title: Cauza T-374/15: Acțiune introdusă la 9 iulie 2015 – VM Vermögens-Management/OAPI – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/64

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2015 – VM Vermögens-Management/OAPI – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
   (Cauza T-374/15)
   (2015/C 302/80)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: T. Dolde, avocat, P. Homann, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Vermögensmanufaktur” – marca comunitară nr. 8 770 042

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 29 aprilie 2015 în cauza R 418/2014-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 76 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alin. (1) lit. (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alin. (1) lit. (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-253/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 3 mai 2016 - Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA/AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS și alții

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Bruxelles (Belgia) la 3 mai 2016 - Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA/AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS și alții
   (Cauza C-253/16)
   (2016/C 260/35)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA

      Pârâte: AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS, Ryad SCRI, Taxis Bachir & Cie SCS, Abdelhamid El Barjraji, Abdelouahab Ben Bachir, Sotax SCRI, Mostapha El Hammouchi, Boughaz SPRL, Sahbaz SPRL, Jamal El Jelali, Mohamed Chakir Ben Kadour, Taxis Chalkis SCRL, Mohammed Gheris, Les délices de Fès SPRL, Abderrahmane Belyazid, E.A.R. SCS, Sotrans SPRL, B.M.A. SCS, Taxis Amri et Cie SCS, Aramak SCS, Rachid El Amrani, Mourad Bakkour, Mohamed Agharbiou, Omar Amri, Jmili Zouhair, Mustapha Ben Abderrahman, Mohamed Zahyani, Miltotax SPRL, Lextra SA, Ismael El Amrani, Farid Benazzouz, Imad Zufri, Abdel-Ilah Bokhamy, Ismail Al Bouhali, Bahri Messaoud & Cie SCS, Mostafa Bouzid, BKN Star SPRL, M.V.S. SPRL, A.B.M.B. SCS, Imatrans SPRL, Reda Bouyaknouden, Ayoub Tahri, Moulay Adil El Khatir, Redouan El Abboudi, Mohamed El Abboudi, Bilal El Abboudi, Sofian El Abboudi, Karim Bensbih, Hadel Bensbih, Mimoun Mallouk, Abdellah El Ghaffouli, Said El Aazzoui

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 96 alineatul (1) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se poate aplica tarifelor și condițiilor impuse de un stat membru operatorilor de servicii de taxi atunci când (a) cursele taxiurilor în cauză trec numai în mod excepțional frontierele naționale, (b) o parte semnificativă a clientelei taxiurilor în cauză este constituită din cetățeni sau rezidenți ai Uniunii Europene care nu sunt cetățeni sau rezidenți ai statului membru în discuție și (c) în împrejurările concrete ale cauzei, cursele de taxi în litigiu sunt adeseori, în ceea ce privește pasagerul, numai o etapă a unei călătorii mai lungi al cărei punct de sosire sau de plecare se află într-o altă țară a Uniunii decât statul membru în discuție?

               2)

               Articolul 96 alineatul (1) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se poate aplica altor condiții de operare decât condițiile tarifare și condițiile de obținere a autorizației de a desfășura activitatea de transport în cauză, cum este, în speță, interdicția pentru operatorii de taxi de a pune la dispoziție mai degrabă locuri individuale decât întregul autovehicul și o interdicție pentru acești operatori de a stabili ei înșiși destinația unei curse propuse clienților, care conduc la împiedicarea acestor operatori de a grupa clienți cu aceeași destinație?

               3)

               Articolul 96 alineatul (1) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că interzice, exceptând cazul în care există autorizație din partea Comisiei, măsuri de tipul celor avute în vedere de cea de a doua întrebare (a) care au drept scop general, printre alte obiective, protecția operatorilor de taxi împotriva concurenței întreprinderilor de închiriere de vehicule cu conducător auto și (b) care au drept efect specific, în împrejurările concrete ale cauzei, protecția operatorilor de autocare împotriva concurenței operatorilor de taxi?

               4)

               Articolul 96 alineatul (1) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că interzice, exceptând cazul în care există autorizație din partea Comisiei, o măsură care interzice operatorilor de taxi racolarea clienților, atunci când această măsură are drept efect, în împrejurările concrete ale cauzei, reducerea capacității lor de a obține clienții unui serviciu de autocare concurent?


title: Cauza T-202/10: Ordonanța Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Stichting Woonlinie și alții/Comisia ( „Ajutoare de stat — Schemă de ajutoare acordate de Țările de Jos în favoarea societăților pentru locuințe sociale — Ajutoare existente — Decizie prin care se acceptă angajamentele asumate de statul membru — Acțiune în anulare — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate” )

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/23

         Ordonanța Tribunalului din 16 decembrie 2011 — Stichting Woonlinie și alții/Comisia
   (Cauza T-202/10) (1)

   (Ajutoare de stat - Schemă de ajutoare acordate de Țările de Jos în favoarea societăților pentru locuințe sociale - Ajutoare existente - Decizie prin care se acceptă angajamentele asumate de statul membru - Acțiune în anulare - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate)
   2012/C 49/42
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamante: Stichting Woonlinie (Woudrichem, Țările de Jos), Stichting Allee Wonen (Roosendaal, Țările de Jos), Woningstichting Volksbelang (Wijk bij Duurstede, Țările de Jos), Stichting WoonInvest (Leidschendam-Voorburg, Țările de Jos) și Stichting Woonstede (Ede, Țările de Jos) (reprezentanți: P. Glazener, E. Henny și T. Ottervanger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, S. Noë și S. Thomas, agenți, asistați de H. Gilliams, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 referitoare la ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 — Țările de Jos — Ajutor existent și ajutor specific pentru proiecte, în favoarea societăților pentru locuințe sociale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Vesteda Groep BV, de Asociația investitorilor instituționali în domeniul imobiliar din Țările de Jos, de Société wallone du logement, de Union sociale pour l’habitat și de Comité européen de coordination de l’habitat social (Cecodhas).

               3.

               Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest și Stichting Woonstede suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               4.

               Vesteda Groep BV, Asociația investitorilor instituționali în domeniul imobiliar din Țările de Jos, Société wallone du logement, Union sociale pour l’habitat și Cecodhas care au solicitat să intervină, suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-112/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 6 martie 2017 – Angela Irmgard Diedrich și alții/Société Air France SA

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 6 martie 2017 – Angela Irmgard Diedrich și alții/Société Air France SA
   (Cauza C-112/17)
   (2017/C 213/20)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Angela Irmgard Diedrich, Thorsten Diedrich, Angel Wendy Mara Diederich

      Pârâtă: Société Air France SA
   Cauza a fost radiată din registrul Curții prin Ordonanța Curții din 6 aprilie 2017.


title: Cauza C-99/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 1 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Najwyższy — Republica Polonă) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej [Servicii de telecomunicații — Directiva 2002/22/CE — Articolul 30 alineatul (2) — Transferabilitatea numerelor de telefon — Putere a autorităților naționale de reglementare — Taxă plătibilă de către consumatori — Caracter descurajator — Luare în considerare a costurilor]

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 1 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Sąd Najwyższy — Republica Polonă) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o./Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Cauza C-99/09) (1)

   (Servicii de telecomunicații - Directiva 2002/22/CE - Articolul 30 alineatul (2) - Transferabilitatea numerelor de telefon - Putere a autorităților naționale de reglementare - Taxă plătibilă de către consumatori - Caracter descurajator - Luare în considerare a costurilor)
   2010/C 234/17
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o

      Pârât: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sąd Najwyższy — Interpretarea articolului 30 alineatul (2) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213) — Transferabilitatea numerelor de telefon — Obligația autorităților naționale de reglementare, în cadrul executării obligației de a asigura lipsa caracterului negativ al taxei plătibile de consumator în privința utilizării serviciului de transferabilitate, de a lua în considerare costurile suportate de operatorii de telefonie mobilă pentru furnizarea acestui serviciu

      Dispozitivul

   Articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie interpretat în sensul că autoritatea națională de reglementare trebuie să țină seama de costurile suportate de operatorii rețelelor de telefonie mobilă pentru punerea în practică a serviciului de transferabilitate a numerelor atunci când evaluează caracterul descurajator al taxei plătibile de consumatori cât privește utilizarea respectivului serviciu. Cu toate acestea, autoritatea își păstrează dreptul de a stabili valoarea maximă a taxei exigibile de către operatori la un nivel inferior costurilor suportate de aceștia, în cazul în care o taxă calculată exclusiv pe baza costurilor în cauză ar putea descuraja utilizatorii să recurgă la facilitatea de transferabilitate.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza C-66/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 2 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Republica Lituania) — Kirin Amgen, Inc./Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras [ „Dreptul brevetelor — Medicamente brevetate — Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 — Articolele 7 și 19 și articolul 19a litera (e) — Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente — Termen pentru depunerea cererii pentru un asemenea certificat” ]

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/11

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 2 septembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Republica Lituania) — Kirin Amgen, Inc./Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras
      (Cauza C-66/09) (1)

      (Dreptul brevetelor - Medicamente brevetate - Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 - Articolele 7 și 19 și articolul 19a litera (e) - Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente - Termen pentru depunerea cererii pentru un asemenea certificat)
      (2010/C 288/17)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Kirin Amgen, Inc.

         Pârâtă: Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras

         Cu participarea: Amgen Europe BV

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Interpretarea articolului 3 litera (b), a articolului 7 alineatul (1), a articolului 13 alineatul (1), precum și a articolelor 19 și 23 din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului din 18 iunie 1992 privind instituirea unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 182, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 11, p. 130) — Societate titulară a unui brevet european și a unei autorizații comunitare de introducere pe piață pentru un medicament, care a solicitat un certificat suplimentar de protecție pentru acest medicament — Stabilirea datei de la care începe să curgă termenul prevăzut pentru depunerea cererii de certificat suplimentar — Data acordării autorizației de introducere pe piață sau data intrării în vigoare a regulamentului în cauză pentru Lituania, ca urmare a aderării acesteia la Uniunea Europeană

         Dispozitivul

      Articolul 7 și articolul 19a litera (e) din Regulamentul (CEE) nr. 1768/92 al Consiliului din 18 iunie 1992 privind instituirea unui certificat suplimentar de protecție pentru medicamente, astfel cum a fost modificat prin Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană, trebuie interpretate în sensul că acestea nu permit titularului unui brevet de bază valabil pentru un produs să solicite autorităților lituaniene competente, într un termen de șase luni de la data aderării la Uniunea Europeană a Republicii Lituania, eliberarea unui certificat suplimentar de protecție în cazul în care, cu mai mult de șase luni înainte de aderare, a fost obținută o autorizație comunitară de introducere pe piață pentru acest produs, în calitate de medicament, conform Regulamentului (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare de autorizare și supraveghere a medicamentelor de uz uman și de uz veterinar și de instituire a Agenției Europene pentru Evaluarea Medicamentelor, dar un asemenea produs nu a obținut în Lituania o autorizație de introducere pe piață.

         (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza C-566/14 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2016 – Jean-Charles Marchiani/Parlamentul European (Recurs — Membru al Parlamentului European — Indemnizație pentru asistență parlamentară — Restituire a plății nedatorate — Recuperare — Măsuri de aplicare a Statutului deputaților în Parlament — Respectarea dreptului la apărare — Principiul imparțialității — Prescripție — Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 — Articolele 78-81 — Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 — Articolele 81, 82 și 93 — Principiul protecției încrederii legitime — Termen rezonabil)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 iunie 2016 – Jean-Charles Marchiani/Parlamentul European
   (Cauza C-566/14 P) (1)

   ((Recurs - Membru al Parlamentului European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Restituire a plății nedatorate - Recuperare - Măsuri de aplicare a Statutului deputaților în Parlament - Respectarea dreptului la apărare - Principiul imparțialității - Prescripție - Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 - Articolele 78-81 - Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 - Articolele 81, 82 și 93 - Principiul protecției încrederii legitime - Termen rezonabil))
   (2016/C 305/09)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Jean-Charles Marchiani (reprezentant: C.-S. Marchiani, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Jean Charles Marchiani la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza T-806/16: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2016 – Agricola J.M./EUIPO – Torres (CLOS DE LA TORRE)

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/53

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2016 – Agricola J.M./EUIPO – Torres (CLOS DE LA TORRE)
   (Cauza T-806/16)
   (2017/C 014/63)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Agricola J.M. (Girona, Spania) (reprezentant: J. Clos Creus, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: reclamanta.

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „CLOS DE LA TORRE” – cererea de înregistrare nr. 13 029 533.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedura de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 iulie 2016 în cauza R 2099/2015-5.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 28 iulie 2016;

               —

               anularea deciziei diviziei de opoziţie din 7 august 2015 prin care s-a admis opoziţia pentru toate produsele din clasa 33: băuturi alcoolice, cu excepţia berii, respingând cererea de înregistrare a mărcii comunitare pentru toate produsele contestate;

               —

               modificarea deciziilor anterioare şi admiterea cererii de înregistrare a unei mărci formulate de reclamantă pentru toate produsele din clasa 33;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta cauză.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 şi a jurisprudenţei rezultând din cazuri similare acestei cauze.


title: Cauza C-468/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Cosenza (Italia) la 19 octombrie 2012 — CCIAA di Cosenza/Fallimento CIESSE SRL

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Cosenza (Italia) la 19 octombrie 2012 — CCIAA di Cosenza/Fallimento CIESSE SRL
   (Cauza C-468/12)
   2012/C 399/24
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Cosenza

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA) di Cosenza

      Pârâtă: Fallimento CIESSE SRL

      Întrebarea preliminară

   Reglementarea italiană privind modalitățile de calcul al taxei anuale pe care sunt obligate să o plătească toate entitățile care desfășoară o activitate economică, în măsura în care prevede ca întreprinzătorii individuali să plătească o taxă anuală fixă (200 EUR dacă sunt înscriși în secțiunea ordinară sau 88 EUR dacă sunt înscriși în secțiunea specială), ca societățile civile agricole să plătească o taxă anuală fixă de 100 EUR (plus 20 EUR pentru fiecare unitate locală), ca unitățile locale și/sau sediile secundare ale întreprinderilor cu sediul în străinătate să plătească o taxă fixă de 110 EUR, ca societățile civile neagricole să plătească o taxă fixă de 200 EUR, ca societățile de avocați să plătească o taxă fixă de 200 EUR, în timp ce toate celelalte entități economice colective (societăți, consorții etc.) să fie obligate la plata de „taxe proporționale cu cifra de afaceri a exercițiului precedent” (ajungând astfel să plătească până la 40 000 EUR) este contrară articolului 5 din Directiva 2008/7/CE (1) din 12 februarie 2008 prin faptul că stabilește o taxă mult mai mare pentru activitatea de întreprindere desfășurată de o societate de capitaluri (expresie înțeleasă în sensul exhaustiv prevăzut de directiva comunitară menționată) decât pentru cea desfășurată de o întreprindere individuală?

      (1)  Directiva 2008/7/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 privind impozitarea indirectă a majorării de capital (JO L 46, p. 11).


title: Cauza C-445/10: Ordonanța președintelui Curții din 21 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/21

         Ordonanța președintelui Curții din 21 martie 2011 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-445/10) (1)

   2011/C 211/45
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.


title: Cauza T-11/15: Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2016 – Internet Consulting/EUIPO – Provincia Autonoma di Bolzano Alto Adige (SUEDTIROL) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală SUEDTIROL — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) şi articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv absolut de refuz — Indicaţie de provenienţă geografică — Caracter descriptiv”]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/25

         Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2016 – Internet Consulting/EUIPO – Provincia Autonoma di Bolzano Alto Adige (SUEDTIROL)
   (Cauza T-11/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală SUEDTIROL - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) şi articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motiv absolut de refuz - Indicaţie de provenienţă geografică - Caracter descriptiv”])
   (2016/C 326/44)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamant: Internet Consulting GmbH (Brunico, Italia) (reprezentanți: L. Miori și A. Bertella, avocați)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Provincia Autonoma di Bolzano Alto Adige (Italia) (reprezentant: C. Volkmann, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei a Camerei superioare de recurs a EUIPO din 10 octombrie 2014 (cauza R 574/2013-G), privind o procedură de declarare a nulităţii între Provincia Autonoma di Bolzano Alto Adige şi Internet Consulting

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Internet Consulting GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 73, 2.3.2015.


title: Cauza F-123/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 1 februarie 2012 — Bancale și Buccheri/Comisia (Funcție publică — Agenți temporari — Concursuri interne — Condiții de admitere — Experiență profesională dobândită după obținerea diplomei — Diplomă — Calificări obținute după obținerea diplomei — Echivalență)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/27

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 1 februarie 2012 — Bancale și Buccheri/Comisia
   (Cauza F-123/10) (1)

   (Funcție publică - Agenți temporari - Concursuri interne - Condiții de admitere - Experiență profesională dobândită după obținerea diplomei - Diplomă - Calificări obținute după obținerea diplomei - Echivalență)
   2012/C 138/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Giovanni Bancale (Waterloo, Belgia) și Roberto Buccheri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Eggers și P. Pecho, agenți, ulterior B. Eggers, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziilor comisiei de evaluare a concursurilor COM/INT/OLAF/09/AD8 și COM/INT/OLAF/09/AD10 de a nu îi admite pe reclamanți la concurs

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îi obligă pe domnii Bancale și Buccheri la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011, p. 67


title: Cauza C-73/17: Acțiune introdusă la 9 februarie 2017 – Republica Franceză/Parlamentul European

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/37

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2017 – Republica Franceză/Parlamentul European
   (Cauza C-73/17)
   (2017/C 104/53)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, D. Colas, B. Fodda și E. de Moustier, agenți)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

               —

               Anularea ordinii de zi a ședinței Parlamentului European din ziua de miercuri 30 noiembrie 2016 [documentul P8_0J (2016)11-30], în măsura în care aceasta prevede dezbateri în plen asupra proiectului comun de buget general convenit în cadrul comitetului de conciliere; a ordinii de zi a ședinței din ziua de joi 1 decembrie 2016 [documentul P8_0J (2016)12-01], în măsura în care prevede un vot urmat de explicații privind votul asupra proiectului comun de buget general; a Rezoluției legislative a Parlamentul European din 1 decembrie 2016 privind proiectul comun de buget general [documentul TS-0475/2016, P8_TA-PROV(2016)0475 în versiunea provizorie], precum și a actului prin care, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 314 alineatul (9) TFUE, președintele Parlamentului European a constatat că bugetul a fost adoptat definitiv;

               —

               menținerea efectelor actului prin care președintele Parlamentului European a constatat că bugetul general al Uniunii aferent exercițiului financiar 2017 a fost adoptat până când acest buget va fi definitiv adoptat printr-un act conform cu tratatele, într-un termen rezonabil calculat de la data pronunțării hotărârii;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Prin intermediul acțiunii formulate, guvernul francez solicită anularea a patru acte adoptate de Parlamentul European în cadrul exercitării competenței sale bugetare, cu ocazia sesiunii plenare suplimentare care a avut loc la 30 noiembrie și la 1 decembrie 2016 la Bruxelles.

               2.

               Primul și al doilea act a căror anulare este solicitată de guvernul francez sunt ordinea de zi a Parlamentului European din ziua de miercuri 30 noiembrie 2016 și ordinea de zi a Parlamentului European din ziua de joi 1 decembrie 2016, în măsura în care acestea prevăd dezbateri în plen asupra proiectului comun de buget general aferent exercițiului financiar 2017 și, respectiv, un vot urmat de explicații privind votul asupra acestui proiect comun de buget general.

               3.

               Al treilea act atacat este Rezoluția legislativă a Parlamentul European din 1 decembrie 2016 privind proiectul comun de buget general.

               4.

               În sfârșit, guvernul francez solicită anularea actului prin care, în conformitate cu articolul 314 alineatul (9) TFUE, președintele Parlamentului European a constatat că bugetul a fost adoptat definitiv. După cum rezultă în special din procesul-verbal al ședinței Parlamentului European din ziua de joi 1 decembrie 2016, este vorba despre declarația președintelui Parlamentului European, iar apoi despre semnarea de către acesta din urmă a bugetului general, intervenite în urma votării rezoluției legislative privind proiectul comun de buget general.

               5.

               Prin intermediul motivului unic, guvernul francez consideră că cele patru acte atacate trebuie să fie anulate pentru motivul că încalcă Protocolul nr. 6 anexat la TUE și la TFUE și Protocolul nr. 3 anexat la Tratatul CEEA, care privesc stabilirea sediilor unor instituții și ale anumitor organe, oficii, agenții și servicii ale Uniunii Europene.

               6.

               Astfel, rezultă atât din protocoalele privind sediile instituțiilor, cât și din jurisprudența Curții că Parlamentul European nu își poate exercita competențele bugetare pe care i le conferă articolul 314 TFUE în cursul sesiunilor plenare suplimentare care se desfășoară la Bruxelles, ci trebuie să le exercite în cursul sesiunilor plenare ordinare care se țin la Strasbourg.

               7.

               Cu toate acestea, dat fiind că legalitatea actului președintelui Parlamentului European atacat nu este contestată din cauza finalității sau a conținutului acestuia, ci doar întrucât acest act ar fi trebuit să fie adoptat în cursul unei sesiuni plenare ordinare, la Strasbourg, necesitatea garantării serviciului public european, precum și motive importante de securitate juridică justifică, potrivit guvernului francez, menținerea acestui act până la adoptarea unui nou act conform cu tratatele.


title: Cauza C-121/07: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2001/18/CE — Diseminarea deliberată în mediu și introducerea pe piață a OMG-urilor — Hotărâre a Curții prin care se constată neîndeplinirea obligațiilor — Neexecutare — Articolul 228 CE — Executare pe parcursul procesului — Sancțiuni pecuniare)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/8

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-121/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2001/18/CE - Diseminarea deliberată în mediu și introducerea pe piață a OMG-urilor - Hotărâre a Curții prin care se constată neîndeplinirea obligațiilor - Neexecutare - Articolul 228 CE - Executare pe parcursul procesului - Sancțiuni pecuniare)
   (2009/C 44/12)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și C. Zadra, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, S. Gasri și G. de Bergues, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Cehă (reprezentanți: inițial T. Boček, ulterior M. Smolek, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neexecutarea Hotărârii Curții din 15 iulie 2004, Comisia/Franța (C-419/03), privind netranspunerea dispozițiilor Directivei 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE [a Consiliului din 23 aprilie 1990 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic] (JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol.07, p. 75), care sunt în dezacord sau care depășesc cadrul dispozițiilor acestei din urmă directive — Cerere de impunere a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare
   Dispozitivul

               1)

               Prin neluarea, la expirarea termenului acordat în avizul motivat, a tuturor măsurilor pe care le presupune executarea Hotărârii din 15 iulie 2004, Comisia/Franța (C-419/03), privind netranspunerea în dreptul intern a dispozițiilor Directivei 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, care sunt în dezacord sau care depășesc cadrul dispozițiilor Directivei 90/220/CEE a Consiliului din 23 aprilie 1990 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 228 alineatul (1) CE.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata către Comisia Comunităților Europene, în contul „resurse proprii ale Comunității Europene”, a unei sume forfetare în cuantum de 10 milioane de euro.

               3)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza T-835/16: Ordonanța Tribunalului din 8 septembrie 2017 – Louvers Belgium/Comisia („Acțiune în anulare și în despăgubire — Achiziții publice de bunuri și de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Furnizare de pânză, de draperii și de storuri de interior și prestări de servicii de montaj, de curățenie și de întreținere — Respingere a ofertei unui ofertant — Anularea procedurii — Nepronunțare asupra fondului — Acțiune vădit nefondată”)

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/12

         Ordonanța Tribunalului din 8 septembrie 2017 – Louvers Belgium/Comisia
   (Cauza T-835/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare și în despăgubire - Achiziții publice de bunuri și de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Furnizare de pânză, de draperii și de storuri de interior și prestări de servicii de montaj, de curățenie și de întreținere - Respingere a ofertei unui ofertant - Anularea procedurii - Nepronunțare asupra fondului - Acțiune vădit nefondată”))
   (2017/C 357/16)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Louvers Belgium Co. (Zaventem, Belgia) (reprezentant: V. Lejeune, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Verheecke și A. Katsimerou, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Comisiei din 19 septembrie 2016 de a nu atribui reclamantei contractul din cadrul cererii de ofertă OIB.02/PO/2016/012/703 și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit din cauza nelegalităților săvârșite de Comisie în cadrul acestei cereri de ofertă

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra cererii de anulare a deciziei Comisiei din 19 septembrie 2016 de a nu atribui Louvers Belgium Co. contractul din cadrul cererii de ofertă OIB.02/PO/2016/012/703, nici asupra cererii de despăgubire în măsura în care vizează pretinsul beneficiu nerealizat ca urmare a neatribuirii contractului.

               2)

               Respinge ca fiind vădit nefondată cererea de despăgubire în măsura în care vizează cheltuielile și taxele de participare a Louvers Belgium Co. la procedura de cerere de ofertă OIB.02/PO/2016/012/703.

               3)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 30, 30.1.2017.


title: Cauza C-21/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Benevento (Italia) la 14 ianuarie 2011 — Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c./Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Benevento (Italia) la 14 ianuarie 2011 — Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c./Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA
   (Cauza C-21/11)
   2011/C 95/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Provinciale di Benevento

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c.

      Pârâte: Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

      Întrebarea preliminară

   Taxa de registru italiană, în special articolul 18 al treilea alineat din Legea nr. 580 din 29 decembrie 1993 privind reorganizarea camerelor de comerț, industrie, artizanat și agricultură, cu modificările și completările ulterioare, este compatibilă cu Directiva 69/335/CEE (1) a Consiliului din 17 iulie 1969, în special cu articolul 10 litera (c) și cu articolul 12 litera (e)?

      (1)  JO L 249, p. 25, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 9.


title: Cauza T-227/09: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Feng Shen Technology/OAPI — Majtczak (FS) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară figurativă FS — Rea credință a solicitantului — Articolul 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/23

         Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2012 — Feng Shen Technology/OAPI — Majtczak (FS)
   (Cauza T-227/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară figurativă FS - Rea credință a solicitantului - Articolul 51 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2012/C 133/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Feng Shen Technology Co. Ltd (Guieshan Township, Taiwan) (reprezentanți: P. Rath și W. Festl-Wietek, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Jarosław Majtczak (Łódź, Polonia) (reprezentanți: inițial J. Wyrwas, ulterior J. Radłowski, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 aprilie 2009 (cauza R 529/2008-4) privind o procedură de declarare a nulității între Feng Shen Technology Co. Ltd și domnul Jarosław Majtczak.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 1 aprilie 2009 (Cauza R 529/2008-4).

               2.

               OAPI suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Feng Shen Technology Co. Ltd.

               3.

               Domnul Jarosław Majtczak suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-434/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Parker Hannifin Manufacturing Srl, fostă Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (Recurs — Înțelegeri — Piața europeană a conductelor marine — Succesiune de entități juridice — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Reducerea amenzii de către Tribunal — Competență de fond)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Parker Hannifin Manufacturing Srl, fostă Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp.
   (Cauza C-434/13 P) (1)

   ((Recurs - Înțelegeri - Piața europeană a conductelor marine - Succesiune de entități juridice - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Reducerea amenzii de către Tribunal - Competență de fond))
   (2015/C 065/12)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Noë, V. Bottka și R. Sauer, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Parker Hannifin Manufacturing Srl, fostă Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (reprezentanți: F. Amato, F. Marchini Càmia și B. Amory, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează punctele 1-3 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene Parker ITR și Parker-Hannifin/Comisia (T-146/09, EU:T:2013:258).

               2)

               Trimite cauza Tribunalului Uniunii Europene spre rejudecare pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la temeinicia acțiunii.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 313, 26.10.2013.


title: Cauza C-31/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság — Republica Ungară) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal [Directiva 2004/83/CE — Standarde minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat — Apatrid de origine palestiniană care nu a solicitat protecția sau asistența Agenției ONU de Ajutorare și Construcție pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Mijlociu (UNRWA) — Cerere de acordare a statutului de refugiat — Respingere pentru motivul neîndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 1 secțiunea A din Convenția privind statutul refugiaților, încheiată la Geneva la 28 iulie 1951 — Drept al acestui apatrid la recunoașterea statutului de refugiat în temeiul articolului 12 alineatul (1) litera (a) a doua teză din Directiva 2004/83]

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/9

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 17 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Fővárosi Bíróság — Republica Ungară) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Cauza C-31/09) (1)

   (Directiva 2004/83/CE - Standarde minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat - Apatrid de origine palestiniană care nu a solicitat protecția sau asistența Agenției ONU de Ajutorare și Construcție pentru Refugiații Palestinieni din Orientul Mijlociu (UNRWA) - Cerere de acordare a statutului de refugiat - Respingere pentru motivul neîndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 1 secțiunea A din Convenția privind statutul refugiaților, încheiată la Geneva la 28 iulie 1951 - Drept al acestui apatrid la recunoașterea statutului de refugiat în temeiul articolului 12 alineatul (1) litera (a) a doua teză din Directiva 2004/83)
   2010/C 221/13
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Bíróság

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Nawras Bolbol

      Pârâtă: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Fövárosi Bíróság (Ungaria) — Interpretarea articolului 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 1) — Apatrid de origine palestiniană care nu a solicitat protecția sau asistența Agenției ONU de ajutor și lucrări pentru refugiații palestinieni din Orientul Apropiat (UNRWA), a cărui cerere de obținere a statutului de refugiat a fost respinsă pentru motivul neîndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 1 secțiunea A din Convenția de la Geneva — Dreptul acestui apatrid la recunoașterea statutului de refugiat în temeiul articolului 12 alineatul (1) litera (a) a doua teză din Directiva 2004/83/CE

      Dispozitivul

   În scopul aplicării articolului 12 alineatul (1) litera (a) prima teză din Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate, o persoană beneficiază de protecția sau de asistența unei agenții a Organizației Națiunilor Unite, alta decât Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați, atunci când a recurs efectiv la protecția sau la asistența menționată.

      (1)  JO C 82, 4.4.2009.


title: Cauza T-381/14: Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Pshonka/Consiliul

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/38

         Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Pshonka/Consiliul
   (Cauza T-381/14)
   2014/C 261/63
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Viktor Pavlovych Pshonka (Moscova, Rusia) (reprezentanți: C. Constantina și J.-M. Reymond, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea parțială, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014, în măsura în care îl privesc pe reclamant, și, mai precis:

                           —

                           excluderea numelui reclamantului din anexa I la Regulamentul nr. 208/2014 din 5 martie 2014;

                           —

                           excluderea numelui reclamantului din anexa I la Decizia 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014;

               —

               anularea parțială, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 și a Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014, în măsura în care acestea nu corespund propunerii comune;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată ale prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive care sunt, în esență, identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-380/14, Pshonka/Consiliul.


title: Cauza F-13/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 iunie 2014 – DL/Comisia (Radiere — Desistarea reclamantului — Articolul 89 alineatul (7) din Regulamentul de procedură — Acordul părților privind cheltuielile de judecată)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/30

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 iunie 2014 – DL/Comisia
   (Cauza F-13/14) (1)

   ((Radiere - Desistarea reclamantului - Articolul 89 alineatul (7) din Regulamentul de procedură - Acordul părților privind cheltuielile de judecată))
   2014/C 351/40
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: DL (Orp–Jauche, Belgia) (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: MM. J. Currall și V. Joris, agenți)

      Obiectul

   Cererea de anulare a deciziei de respingere a cererii de prelungire, pentru anul 2012/2013, a autorizației prealabile acordate în privința rambursării cheltuielilor de logopedie pentru fiul reclamantului, efectuate în cadrul tratamentului bolii sale grave

      Dispozitivul

               1)

               Cauza F-13.14 este radiată din registrul Tribunalului.

               2)

               DL și Comisia Europeană suportă cheltuielile de judecată potrivit acordului dintre ele.

      (1)  JO C 102, 7. 4. 2014, p. 46.


title: Cauza T-102/09: Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2011 — Elosta/Comisia ( Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Lipsa forței majore — Lipsa unei erori scuzabile — Inadmisibilitate )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/20

         Ordonanța Tribunalului din 1 septembrie 2011 — Elosta/Comisia
   (Cauza T-102/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Lipsa forței majore - Lipsa unei erori scuzabile - Inadmisibilitate)
   2011/C 319/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Abdelrazag Elosta (Pinner, Middlesex, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Grieves, barrister, A. McMurdie, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Paasivirta și M. Konstantinidis, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: R. Szostak, G. Étienne, M.-M. Josephides și E. Finnegan, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei din 22 decembrie 2008 de modificare pentru a 103-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii (JO L 345, p. 60), în măsura în care acest act îl privește pe reclamant

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă pe domnul Abdelragaz Elosta la suportarea, în afara propriilor cheltuieli de judecată, a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 13, 15.1.2011.


title: Cauza T-594/16: Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2017 – Walton/Comisia („Acțiune în anulare — Funcţie publică — Agenți temporari — Indemnizaţie de plecare — Revizuire a calculului — Autoritate de lucru judecat — Acțiune în parte inadmisibilă și în parte vădit nefondată”)

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/32

         Ordonanța Tribunalului din 16 februarie 2017 – Walton/Comisia
   (Cauza T-594/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Funcţie publică - Agenți temporari - Indemnizaţie de plecare - Revizuire a calculului - Autoritate de lucru judecat - Acțiune în parte inadmisibilă și în parte vădit nefondată”))
   (2017/C 121/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Robert Walton (Oxford, Royaume-Uni) (reprezentant: F. Moyse, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A.-C. Simon și F. Simonetti, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei autorității abilitate să încheie contractele de muncă, comunicată prin scrisoarea Comisiei din 15 martie 2016 prin care se respinge ca inadmisibilă cererea reclamantului prin care se urmărește obținerea revizuirii calculului alocației de plecare în urma demisiei sale

      Dispozitiv

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Robert Walton la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-24/16 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-14/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie- und Handelskammer Berlin (Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 — Notificarea și comunicarea actelor judiciare și extrajudiciare — Lipsa traducerii anexelor la act — Consecințe)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie- und Handelskammer Berlin
   (Cauza C-14/07) (1)

   (Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 - Notificarea și comunicarea actelor judiciare și extrajudiciare - Lipsa traducerii anexelor la act - Consecințe)
   (2008/C 158/07)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR

      Pârâtă: Industrie- und Handelskammer Berlin

      Cu participarea: Nicholas Grimshaw & Partners Ltd
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială (JO L 160, p. 37, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 161) — Refuzul primirii unei cereri introductive notificate într-un alt stat membru, care este întocmită în limba acestui stat membru de destinație, pentru motivul că anexele la cererea introductivă nu sunt disponibile decât în limba statului membru de origine, limbă stabilită de părți într-un contract încheiat între ele drept limba de corespondență
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că destinatarul unui act de sesizare a instanței de comunicat sau de notificat nu are dreptul să refuze primirea acestui act cu condiția ca actul să dea posibilitatea destinatarului să își invoce drepturile în cadrul unei proceduri judiciare în statul membru de origine, atunci când acest act este însoțit de anexe formate din înscrisuri justificative care nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege, dar care au exclusiv o funcție probatorie și nu sunt indispensabile pentru a se înțelege obiectul și cauza cererii.
               Instanța națională este competentă să verifice dacă conținutul actului de sesizare a instanței este suficient pentru a da posibilitatea pârâtului să își invoce drepturile sau dacă îi revine expeditorului obligația de a remedia lipsa traducerii unei anexe indispensabile.

               2)

               Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că faptul că destinatarul unui act comunicat sau notificat a convenit într-un contract încheiat cu reclamantul în cadrul activității sale profesionale că limba de corespondență este limba statului membru de origine nu constituie o prezumție de cunoaștere a limbii, dar este un indiciu pe care instanța îl poate lua în considerare atunci când verifică dacă acest destinatar înțelege limba statului membru de origine.

               3)

               Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că destinatarul unui act de sesizare a instanței notificat sau comunicat nu poate, indiferent de situație, să invoce această dispoziție pentru a refuza primirea unor anexe la un act care nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege atunci când, în cadrul activității sale profesionale, a încheiat un contract în care s-a convenit că limba de corespondență este limba statului membru de origine și atunci când anexele, pe de o parte, se referă la corespondența menționată și, pe de altă parte, sunt redactate în limba convenită.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


title: Cauza T-483/09: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (Affiliato BRICO CENTER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Affiliato BRICO CENTER — Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/28

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (Affiliato BRICO CENTER)
   (Cauza T-483/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative Affiliato BRICO CENTER - Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 232/50
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ATB Norte, SL (Burgos, Spania) (reprezentanți: inițial P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver și G. Marín Raigal, ulterior F. Brandolini Kujman, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și G. Mannucci, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Italia) (reprezentanți: G. Ghidini, M. Mergati și C. Signorini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 septembrie 2009 (cauza R 1048/2008-4) privind o procedură de opoziție între ATB Norte, SL și Bricocenter Italia Srl

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 septembrie 2009 (cauza R 1048/2008-4) în măsura în care prin aceasta s-a admis calea de atac formulată de Bricocenter Italia Srl în fața camerei de recurs privind serviciile de „publicitate”, de „conducerea afacerilor” și de „administrarea afacerilor”, vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia și OAPI suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cursul procedurii în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-163/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 3 aprilie 2017 – Abubacarr Jawo/Republica Federala Germania

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Germania) la 3 aprilie 2017 – Abubacarr Jawo/Republica Federala Germania
   (Cauza C-163/17)
   (2017/C 318/03)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Abubacarr Jawo

      Intimat: Republica Federala Germania

      Întrebările preliminare

               1)

               Un solicitant de azil este considerat că se sustrage procedurii în sensul articolului 29 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 (1) numai în cazul în care acesta se sustrage în mod deliberat și conștient controlului autorităților naționale responsabile de transfer, pentru a contracara sau pentru a complica transferul, sau este suficient ca acesta să lipsească o perioadă îndelungată de la locuința care i-a fost alocată și ca autoritățile să nu fie informate cu privire la locul în care acesta se află și ca, din această cauză, să nu se poată efectua transferul preconizat?
               Persoana în cauză se poate prevala de aplicarea corectă a dispoziției citate și poate contesta, în cadrul unei proceduri declanșate împotriva unei decizii de transfer, faptul că termenul de transfer de șase luni a expirat pentru că nu s-a sustras procedurii?

               2)

               Pentru prelungirea termenului în conformitate cu articolul 29 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (UE) nr. 604/2013, este suficient ca statul membru care efectuează transferul să informeze statul membru competent, înainte de expirarea termenului, asupra faptului că persoana în cauză se sustrage procedurii, stabilind în același timp un termen concret care nu poate depăși 18 luni până la care se va efectua transferul, sau prelungirea este posibilă numai prin stabilirea de comun acord de către statele membre implicate a unui termen prelungit?

               3)

               Transferul solicitantului de azil către statul membru responsabil este ilicit dacă solicitantul respectiv, în cazul acordării unui statut de protecție internațională, ar fi expus în acel stat, ținând seama de condițiile de viață previzibile, unui risc grav de a fi supus relelor tratamente în sensul articolului 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene?
               Această chestiune se înscrie în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii?
               Conform căror criterii din dreptul Uniunii trebuie evaluate condițiile de viață ale unei persoane căreia i-a fost recunoscut dreptul de a beneficia de protecție internațională?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid, JO L 180, p. 31.


title: Cauza C-117/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 – Skatteministeriet/Y Denmark Aps

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 februarie 2016 – Skatteministeriet/Y Denmark Aps
   (Cauza C-117/16)
   (2016/C 270/30)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Skatteministeriet

      Pârâtă: Y Denmark Aps

      Întrebările preliminare

               1.

               Pentru invocarea de către un stat membru a articolului 1 alineatul (2) din directivă (1) în ceea ce priveşte aplicarea dispoziţiilor interne necesare pentru prevenirea fraudei sau a abuzului este necesar ca statul membru în cauză să fi adoptat o dispoziţie internă specială de punere în aplicare a articolului 1 alineatul (2) din directivă sau ca dreptul naţional să conţină dispoziţii generale ori principii referitoare la fraudă şi abuz care pot fi interpretate în conformitate cu articolul 1 alineatul (2)?

                           1.1

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 2 alineatul (1) litera (c) din Legea privind impozitul pe profit, care prevede că „este o condiţie prealabilă ca impozitarea dividendelor să fie eliminată […] potrivit dispoziţiilor Directivei 90/435/CEE a Consiliului privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre”, poate fi considerat ca fiind o dispoziţie internă specială în sensul articolului 1 alineatul (2) din directivă?

               2.

               O dispoziţie dintr-o convenţie privind dubla impunere încheiată între două state membre şi întocmită în conformitate cu Modelul de convenție fiscală al OCDE, potrivit căreia impozitarea dividendelor distribuite este condiționată de aspectul dacă persoana care primeşte dividendele este considerată ca fiind beneficiarul lor, constituie o dispoziţie împotriva abuzurilor întemeiată pe convenții care este vizată de articolul 1 alineatul (2) din directivă?

                           2.1.

                           Dacă aceasta este situaţia, noţiunea „acord” de la articolul 1 alineatul (2) din directivă trebuie să fie interpretată în sensul că presupune faptul că statul membru poate să se prevaleze, potrivit dreptului său intern, de convenţia privind dubla impunere, în detrimentul contribuabilului?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ al Curţii la a doua întrebare, revine instanţelor naţionale sarcina de a defini sfera noţiunii „beneficiar” sau noţiunea trebuie să fie interpretată, atunci când este aplicată Directiva 90/435/CEE, în sensul că trebuie să se atribuie o anumită semnificaţie din dreptul Uniunii noţiunii care face obiectul trimiterii preliminare către Curtea de Justiţie a Uniunii Europene?

               4.

               În cazul în care Curtea răspunde afirmativ la a doua întrebare, iar răspunsul la a treia întrebare este că nu revine instanţelor naţionale sarcina de a defini sfera noţiunii „beneficiar”, noţiunea trebuie atunci să fie interpretată în sensul că o societate rezidentă într-un stat membru care, în împrejurări cum sunt cele din prezenta cauză, primeşte dividende din partea unei filiale dintr-un alt stat membru este „beneficiarul” dividendelor respective potrivit interpretării pe care trebuie să o primească această noţiune în dreptul Uniunii?

                           a)

                           Noţiunea „beneficiar” trebuie să fie interpretată în conformitate cu noţiunea corespunzătoare de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2003/49/CE (denumită în continuare „Directiva privind dobânzile și redevențele”) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din aceasta?

                           b)

                           Noţiunea trebuie să fie interpretată doar din perspectiva comentariului la articolul 10 din Modelul de convenție fiscală din 1977 al OCDE (punctul 12) sau pot fi integrate în interpretare comentariile ulterioare, inclusiv completările aduse în 2003 referitoare la „societăţile-conductă” şi completările aduse în 2014 referitoare la „obligaţiile contractuale sau legale”?

                           c)

                           Ce relevanţă are pentru analizarea aspectului dacă beneficiarul dividendelor trebuie să fie considerat un „beneficiar” faptul că beneficiarul dividendelor a avut obligaţia contractuală sau legală de a transfera dobânzile unei alte persoane?

                           d)

                           Ce relevanţă are pentru aprecierea privind aspectul dacă beneficiarul dividendelor trebuie să fie considerat ca fiind un „beneficiar” faptul că instanţa de trimitere, în urma analizării împrejurărilor cauzei, concluzionează că beneficiarul – fără să fi fost obligat în mod contractual sau legal să transfere dobânzile primite unei alte persoane – nu a avut dreptul „deplin”„de uz și de folosință” a dobânzilor astfel cum este menţionat în Comentariile din 2014 referitoare la Modelul de convenție fiscală din 1977?

               5.

               Dacă se presupune în cauză că există „dispoziţii interne necesare pentru prevenirea fraudei sau abuzului”, a se vedea articolul 1 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE, că dividendele au fost distribuite de la o societate (A) rezidentă într-un stat membru către o societate-mamă (B) din alt stat membru, iar apoi au fost transferate către societatea-mamă (C) a societăţii respective, rezidentă în afara Uniunii/SEE, care la rândul său i-a distribuit fondurile propriei sale societăţi-mamă (D), rezidentă de asemenea în afara Uniunii/SEE, că nu a fost încheiată o convenţie privind dubla impunere între primul stat menţionat şi statul în care este rezidentă C, că a fost încheiată o convenţie privind dubla impunere între primul stat menţionat şi statul în care este rezidentă D şi că primul stat menţionat, potrivit legislaţiei sale, nu ar fi avut astfel dreptul la impozitul cu reţinere la sursă pentru dividendele distribuite de A către D, în cazul în care D era deţinătorul direct al societăţii A, există un abuz potrivit directivei, astfel încât B nu beneficiază de protecţie în temeiul acesteia?

               6.

               Atunci când o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit articolului 1 alineatul (2) din Directiva 90/435/EEC în ceea ce priveşte dividendele primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială), articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE (şi/sau articolul 56 CE) se opun unei reglementări în temeiul căreia cel din urmă stat membru impune societăţii-mamă rezidente în celălalt stat membru să plătească impozit pe dividende, dacă statul-membru în cauză consideră societăţile-mamă în împrejurări de altfel similare ca fiind scutite de impozitul pe asemenea dividende?

               7.

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit articolului 1 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE în ceea ce priveşte dividendele primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială) şi se consideră că societatea-mamă din acest din urmă stat membru are obligaţii fiscale limitate pentru dividendele respective în statul membru menţionat, articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 CE (şi/sau articolul 56 CE) se opun unei reglementări potrivit căreia cel din urmă stat membru impune societăţii obligate să reţină impozitul la sursă (filiala) să plătească dobânzi de întârziere în cazul plăţii cu întârziere a creanţelor generate de impozitul cu reţinere la sursă la o rată mai mare a dobânzii decât rata dobânzii de întârziere percepute de statul membru în cauză pentru creanţele generate de impozitul pe profit revendicate împotriva unei societăţi rezidente în acelaşi stat membru?

               8.

               În cazul în care Curtea va răspunde afirmativ la a doua întrebare, iar răspunsul la a treia întrebare este că nu revine instanţelor naţionale sarcina să definească sfera noţiunii „beneficiar” şi dacă o societate (o societate-mamă) rezidentă într-un stat membru nu poate, pe acest temei, să fie considerată scutită de impozitul cu reţinere la sursă în temeiul Directivei 90/435/CEE în ceea ce priveşte dividendele primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială), acest din urmă stat membru este obligat în conformitate cu Directiva 90/435/CEE sau articolul 10 CE să precizeze în acest caz cine este considerat de statul membru ca fiind beneficiarul?

               9.

               Dacă o societate rezidentă într-un stat membru (societate-mamă) este considerată de fapt ca nefiind scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit Directivei 90/435/CEE în ceea ce priveşte dividendele primite de la o societate rezidentă în alt stat membru (filială), articolul 43 CE coroborat cu articolul 48 (în subsidiar cu articolul 56 CE), analizate separat sau împreună, se opune unei reglementări potrivit căreia:

                           a)

                           cel din urmă stat membru impune filialei să reţină la sursă impozitul pe dividende şi consideră că persoana respectivă datorează autorităţilor impozitul nereţinut la sursă, atunci când nu există o asemenea obligaţie de reţinere la sursă a impozitului în cazul în care societatea-mamă este rezidentă în statul membru respectiv?

                           b)

                           cel din urmă stat membru calculează dobânzi de întârziere pentru impozitul cu reţinere la sursă datorat?
                           Se solicită Curţii de Justiţie a Uniunii să includă răspunsul la a şasea şi la a şaptea întrebare în răspunsul său la a noua întrebare.

               10.

               În împrejurările în care:

                           1.

                           o societate (o societate-mamă) rezidentă într-un stat membru îndeplineşte cerinţa din Directiva 90/435/CEE privind deţinerea (în 2005 şi 2006) a unui procent de cel puţin 20 % din capitalul social al unei societăţi (filiale) rezidente în alt stat membru;

                           2.

                           se consideră de fapt că societatea-mamă nu este scutită de impozitul cu reţinere la sursă potrivit articolului 1 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE în ceea ce priveşte dividendele distribuite de filială;

                           3.

                           acţionarii (direcţi sau indirecţi) ai societăţii-mamă, rezidenţi într-o ţară din afara Uniunii/SEE, sunt consideraţi beneficiarii dividendelor în cauză;

                           4.

                           acţionarii (direcţi sau indirecţi) menţionaţi anterior nu îndeplinesc nici cerinţa menţionată anterior privind capitalul,
                           articolul 56 CE se opune unei reglementări potrivit căreia statul membru în care este situată filiala impozitează dividendele respective atunci când statul membru în cauză consideră că societăţile rezidente care îndeplinesc cerinţa privind capitalul din Directiva 90/435/CEE, adică deţin în anii fiscali 2005 şi 2006 cel puţin 20 % din capitalul social al societăţii care distribuie dividendele (15 % în 2007 şi 2008 şi 10 % ulterior), sunt scutite de impozit pentru asemenea dividende?

      (1)  Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO 1990, L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97).


title: Cauza T-122/15: Acțiune introdusă la 12 martie 2015 – Landeskreditbank Baden-Württemberg/BCE

text:
               1.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/17

         Acțiune introdusă la 12 martie 2015 – Landeskreditbank Baden-Württemberg/BCE
   (Cauza T-122/15)
   (2015/C 178/18)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: A. Glos, K. Lackhoff și M. Benzing, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei BCE din 5 ianuarie 2015 (BCE/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3), dispunând menținerea efectelor legate de înlocuirea Deciziei BCE din 1 septembrie 2014 (BCE/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe aplicarea de către BCE a unui criteriu de examinare eronat la aprecierea circumstanțelor specifice

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că BCE s-a întemeiat pe patru criterii de apreciere diferite și ireconciliabile la aprecierea aspectului dacă, în pofida îndeplinirii criteriului dimensiunii, reclamanta ar fi trebuit să fie clasificată ca entitate mai puțin semnificativă din cauza unor circumstanțe specifice în sensul articolului 6 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 (1) coroborat cu articolul 70 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 (2). Aceasta susține că fiecare dintre criteriile de apreciere respective ar fi în sine eronat.

                           —

                           Reclamanta precizează în plus că, potrivit articolului 70 alineatul (1) din Regulamentul nr. 468/2014, pentru existența unor circumstanțe specifice este determinant aspectul că există „circumstanțe specifice și de fapt” care fac să fie „nepotrivită” clasificarea entității ca semnificativă și, prin urmare, supunerea acesteia unei supravegheri prudențiale centrale exercitate de BCE. În opinia reclamantei, clasificarea unei entități ca semnificativă doar pe baza criteriului dimensiunii ar fi „nepotrivită” în sensul articolului 70 alineatul (1) din Regulamentul nr. 468/2014, în cazul în care această clasificare nu este necesară în vederea atingerii obiectivelor urmărite de Regulamentul nr. 1024/2013, iar supravegherea exercitată de autoritatea națională competentă, supusă supravegherii macroprudențiale a BCE, ar fi suficientă în scopul realizării obiectivelor respective.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat existența unor erori vădite de apreciere la examinarea faptelor

                           —

                           În cadrul acestui motiv, reclamanta susține că, având în vedere argumentele invocate de reclamantă la audiere și în procedura desfășurată în fața comitetului administrativ de control, BCE nu a luat în considerare faptul că clasificarea reclamantei ca entitate semnificativă nu este nicidecum necesară în vederea realizării obiectivelor urmărite de Regulamentul nr. 1024/2013 și că clasificarea reclamantei ca entitate mai puțin semnificativă este compatibilă și cu principiile prevăzute de Regulamentul nr. 1024/2013. Aprecierea BCE potrivit căreia nu ar exista circumstanțe specifice este vădit eronată.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că motivarea deciziei atacate nu este coerentă și că prezintă contradicții interne. BCE menționează în total patru criterii de apreciere care nu prezintă nicio legătură între ele și sunt ireconciliabile.

                           —

                           În opinia reclamantei, din decizia atacată nu pot fi deduse motivele principale. Dimpotrivă, observațiile formulate de BCE s-ar limita la simple afirmații și negații.

                           —

                           În plus, în decizie nu se analizează, în mod eronat, argumentația invocată de reclamantă în cursul procedurii administrative. În special, BCE nu precizează motivele pentru care circumstanțele de fapt și de drept prezentate de reclamantă nu ar fi suficiente pentru a răsturna prezumția prevăzută la articolul 6 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1024/2013.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe existența unui abuz de putere determinat de neexercitarea, în mod nelegal, de către BCE a puterii sale de apreciere

                           —

                           În cadrul acestui motiv, reclamanta susține că BCE și-a încălcat obligația de a-și exercita în speță puterea de apreciere care îi este conferită prin articolul 6 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1024/2013 și prin articolul 70 din Regulamentul nr. 468/2014. BCE a săvârșit astfel un abuz de putere.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de examinare și de luare în considerare a tuturor circumstanțelor relevante din speță

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că BCE și-a încălcat obligația care îi revine atunci când își exercită puterea de apreciere care îi este atribuită, și anume de a examina și de a lua în considerare în mod diligent și imparțial toate elementele de drept și de fapt relevante din speță. În special, BCE a omis să examineze toate elementele de fapt și de drept invocate de reclamantă.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, p. 63).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (Regulamentul-cadru privind MUS) (JO L 141, p. 1).


title: Cauza T-235/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 mai 2016 - Pari Pharma/EMA [„Procedură de măsuri provizorii — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente deținute de EMA privind informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii sale de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament — Ordonanță prin care se dispune suspendarea executării deciziei prin care se acordă unui terț accesul la documente — Cerere de retragere — Lipsa unei schimbări a împrejurărilor — Articolul 159 din Regulamentul de procedură al Tribunalului”]

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/39

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 mai 2016 - Pari Pharma/EMA
   (Cauza T-235/15 R)
   ([„Procedură de măsuri provizorii - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente deținute de EMA privind informații transmise de o întreprindere în cadrul cererii sale de autorizare a introducerii pe piață a unui medicament - Ordonanță prin care se dispune suspendarea executării deciziei prin care se acordă unui terț accesul la documente - Cerere de retragere - Lipsa unei schimbări a împrejurărilor - Articolul 159 din Regulamentul de procedură al Tribunalului”])
   (2016/C 260/49)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Pari Pharma GmbH (Starnberg, Germania) (reprezentanți: M. Epping și W. Rehmann, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (reprezentanți: T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, A. Spina, A. Rusanov și S. Marino, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Regatul Unit) (reprezentant: C. Schoonderbeek, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 159 din Regulamentul de procedură al Tribunalului vizând retragerea Ordonanței din 1 septembrie 2015, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587), prin care s-a dispus suspendarea executării deciziei EMA/271043/2015 a EMA din 24 aprilie 2015, prin care se acordă unui terț, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), accesul la anumite documente care conțin informații transmise în cadrul unei cereri de autorizare a introducerii pe piață a medicamentului Vantobra.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de retragere a ordonanței din 1 septembrie 2015, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587).

               2)

               Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-441/11 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Verhuizingen Coppens NV (Recurs — Concurență — Înțelegeri — Articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE — Piața serviciilor de mutări internaționale din Belgia — Înțelegere constând în trei acorduri specifice — Încălcare unică și continuă — Nedovedirea cunoașterii, de către un participant la un acord specific, a celorlalte acorduri specifice — Anularea în parte sau în totalitate a unei decizii a Comisiei — Articolele 263 TFUE și 264 TFUE)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/14

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 decembrie 2012 — Comisia Europeană/Verhuizingen Coppens NV
   (Cauza C-441/11 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Articolul 81 CE și articolul 53 din Acordul privind SEE - Piața serviciilor de mutări internaționale din Belgia - Înțelegere constând în trei acorduri specifice - Încălcare unică și continuă - Nedovedirea cunoașterii, de către un participant la un acord specific, a celorlalte acorduri specifice - Anularea în parte sau în totalitate a unei decizii a Comisiei - Articolele 263 TFUE și 264 TFUE)
   2013/C 26/24
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, S. Noë și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Verhuizingen Coppens NV (reprezentanți: J. Stuyck și I. Buelens, advocaten)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 16 iunie 2011, Verhuizingen Coppens/Comisia (T-210/08), prin care Tribunalul a anulat articolul 1 litera (i) și articolul 2 litera (k) din Decizia C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.543 — Servicii de mutări internaționale)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 16 iunie 2011, Verhuizingen Coppens/Comisia (T-210/08).

               2.

               Anulează articolul 1 litera (i) din Decizia C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.543 — Servicii de mutări internaționale), în măsura în care, prin această dispoziție, Comisia Europeană, fără să se limiteze la a constata participarea Verhuizingen Coppens NV la acordul privind un sistem de devize false, denumite „devize de complezență”, de la 13 octombrie 1992 la 29 iulie 2003, consideră această societate răspunzătoare pentru acordul privind un sistem de compensații financiare pentru oferte respinse sau pentru abțineri de a prezenta oferte, denumite „comisioane”, și stabilește în sarcina acesteia din urmă răspunderea pentru încălcarea unică și continuă.

               3.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Verhuizingen Coppens NV la articolul 2 litera (k) din Decizia menționată C(2008) 926 final la 35 000 de euro.

               4.

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată aferente celor două proceduri, două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Coppens în aceste două proceduri.

               5.

               Coppens suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.

      (1)  JO C 331, 12.11.2011.


title: Cauza C-368/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Ilves Jakelu Oy (Trimitere preliminară — Directiva 97/67/CE — Articolul 9 — Libera prestare a serviciilor — Servicii poștale — Noțiunile de serviciu universal și de cerințe esențiale — Autorizații generale și individuale — Autorizație de a furniza servicii poștale în executarea unor contracte negociate individual — Condiții impuse)

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/3

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus – Finlanda) – procedură inițiată de Ilves Jakelu Oy
   (Cauza C-368/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directiva 97/67/CE - Articolul 9 - Libera prestare a serviciilor - Servicii poștale - Noțiunile de serviciu universal și de cerințe esențiale - Autorizații generale și individuale - Autorizație de a furniza servicii poștale în executarea unor contracte negociate individual - Condiții impuse))
   (2017/C 277/03)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

   Ilves Jakelu Oy

      cu participarea: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008, trebuie interpretat în sensul că un serviciu de trimiteri poștale precum cel în discuție în litigiul principal nu face parte din sfera serviciului universal în cazul în care nu implică prestarea permanentă a unui serviciu poștal de o calitate determinată în toate punctele de pe un teritoriu, la prețuri accesibile pentru toți utilizatorii. Furnizarea de servicii de trimiteri poștale din afara sferei serviciului universal poate fi supusă numai condiției eliberării unei autorizații generale.

               2)

               Articolul 9 alineatul (1) din Directiva 97/67, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/6, trebuie interpretat în sensul că furnizarea de servicii poștale din afara sferei serviciului universal poate fi condiționată de îndeplinirea unor cerințe precum cele prevăzute la articolul 9 alineatul (2) al doilea paragraf a doua liniuță din această directivă, astfel cum a fost modificată.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza T-47/16: Acțiune introdusă la 2 februarie 2016 – Sigma Orionis/REA

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/58

         Acțiune introdusă la 2 februarie 2016 – Sigma Orionis/REA
   (Cauza T-47/16)
   (2016/C 098/74)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Sigma Orionis SA (Valbonne, Franța) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să declare că REA și-a încălcat obligațiile contractuale rezultate din contractul de subvenție H2020 atunci când a suspendat în întregime plățile datorate reclamantei în temeiul unui raport de anchetă al OLAF întocmit nelegal;

               —

               cu titlu subsidiar, să dispună desemnarea unui expert în scopul de a determina sumele datorate în mod incontestabil reclamantei în temeiul contractului de subvenție în litigiu.

               —

               în consecință, obligarea pârâtei la plata sumelor datorate în temeiul contractului de subvenție H2020, respectiv 425 406,25 euro, majorate în conformitate cu articolul 21.11.1 cu dobânzi de întârziere, calculate începând de la scadența sumelor datorate, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele operațiuni de refinanțare, majorată cu 3,5 puncte,

               —

               obligarea pârâtei la despăgubirea reclamantei pentru prejudiciul suplimentar suferit, evaluat în acest stadiu la 1 500 000 de euro, sub rezerva majorării sau a reducerii acestuia în cursul judecății;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) nu se poate întemeia pe un raport de anchetă stabilit cu ajutorul unor probe obținute în mod nelegal pentru a-și justifica decizia de a suspenda integral plățile datorate reclamantei. Reclamanta susține, în acest sens, că în măsura în care REA s-a întemeiat pe mijloace de probă obținute nelegal, atât suspendarea plăților, cât și rezilierea contractelor de subvenție sunt nelegale.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității întrucât diferitele rapoarte de audit tehnice ar fi concluzionat în mod invariabil că resursele au fost utilizate de reclamantă în conformitate cu principiile economiei, eficienței și gestiunii financiare adecvate. De aici ar rezulta că REA nu putea pretinde că a constatat în mod valabil că reclamanta ar fi săvârșit neregularități în cadrul altor subvenții de natură să justifice rezilierea sau suspendarea tuturor plăților în contractele de subvenție în litigiu. Pe de altă parte, participarea la convențiile de subvenție ar constitui unica sursă de finanțare a reclamantei, iar lipsa de noi proiecte europene ar duce-o inevitabil la faliment.


title: Cauza T-391/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Arcandor/OAPI — dm drogerie markt (S-HE) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale S-HE — Marca națională verbală anterioară SHE, marca națională figurativă anterioară She și marca internațională figurativă anterioară She — Motiv relativ de refuz — Lipsa unui risc de confuzie — Lipsă de similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/55

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 — Arcandor/OAPI — dm drogerie markt (S-HE)
   (Cauza T-391/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale S-HE - Marca națională verbală anterioară SHE, marca națională figurativă anterioară She și marca internațională figurativă anterioară She - Motiv relativ de refuz - Lipsa unui risc de confuzie - Lipsă de similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/94
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Arcandor AG, fostă Karstadt Quelle AG (Essen, Germania) (reprezentanți: V. von Bomhard, W. Renck și T. Dolde, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Pethke, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: dm drogerie markt GmbH (Wals, Austria) (reprezentanți: N. Dick și M. Dyck, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 septembrie 2006 (cauza R 301/2006-1) privind o procedură de opoziție între Karstadt Quelle AG și dm drogerie markt GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Arcandor AG, fostă Karstadt Quelle AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.