/27

         Acțiune introdusă la 21 martie 2013 — Benelli Q.J./OAPI — Demharter (MOTOBI)
   (Cauza T-170/13)
   2013/C 147/49
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Benelli Q.J. Srl (Pesaro, Italia) (reprezentant: P. Lukácsi, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Demharter GmbH (Dillingen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei adoptate de pârât și dispunerea respingerii cererii de decădere formulate de persoana care a solicitat declararea nulității;

               —

               anularea deciziei adoptate de pârât și trimiterea cauzei la OAPI în vederea reexaminării acesteia și a adoptării unei noi decizii în cazul în care Tribunalul consideră că este inevitabilă efectuarea unei alte analize aprofundate a dovezii utilizării seriose;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „MOTOBI” pentru produse din clasa 12 — înregistrarea mărcii comunitare nr. 835 264

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Decizia diviziei de anulare: anulează marca comunitară.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza T-43/14: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Heidrick & Struggles International/OAPI (THE LEADERSHIP COMPANY) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale THE LEADERSHIP COMPANY — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b)și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/52

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Heidrick & Struggles International/OAPI (THE LEADERSHIP COMPANY)
   (Cauza T-43/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale THE LEADERSHIP COMPANY - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b)și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 046/67)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Heidrick & Struggles International, Inc. (Chicago, Illinois, Statele Unite) (reprezentant: A. Norris, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. Harrington, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 10 octombrie 2013 (cauza R 338/2013-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal THE LEADERSHIP COMPANY ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Heidrick & Struggles International Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza C-543/11: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Woningstichting Maasdriel/Staatssecretaris van Financiën [Taxa pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Articolul 135 alineatul (1) litera (k) coroborat cu articolul 12 alineatele (1) și (3) — Teren pe care nu s-au ridicat construcții — Teren construibil — Noțiuni — Lucrări de demolare în vederea ridicării unei construcții viitoare — Scutire de TVA]

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/5

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 17 ianuarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Woningstichting Maasdriel/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-543/11) (1)

   (Taxa pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Articolul 135 alineatul (1) litera (k) coroborat cu articolul 12 alineatele (1) și (3) - Teren pe care nu s-au ridicat construcții - Teren construibil - Noțiuni - Lucrări de demolare în vederea ridicării unei construcții viitoare - Scutire de TVA)
   2013/C 63/07
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Woningstichting Maasdriel

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Hoge Raad der Nederlanden — Interpretarea articolului 135 alineatul (1) litera (k) coroborat cu articolul 12 alineatele (1) și (3) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7) — Scutiri prevăzute de directivă — Livrare a unui teren neconstruit.

      Dispozitivul

   Articolul 135 alineatul (1) litera (k) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborat cu articolul 12 alineatele (1) și (3) din această directivă trebuie interpretat în sensul că scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută de prima dispoziție nu privește o operațiune, precum cea în discuție în litigiul principal, de livrare a unui teren pe care nu erau ridicate construcții ulterior demolării clădirii care se afla pe acesta și pe care, la data acelei livrări, nu fuseseră realizate alte lucrări de amenajare a terenului decât demolarea, din moment ce rezultă dintr-o apreciere globală a împrejurărilor aferente acestei operațiuni și care prezintă importanță la data livrării, inclusiv intenția părților, în cazul în care este susținută de elemente obiective, că, la acea dată, terenul în discuție era destinat efectiv ridicării de construcții, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012


title: Cauza C-22/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Prešove — Slovacia) — Katarína Haasová/Rastislav Petrík, Blanka Holingová [Asigurare obligatorie de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule — Directiva 72/166/CEE — Articolul 3 alineatul (1) — Directiva 90/232/CEE — Articolul 1 — Accident rutier — Decesul unui pasager — Drept la despăgubire al soțului și al copilului minor — Prejudiciu moral — Despăgubire — Acoperire de asigurarea obligatorie]

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/5

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Prešove — Slovacia) — Katarína Haasová/Rastislav Petrík, Blanka Holingová
   (Cauza C-22/12) (1)

   (Asigurare obligatorie de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule - Directiva 72/166/CEE - Articolul 3 alineatul (1) - Directiva 90/232/CEE - Articolul 1 - Accident rutier - Decesul unui pasager - Drept la despăgubire al soțului și al copilului minor - Prejudiciu moral - Despăgubire - Acoperire de asigurarea obligatorie)
   2013/C 367/07
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Krajský súd v Prešove

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Katarína Haasová

      Pârâți: Rastislav Petrík, Blanka Holingová

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Krajský súd v Prešove — Interpretarea articolului 1 din A treia Directivă 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 240) și a articolului 3 alineatul (1) din Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 103, p.1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 10) — Extinderea garanției în favoarea terților furnizate de asigurarea obligatorie — Dispoziție națională care nu prevede o despăgubire pentru prejudiciul moral

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi, articolul 1 alineatele (1) și (2) din A doua directivă 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre privind asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2005/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005, și articolul 1 primul paragraf din A treia directivă 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule trebuie interpretate în sensul că asigurarea obligatorie de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule trebuie să acopere despăgubirea pentru prejudiciile morale suferite de persoanele apropiate victimelor decedate într-un accident rutier, în măsura în care această despăgubire este prevăzută în temeiul răspunderii civile a asiguratului de dreptul național aplicabil litigiului principal.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza C-168/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 ianuarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Milano) — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA (Proprietate industrială și comercială — Directiva 98/71/CE — Protecția juridică a desenelor și modelelor industriale — Articolul 17 — Obligația de cumulare a protecției desenelor sau modelelor industriale cu protecția dreptului de autor — Legislație națională care exclude sau face inopozabilă pentru o anumită perioadă protecția prin dreptul de autor pentru desenele sau modelele industriale intrate în domeniul public înainte de intrarea în vigoare a acesteia — Principiul protecției încrederii legitime)

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 ianuarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Milano) — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA
   (Cauza C-168/09) (1)

   (Proprietate industrială și comercială - Directiva 98/71/CE - Protecția juridică a desenelor și modelelor industriale - Articolul 17 - Obligația de cumulare a protecției desenelor sau modelelor industriale cu protecția dreptului de autor - Legislație națională care exclude sau face inopozabilă pentru o anumită perioadă protecția prin dreptul de autor pentru desenele sau modelele industriale intrate în domeniul public înainte de intrarea în vigoare a acesteia - Principiul protecției încrederii legitime)
   2011/C 80/05
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Milano

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Flos SpA

      Pârâtă: Semeraro Casa e Famiglia SpA

      în prezența: Assoluce — Associazione nazionale delle Imprese degli Apparecchi di Illuminazione

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Milano — Interpretarea articolelor 17 și 19 din Directiva 98/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind protecția juridică a desenelor și modelelor industriale — Legislație națională care a transpus directiva introducând protecția dreptului de autor pentru desene sau modele industriale — Posibilitatea unui stat membru de a extinde condițiile de acordare a acestei protecții

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 17 din Directiva 98/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind protecția juridică a desenelor și modelelor industriale trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care exclude de la protecția prin dreptul de autor acordată de acest stat membru desenele sau modelele industriale care au făcut obiectul înregistrării pentru sau într-un stat membru și care au intrat în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a acestei reglementări, deși acestea îndeplineau toate condițiile necesare pentru a beneficia de o astfel de protecție.

               2.

               Articolul 17 din Directiva 98/71 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care exclude, fie pentru o perioadă importantă de 10 ani, fie în totalitate, de la protecția prin dreptul de autor desenele sau modelele industriale care, deși îndeplineau toate condițiile necesare pentru a beneficia de această protecție, au intrat în domeniul public anterior datei de intrare în vigoare a acestei reglementări, în privința oricărui terț care a fabricat și a comercializat pe teritoriul național produse realizate după aceste desene și modele industriale, indiferent de data la care aceste acte au fost efectuate.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza F-67/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 6 februarie 2013 — Marcuccio/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Acțiune în despăgubire — Nelegalitate — Trimitere a unei scrisori privind executarea unei hotărâri reprezentantului reclamantului în recursul împotriva hotărârii menționate — Acțiune vădit nefondată — Articolul 94 litera (a) din Regulamentul de procedură]

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/35

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 6 februarie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-67/12) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Acțiune în despăgubire - Nelegalitate - Trimitere a unei scrisori privind executarea unei hotărâri reprezentantului reclamantului în recursul împotriva hotărârii menționate - Acțiune vădit nefondată - Articolul 94 litera (a) din Regulamentul de procedură)
   2013/C 147/66
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a cererii reclamantului de a obține o despăgubire pentru faptul că pârâta ar fi trimis o scrisoare referitoare la reclamant unui avocat care încă nu îl reprezenta în această cauză

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Îl obligă pe domnul Marcuccio la plata către Tribunal a sumei de 2 000 de euro.

      (1)  JO C 311, 13.10.2012, p. 16.


title: Cauza T-482/09: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2009 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER Cittá)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/68

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2009 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER Cittá)
   (Cauza T-482/09)
   2010/C 24/121
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: ATB Norte, SL (Burgos, Spania) (reprezentanți: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. L. Curtis-Oliver și G. Marín Raigal, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Bricocenter Italia Srl [Rozzano Milanofiori (Milano), Italia]

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 septembrie 2009 (R 1047/2008-4);

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Bricocenter Srl.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă conținând elementul verbal „BRICOCENTER Cittá” (cererea de înregistrare nr. 4 939 302) pentru servicii din clasa 35.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile figurative comunitare care conțin elementele verbale „CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO” (nr. 3 262 623) și „ATB CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO” (nr. 989 046), pentru servicii din clasele 35, 37 și 39.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge opoziția în totalitate.

      Motivele invocate: interpretarea și aplicarea incorecte ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza F-37/11: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/16

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-37/11)
   2011/C 173/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: P. Nelissen Grade și G. Leblanc, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de excludere a reclamantului din concursul general EPSO AD/177/10

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) din 13 iulie 2010 de excludere a reclamantului din concursul general EPSO AD/177/10;

               —

               anularea deciziei AIPN din 5 ianuarie 2011 de respingere a reclamației reclamantului;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               în subsidiar, declararea faptului că reclamantul nu trebuie să fie obligat la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie.


title: Cauza T-358/13: Acțiune introdusă la 9 iulie 2013 — Italia/Comisia

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/40

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2013 — Italia/Comisia
   (Cauza T-358/13)
   2013/C 252/68
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: M. Salvatorelli, avvocato dello Stato și G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare a Comisiei 2013/209/UE din 26 aprilie 2013 notificată cu numărul C(2013) 2444 la 29 aprilie 2013 prin scrisoarea nr. SG-Greffe (2013) D/5879, primită la Reprezentanța permanentă a Italiei pe lângă Uniunea Europeană la 29 aprilie 2013, având drept obiect „închiderea conturilor agențiilor de plăți din statele membre referitoare la cheltuielile finanțate de Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) pentru exercițiul financiar 2012” în măsura în care, clasificând în cadrul „sumelor nereutilizabile” suma de 5 006 487,10 euro aferentă Regione Basilicata, prevede scăderea acestei sume din limita de cheltuieli a FEADR pentru PDR al Regione Basilicata și, în consecință, implică imposibilitatea utilizării sale în cadrul limitei de cheltuieli menționate, determinând în esență dezangajarea acesteia;

               —

               obligarea Comisiei Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, guvernul italian atacă Decizia de punere în aplicare a Comisiei 2013/209/UE din 26 aprilie 2013, notificată cu numărul C(2013) 2444 la 29 aprilie 2013, având drept obiect „închiderea conturilor agențiilor de plăți din statele membre referitoare la cheltuielile finanțate de Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) pentru exercițiul financiar 2012” în măsura în care, clasificând în cadrul „sumelor nereutilizabile” suma de 5 006 487,10 euro aferentă Regione Basilicata, prevede scăderea acestei sume din limita de cheltuieli a FEADR pentru PDR (Programul de dezvoltare rurală) al Regione Basilicata și, în consecință, implică imposibilitatea utilizării sale în cadrul limitei de cheltuieli menționate, determinând în esență dezangajarea acesteia.
   În această privință, reclamanta afirmă că rectificarea pornește de la premisa reținută de serviciile Comisiei, potrivit căreia unele proiecte plătite în cursul celui de al patrulea trimestru al anului 2011 nu ar fi putut fi inserate în declarația trimestrială de cheltuieli întrucât nu erau conforme cu PDR în vigoare.
   Poziția Comisiei, care a determinat adoptarea deciziei de punere în aplicare atacată, pare să fie viciată sub diferite aspecte.

               —

               În primul rând, este legitimă îndoiala cu privire la corectitudinea introducerii reducerii care rezultă din articolul 27 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, calificată drept „sumă nereutilizabilă”, în cadrul deciziei de închidere a conturilor, în condițiile în care trebuie să fie exclusă din aceasta orice sumă suspendată sau redusă, astfel cum demonstrează articolul 29 alineatul (5) din regulamentul menționat. Această reducere ar fi eronată, printre altele, în cuantificarea sa.

               —

               În al doilea rând, actul ar fi viciat în plus pentru lipsă de motivare, în măsura în care privește o sumă aferentă unui trimestru de cheltuieli care este redusă sau suspendată de Comisie în temeiul articolului 29 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, 11.8.2005, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).

               —

               În sfârșit, declararea ca nereutilizabilă a sumei este echivalentă cu dezangajarea acesteia, având drept consecință imposibilitatea de a utiliza în viitor sumele în cadrul limitei de cheltuieli a PDR Basilicata, în timp ce reglementarea UE în vigoare exclude posibilitatea de a dezangaja sumele suspendate.


title: Cauza T-695/14: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Omega International/OAPI (Reprezentarea unui cerc și a unui dreptunghi albe într-un dreptunghi negru) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative care reprezintă un cerc și un dreptunghi albe într-un dreptunghi negru — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/53

         Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Omega International/OAPI (Reprezentarea unui cerc și a unui dreptunghi albe într-un dreptunghi negru)
   (Cauza T-695/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative care reprezintă un cerc și un dreptunghi albe într-un dreptunghi negru - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 027/67)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Omega International GmbH (Bad Oldesloe, Germania) (reprezentant: J. P. Becker, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 18 iulie 2014 (cauza R 1037/2014-5) privind o cerere de înregistrare a unui semn figurativ care reprezintă un cerc și un dreptunghi albe într-un dreptunghi negru ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Omega International GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.


title: Cerere înaintată de Héraðsdómur Reykjavíkur, la data de 16 decembrie 2011 , pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Vín Tríó ehf./statul islandez (Cauza E-19/11)

text:
               11.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/9

         Cerere înaintată de Héraðsdómur Reykjavíkur, la data de 16 decembrie 2011, pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Vín Tríó ehf./statul islandez
   (Cauza E-19/11)
   2012/C 136/06
   Printr-o scrisoare datată 16 decembrie 2011, Héraðsdómur Reykjavíkur (instanța districtuală din Reykjavik) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții la data de 26 decembrie 2011, vizând obținerea unui aviz consultativ în cauza Vín Tríó ehf./statul islandez cu privire la următoarele chestiuni:

               1.

               Încalcă o parte contractantă articolul 11 sau articolul 16 alineatul (1) din Acordul privind Spațiul Economic European dacă în legislația sa sau în acte administrative se prevede că un organism care exercită un monopol de stat pe piața cu amănuntul de alcool poate refuza vânzarea, în punctele sale de vânzare cu amănuntul, de băuturi alcoolice care conțin stimulente cum ar fi cafeina?

               2.

               În cazul în care Curtea de Justiție a AELS consideră că o măsură precum cea descrisă în prima întrebare constituie o restricție cantitativă asupra importurilor sau o măsură cu efect echivalent, în sensul articolului 11 din Acordul privind Spațiul Economic European, se solicită un răspuns la întrebarea dacă o astfel de măsură poate fi totuși considerată justificată având în vedere articolul 13 din acord.

               3.

               Dacă o măsură precum cea descrisă în prima întrebare este considerată ca încălcând articolul 11 sau articolul 16 alineatul (1) din Acordul privind Spațiul Economic European, se solicită un răspuns la întrebarea dacă, în opinia Curții AELS (în măsura în care evaluează aceste întrebări), condițiile pe care trebuie să le îndeplinească reclamantul pentru a dobândi dreptul la despăgubiri din partea unui stat AELS, ca urmare a încălcării acordului, sunt îndeplinite.


title: Cauza T-841/14: Acțiune introdusă la 30 decembrie 2014 – Spania/Comisia

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/43

      Acțiune introdusă la 30 decembrie 2014 – Spania/Comisia
      (Cauza T-841/14)
      (2015/C 073/55)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Gavela Llopis, Abogado del Estado)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea dobânzilor calculate de serviciile Comisiei prin scrisoarea din 21 octombrie 2014;

                  —

                  în subsidiar, stabilirea faptului că nu se aplică majorarea prevăzută la alineatele (2) și (3) ale articolului 11;

                  —

                  indiferent de admiterea sau respingerea pretențiilor anterioare, cu titlu subsidiar față de prima pretenție, stabilirea datei scadenței dobânzilor de întârziere la 20 ianuarie 2014, cu alte cuvinte prima zi lucrătoare a celei de a doua luni după posibila constatare a datoriei, la 27 noiembrie 2003, care corespunde tuturor tranziturilor care fac obiectul prezentei proceduri sau, în caz contrar, cel puțin în ceea ce privește dobânzile aferente datoriei vamale care corespunde ultimelor trei tranzituri, și

                  —

                  obligarea instituției pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei conținute în scrisoarea Comisiei Ares (2014) 3486706 (BUDG/B/02/MTC/IB) din 21 octombrie 2014 prin care aceasta face aplicarea articolului 11 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1, Ediție specială 01/vol. 2, p 184).
      Prezenta acțiune își are originea într-o anchetă desfășurată de autoritățile olandeze cu privire la 26 de operațiuni de tranzit expediate din vama proprie între lunile aprilie și noiembrie 1994 cu ieșirea declarată de pe teritoriul vamal comunitar prin vama spaniolă din Algeciras. Autoritățile sus-menționate au considerat că mărfurile în discuție au fost sustrase de la controlul vamal întrucât nu ieșiseră de pe teritoriul Uniunii. Ulterior, autoritățile olandeze au întocmit un nou raport referitor la opt declarații de tranzit, exprimând îndoieli cu privire la caracterul autentic al sigiliilor și al semnăturilor de pe documentele aduse drept dovadă a finalizării operațiunii.
      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 11 din Regulamentul nr. 1150/2000, coroborat cu articolul 9 alineatul (1), cu articolul 10 alineatul (1) al doilea paragraf, cu articolul 6 alineatul (3) și cu articolul 2, întrucât Comisia l-a aplicat într-o situație de fapt care nu este prevăzută în dispozitivul său.

                              —

                              În această privință, reclamantul susține că nu este vorba despre o datorie vamală prevăzută la articolul 6 alineatul (3) litera (a), ci despre o datorie vamală prevăzută la litera (b).

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiilor proporționalității și securității juridice în cadrul aplicării alineatelor (2) și (3) ale articolului 11 din Regulamentul nr. 1150/2000

                              —

                              În această privință, reclamantul susține că alineatele sus-menționate prevăd o majorare a dobânzii de întârziere, fără să aibă ca obiect repararea prejudiciului cauzat de întârzierea la plată, ci au caracter coercitiv care se opune aplicării sale în cazul în care statul membru nu cunoaște însăși existența obligației executate în mod tardiv.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1150/2000, în ceea ce privește stabilirea datei în care trebuia constatată datoria vamală și în sfârșit pe stabilirea eronată a datei scadenței dobânzilor de întârziere, întrucât era vorba de chestiuni care făceau obiectul unei proceduri judiciare, ceea ce înseamnă că indiferent de situație putea fi constatată numai prin decizie cu caracter judiciar.


20150731028616872015/C 270/282142013TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150702232421Cauza T-214/13: Hotărârea Tribunalului din 2 iulie 2015 – Typke/Comisia [„Acces la documente – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Documente referitoare la concursul EPSO/AD/230-231/12 – Refuz implicit al accesului – Refuz al accesului – Cerere de adaptare a concluziilor formulată în replică – Termen – Retragerea deciziei implicite – Nepronunțare asupra fondului – Noțiunea de document – Extragerea și organizarea unor informații conținute în baze de date electronice”]
 ---documentbreak--- C2702015RO2310120150702RO0028231242Hotărârea Tribunalului din 2 iulie 2015 – Typke/Comisia
   (Cauza T-214/13) (
         1
      )
   „[„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente referitoare la concursul EPSO/AD/230-231/12 — Refuz implicit al accesului — Refuz al accesului — Cerere de adaptare a concluziilor formulată în replică — Termen — Retragerea deciziei implicite — Nepronunțare asupra fondului — Noțiunea de document — Extragerea și organizarea unor informații conținute în baze de date electronice”]”2015/C 270/28Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamant: Rainer Typke (Hasbergen, Germania) (reprezentanți: B. Cortese și A. Salerno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Clotuche-Duvieusart și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, pe de o parte, a Deciziei Secretariatului General al Comisiei din 5 februarie 2013 de respingere a primei cereri de acces a reclamantului la documente referitoare la testele de preselecție ale concursului general EPSO/AD/230-231/12 (AD 5-AD 7) (Gestdem 2012/3258) și, pe de altă parte, a deciziei implicite a Secretariatului General al Comisiei, considerată a fi fost adoptată la 13 martie 2013, de respingere a celei de a doua cereri de acces a reclamantului la documente referitoare la aceleași teste (Gestdem 2013/0068).

      Dispozitivul

            1)

            Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra concluziilor acțiunii având ca obiect anularea deciziei implicite de refuz al accesului adoptate în procedura GESTDEM 2013/0068.

            2)

            Respinge în rest acțiunea.

            3)

            Îl obligă pe domnul Rainer Typke la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza T-173/13: Acțiune introdusă la 20 martie 2013 — Selo Medical/OAPI — biosyn Arzneimittel (SELOGYN)

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/25

         Acțiune introdusă la 20 martie 2013 — Selo Medical/OAPI — biosyn Arzneimittel (SELOGYN)
   (Cauza T-173/13)
   2013/C 141/46
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Selo Medical GmbH (Unternberg, Austria) (reprezentant: avocat T. Schneider)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: biosyn Arzneimittel GmbH (Fellbach, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 21 ianuarie 2013 în cauza R 2601/2011-4 și respingerea opoziției formulate împotriva înregistrării mărcii comunitare;

               —

               obligarea OAPI sau a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SELOGYN” pentru produse din clasa 5 — Cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 049 016

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: biosyn Arzneimittel GmbH

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „SELESYN” pentru produse și servicii din clasele 5, 29 și 44

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-431/12: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — Agenția Națională de Administrare Fiscală/SC Rafinăria Steaua Română SA (Fiscalitate — Taxă pe valoarea adăugată — Rambursarea excedentului de TVA prin compensare — Anularea notelor de compensare — Obligația de a plăti dobânzi de întârziere persoanei impozabile)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/19

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Înalta Curte de Casație și Justiție — România) — Agenția Națională de Administrare Fiscală/SC Rafinăria Steaua Română SA
   (Cauza C-431/12) (1)

   (Fiscalitate - Taxă pe valoarea adăugată - Rambursarea excedentului de TVA prin compensare - Anularea notelor de compensare - Obligația de a plăti dobânzi de întârziere persoanei impozabile)
   2013/C 367/32
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Înalta Curte de Casație și Justiție

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Agenția Națională de Administrare Fiscală

      Pârâtă: SC Rafinăria Steaua Română SA

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Înalta Curte de Casație și Justiție — Interpretarea articolului 183 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Restituirea excedentului de TVA prin compensare — Obligația autorităților fiscale de a plăti dobânzile de întârziere în cazul anulării de către o instanță a deciziilor de impunere

      Dispozitivul

   Articolul 183 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că se opune ca o persoană impozabilă care a solicitat rambursarea excedentului de taxă pe valoarea adăugată achitată în amonte din taxa pe valoarea adăugată pe care o datorează să nu poată obține din partea administrației fiscale a unui stat membru dobânzi de întârziere aferente rambursării efectuate tardiv de această administrație pentru o perioadă în care erau în vigoare acte administrative care excludeau rambursarea și care au fost anulate ulterior printr-o decizie judecătorească.

      (1)  JO C 399, 22.12.2012.