title: Cauza C-76/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 31 ianuarie 2019 — Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya „Mitnitsi”, succesoare în drepturi a Mitnitsa Aerogara Sofia/„Curtis Balkan” EOOD

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 31 ianuarie 2019 — Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya „Mitnitsi”, succesoare în drepturi a Mitnitsa Aerogara Sofia/„Curtis Balkan” EOOD
      (Cauza C-76/19)
      (2019/C 155/31)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Varhoven administrativen sad

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya „Mitnitsi”, succesoare în drepturi a Mitnitsa Aerogara Sofia

         Intimată: „Curtis Balkan” EOOD

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/932454/93 (1) trebuie interpretat în sensul că creează o bază autonomă pentru ajustarea valorii în vamă prin adăugarea redevențelor la prețul efectiv plătit sau care urmează a fi plătit pentru mărfurile importate, fără a aduce atingere normei stabilite la articolul 157 din Regulamentul nr. 2454/93?

                  2)

                  În cazul în care articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/93 trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește ajustarea valorii în vamă, reglementează două situații alternative: pe de o parte, situația în care redevențele, cum sunt cele în cauză, se referă parțial la mărfurile importate și parțial la alte componente adăugate mărfurilor după import și, pe de altă parte, situația în care taxele de licență se referă la prestări sau servicii ulterioare importului?

                  3)

                  Articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/93 trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește ajustarea valorii în vamă, reglementează trei situații: În primul rând, situația în care redevențele se referă parțial la mărfurile importate și parțial la alte componente adăugate mărfurilor după import; în al doilea rând, situația în care redevențele se referă parțial la mărfurile importate și parțial la serviciile ulterioare importului; în al treilea rând, situația în care redevențele se referă parțial la mărfurile importate și parțial la alte componente care au fost adăugate mărfurilor după import sau la serviciile ulterioare importului?

                  4)

                  Articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/93 trebuie interpretat în sensul că permite o ajustare a valorii în vamă ori de câte ori se stabilește că redevențele plătite se referă la servicii ulterioare importului mărfurilor care sunt evaluate și care, în acest caz particular, sunt cele furnizate societății bulgare de către societatea americană (cele asociate cu producerea și cu administrarea), indiferent dacă sunt îndeplinite condițiile necesare pentru ajustare prevăzute la articolul 157 din Regulamentul nr. 2454/93?

                  5)

                  Articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/93 trebuie interpretat în sensul că reprezintă un caz special de ajustare a valorii în vamă în cadrul sistemului și în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 157 din Regulamentul nr. 2454/93, caracterul special constând în faptul că redevența se referă doar parțial la mărfurile evaluate, astfel încât aceasta trebuie defalcată în mod corespunzător?

                  6)

                  Articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245 [4]/93 trebuie interpretat în sensul că este aplicabil de asemenea în cazul în care cumpărătorul plătește o remunerație sau o redevență unui terț?

                  7)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la cele două întrebări anterioare, este necesar ca instanța să examineze, în contextul defalcării corespunzătoare a redevenței în conformitate cu articolul 158 alineatul (3) din Regulamentul nr. 245[4]/93, dacă sunt îndeplinite cele două condiții prevăzute la articolul 157 alineatul (2), și anume condiția ca redevența să fie legată, fie și doar parțial, de mărfurile importate și condiția ca redevența să constituie o condiție a vânzării acestor mărfuri și, în caz afirmativ, este necesar să fie luată în considerare, în cadrul acestei examinări, reglementarea prevăzută la articolul 160, conform căreia „condițiile menționate la articolul 157 alineatul (2) nu se consideră îndeplinite decât dacă vânzătorul sau o persoană legată de acesta îi cere cumpărătorului să efectueze această plată”?

                  8)

                  Articolul 160 din Regulamentul nr. 2454/93 este aplicabil numai în cazul normei generale prevăzute la articolul 157 din Regulamentul nr. 2454/93, și anume în cazul în care redevențele sunt plătibile unui terț și se referă în întregime la mărfurile care fac obiectul evaluării sau este acesta aplicabil de asemenea în cazurile în care redevențele sunt doar parțial legate de produsul importat?

                  9)

                  Articolul 160 din Regulamentul nr. 2454/93 trebuie interpretat în sensul că noțiunea „persoană legată”, astfel cum este licențiatul în raport cu vânzătorul, cuprinde cazurile în care licențiatul este persoană legată în raport cu cumpărătorul, întrucât exercită asupra cumpărătorului un control direct, care depășește controlul calității, sau trebuie interpretat în sensul că relația de persoane legate dintre licențiat și cumpărător, astfel cum este descrisă mai sus, nu este suficientă pentru a stabili o relație de legătură (indirectă) între licențiat și vânzător, în special în cazul în care acesta contestă faptul că prețul comenzilor plasate de cumpărător pentru mărfurile importate depinde de plata redevențelor și contestă, de asemenea, faptul că licențiatul este în măsură să își coordoneze sau să își limiteze activitatea din punct de vedere operațional?

                  10)

                  Articolul 160 din Regulamentul nr. 2454/93 trebuie interpretat în sensul că permite o ajustare a valorii în vamă numai în cazul în care sunt îndeplinite ambele condiții prevăzute la articolul 157 din Regulamentul nr. 2454/93, și anume ca redevența plătită unui terț să se referă la mărfurile care sunt evaluate și să se plătească drept condiție a vânzării acestor mărfuri, fiind îndeplinită în același timp condiția ca vânzătorul sau o persoană legată de acesta să ceară cumpărătorului efectuarea plății redevenței?

                  11)

                  Cerința prevăzută la articolul 157 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 2454/93, aceea ca redevența să se refere la mărfurile de evaluat, trebuie considerată ca fiind îndeplinită în cazul în care dacă există o legătură indirectă între redevență și mărfurile importate, astfel cum este cazul în speță, dacă mărfurile de evaluat sunt componente ale produsului finit licențiat?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO 1993, L 253, p. 1, Ediție specială, 2/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-87/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 7 februarie 2019 — TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 7 februarie 2019 — TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Cauza C-87/19)
      (2019/C 155/32)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: TV Play Baltic AS

         Intimată: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 litera (m) din Directiva 2002/21/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva-cadru) trebuie interpretat în sensul că „furnizarea unei rețele de comunicații electronice” nu include activitățile de retransmisie de televiziune, cum sunt cele întreprinse de către recurentă, prin rețele de telecomunicații prin satelit aflate în proprietatea unor terți?

                  2)

                  Articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2002/22/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE (3) a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să impună o obligație de difuzare („must carry”) (obligație de a difuza un canal de televiziune prin rețele de telecomunicații prin satelit aflate în proprietatea unor terți și de a oferi utilizatorilor finali acces la respectiva transmisie) unor operatori economici, cum este recurenta, care (1) difuzează, prin rețele de telecomunicații prin satelit aflate în proprietatea unor terți, un canal de televiziune protejat printr-un sistem de acces condiționat, care, în acest scop, recepționează semnalele de transmisie a programelor de televiziune (a canalelor), realizează conversia acestora, le codează și le transmite către un satelit artificial al Pământului de unde aceste semnale sunt retransmise neîntrerupt înapoi către suprafața Pământului și (2) oferă pachete de canale de televiziune clienților punând în acest sens la dispoziție accesul la respectiva transmisie televizată protejată (sau la o parte din această transmisie) prin intermediul unor dispozitive de acces condiționat, în schimbul unei remunerații?

                  3)

                  Articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2002/22, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, trebuie interpretat în sensul că, în vederea aplicării acestei dispoziții, nu se poate considera că principala sursă (mijloc) de recepție a transmisiunilor de televiziune pentru un număr semnificativ de utilizatori finali îl reprezintă rețelele de comunicații electronice (în speță, o rețea de difuzare prin satelit) în situația în care doar aproximativ 6 % din numărul total al utilizatorilor finali (în speță, gospodării) folosesc aceste rețele ca principala sursă (mijloc) de recepție?

                  4)

                  Atunci când se evaluează dacă se justifică aplicarea articolului 31 alineatul (1) din Directiva 2002/22, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136, trebuie să se țină cont de utilizatorii de internet care pot viziona gratuit programele de televiziune în cauză (sau o parte a acestora) în direct pe internet?

                  5)

                  Articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să impună o obligație imperativă unor operatori economici, cum este recurenta, de a retransmite gratuit un canal de televiziune prin rețelele de comunicații electronice, în situația în care radiodifuzorul în beneficiul căruia este prevăzută această obligație este pe deplin capabil să difuzeze el însuși din fonduri proprii respectivele canale de televiziune prin aceleași rețele?

                  6)

                  Articolul 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să impună o obligație imperativă unor operatori economici, cum este recurenta, de a retransmite gratuit un canal de televiziune prin rețelele de comunicații electronice în situația în care această obligație ar privi doar aproximativ 6 % din totalul gospodăriilor și în condițiile în care respectivele gospodării au posibilitatea de a viziona acest canal de televiziune prin intermediul rețelei de radiodifuziune terestră sau prin internet?

         (1)  JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195.

         (2)  JO 2002, L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

         (3)  JO 2009, L 337, p. 11.


title: Cauza C-93/19 P: Recurs introdus la 6 februarie 2019 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 27 noiembrie 2018 în cauza T-315/17, Hebberecht/SEAE

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/27

      Recurs introdus la 6 februarie 2019 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 27 noiembrie 2018 în cauza T-315/17, Hebberecht/SEAE
      (Cauza C-93/19 P)
      (2019/C 155/33)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentant: S. Marquardt, R. Spac, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Chantal Hebberecht

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 27 noiembrie 2018 în cauza T-315/17;

                  —

                  respingerea acțiunii inițiale ca nefondate;

                  —

                  obligarea celeilalte părți la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Potrivit SEAE, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că și-a întemeiat hotărârea pe o încălcare a articolului 1d alineatul (2) din statutul funcționarilor și întrucât a considerat că această dispoziție conține un principiu aplicabil în mod direct deciziilor individuale adoptate de instituție în aplicarea statutului menționat (punctele 93-94 din hotărârea atacată).
      În plus, chiar presupunând că articolul 1d alineatul (2) din statutul funcționarilor impune o obligație aplicabilă în mod direct, această dispoziție nu putea fi aplicată în speță având în vedere natura deciziei în litigiu, care nu o privea decât pe recurentă în calitatea sa de șef de delegație și nu era adecvată pentru aplicarea principiului egalității de gen.


title: Cauza C-104/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 11 februarie 2019 — Donex Shipping and Forwarding BV, cealaltă parte: Staatssecretaris van Financiën

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 11 februarie 2019 — Donex Shipping and Forwarding BV, cealaltă parte: Staatssecretaris van Financiën
      (Cauza C-104/19)
      (2019/C 155/34)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Donex Shipping and Forwarding BV

         Cealaltă parte: Staatssecretaris van Financiën

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 (1) este nevalid în privința unui importator din Uniune întrucât încalcă articolul 2 alineatul (11) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (2), deoarece, pentru stabilirea marjei de dumping pentru produsele în cauză ale unor producători-exportatori chinezi necooperanți, Consiliul a exclus tranzacțiile de export al anumitor tipuri de produs din comparația menționată la respectivul alineat?

                  2)

                  Regulamentul (CE) nr. 91/2009 este nevalid în privința unui importator din Uniune întrucât încalcă articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 384/96, deoarece, în cadrul stabilirii amplorii marjei de dumping pentru produsele în cauză, la compararea valorii normale a produselor unui producător indian cu prețurile de export ale unor produse chinezești similare, instituțiile Uniunii au refuzat să ia în considerare ajustări legate de impozitările la import pentru materii prime și de impozitele indirecte din țara analogă India și de diferențele de (costuri de) producție, și/sau deoarece, pe durata anchetei, instituțiile Uniunii nu au furnizat (în timp util) producătorilor-exportatori chinezi cooperanți toate datele producătorului indian privind stabilirea valorii normale?

         (1)  Regulamentul Consiliului din 26 ianuarie 2009 privind impunerea unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din Republica Populară Chineză (JO 2009, L 29, p. 1).

         (2)  Regulamentul Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza C-120/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 15 februarie 2019 — X/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 15 februarie 2019 — X/College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV
      (Cauza C-120/19)
      (2019/C 155/35)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: X

         Intimat: College van burgemeester en wethouders van de gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                              a.

                              Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2008/68/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei cerințe de autorizare a unei stații de alimentare cu GPL potrivit căreia respectiva stație de alimentare poate fi aprovizionată cu GPL doar prin intermediul unor autocisterne pentru GPL prevăzute cu un înveliș de protecție care previne încălzirea excesivă, în vreme ce această obligație nu este impusă în mod direct unuia sau mai multor operatori de autocisterne pentru GPL?

                              b.

                              Pentru a se răspunde la prima întrebare, este relevant faptul că statul membru a încheiat cu organizațiile operatorilor economici din sectorul GPL (printre care operatori de stații de alimentare cu GPL, producători, comercianți și transportatori de GPL) un acord sub forma unui „Safety Deal hittewerende bekleding op LPG-autogastankwagens” („Safety Deal privind acoperirea autocisternelor pentru GPL cu un înveliș de protecție care previne încălzirea excesivă”), prin care operatorii s-au obligat să utilizeze învelișul de protecție care previne încălzirea excesivă, iar ulterior respectivul stat-membru a adoptat o circulară cum este „Circulaire effectafstanden externe veiligheid LPG-tankstations voor besluiten met gevolgen voor de effecten van een ongeval” („Circulara privind distanțele de siguranță în legătură cu siguranța exterioară a stațiilor de alimentare cu GPL în cazul deciziilor administrative referitoare la efectele unui accident”), prin care este definită o politică suplimentară privind riscurile, care este elaborată pornind de la ipoteza că stațiile de alimentare cu GPL sunt aprovizionate prin intermediul unor autocisterne prevăzute cu un înveliș de protecție care previne încălzirea excesivă?

                  2)

                              a.

                              În cazul în care instanța națională examinează legalitatea unei decizii de punere în aplicare care are ca scop să pună în aplicare îndeplinirea unei cerințe de autorizare care nu poate fi atacată de drept și care încalcă dreptul Uniunii:

                                          —

                                          În conformitate cu dreptul Uniunii și, în special, cu jurisprudența Curții privind autonomia procedurală națională, este admisibil faptul că instanța națională pleacă de la premisa legalității unei asemenea cerințe de autorizare, cu excepția cazului în care acest lucru constituie o încălcare evidentă a normelor de drept de rang superior, cum este dreptul Uniunii? În cazul unui răspuns afirmativ: dreptul Uniunii stabilește condiții (suplimentare) pentru această derogare?

                                          —

                                          Sau ar trebui ca instanța națională, în conformitate cu dreptul Uniunii, inclusiv în lumina hotărârilor Curții de Justiție din 29 aprilie 1999, Ciola (C-224/97, EU:C:1999:212), și din 6 aprilie 2006, ED & F Man Sugar (C-274/04, EU:C:2006:233), să lase neaplicată o astfel de cerință de autorizare ca urmare a incompatibilității sale cu acest drept?

                              b.

                              Este relevant pentru răspunsul la întrebarea 2a faptul că decizia de punere în aplicare constituie o sancțiune cu caracter reparatoriu (remedy) sau o sancțiune penală (criminal charge)?

         (1)  Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 2008 privind transportul interior de mărfuri periculoase (JO 2008, L 260, p. 13).


title: Cauza C-177/19 P: Recurs introdus la 22 ianuarie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia Europeană

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/29

      Recurs introdus la 22 ianuarie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia Europeană
      (Cauza C-177/19 P)
      (2019/C 155/36)
      Limba de procedură: spaniola și franceza

         Părțile

         Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, S. Eisenberg și D. Klebs, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16;

                  —

                  respingerea acțiunii;

                  —

                  obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața Curții și a Tribunalului

                  —

                  cu titlu subsidiar, modificarea punctului 3 din dispozitivul hotărârii sus-menționate în sensul că efectele dispoziției anulate se mențin o perioadă maximă mult mai lungă decât 12 luni de la data la care hotărârea produce efecte.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive:
      În primul rând, Tribunalul ar fi admis în mod eronat acțiunea. Presupunerea că orașele reclamante sunt vizate în mod direct de Regulamentul (UE) 2016/646 (1) în exercitarea competenței lor de adoptare a unor măsuri de reducere a poluării atmosferice ar fi viciată de o eroare de drept.
      În al doilea rând, hotărârea atacată cuprinde o motivare insuficientă întrucât nu conține o motivare a modului în care acest regulament le vizează în mod direct pe reclamante. Mai mult, Tribunalul a dedus că reclamantele sunt vizate direct exclusiv din faptul că Directiva 2007/46/CE (2) interzice aplicarea interdicțiilor de circulație autovehiculelor care corespund normei Euro 6. Nici această interpretare a Directivei 2007/46 nu ar fi justă.
      În al treilea rând, Tribunalul a presupus în mod eronat din punct de vedere juridic, în special cu încălcarea articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 (3), că Comisia nu ar fi fost competentă să adopte Regulamentul 2016/646 în forma actuală. Tribunalul ar fi omis faptul că Comisia dispunea de o marjă de manevră extinsă atunci când a stabilit în Regulamentul 2016/646 factori de conformitate pentru măsurarea emisiilor de gaze în testarea autovehiculelor în condiții reale de conducere. Contrar analizei Tribunalului, prin aceasta nu s-a operat o modificare a valorilor-limită din Regulamentul nr. 715/2007, ci s-ar fi stabilit specificații necesare în temeiul noutății și specificității procedurii de testare (marje de toleranță).
      În al patrulea rând, Tribunalul a presupus în mod eronat din punct de vedere juridic că anularea unei părți a Regulamentului 2016/646 ar fi juridic posibilă. Astfel, el ar fi omis faptul că procedurile de măsurare nu pot fi efectuate în practică fără factori de conformitate și că Comisia a condiționat în mod expres obligativitatea procedurii de testare a autovehiculelor în condiții reale de conducere în scopul omologării de introducerea unor factori de corecție.
      În cererea cu titlu subsidiar, guvernul german invocă faptul că Tribunalul nu a luat în considerare suficient aspectul că legiuitorul Uniunii nu putea să adopte o nouă reglementare în termenul stabilit în hotărâre. Prin urmare, efectele dispoziției anulate prin hotărâre ar trebui să fie menținute o perioadă maximă mult mai lungă decât 12 luni de la data la care hotărârea produce efecte.

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/646 al Comisiei din 20 aprilie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 692/2008 în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 6) (JO 2016, L 109, p. 1).

         (2)  Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (JO 2007, L 136, p. 1).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO 2007, L 171, p. 1).


title: Cauza C-178/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Ungaria împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/31

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Ungaria împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia
      (Cauza C-178/19 P)
      (2019/C 155/37)
      Limba de procedură: spaniola și franceza

         Părțile

         Recurentă: Ungaria (reprezentant: M. Z. Fehér, agent)

         Celelalte părți din procedură: Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      În recursul său, Ungaria solicită Curții:

                  cu titlu principal:

                              —

                              anularea Hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-352/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia Europeană și declararea inadmisibilității acțiunilor formulate de Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid;

                  cu titlu subsidiar:

                              —

                              anularea în parte a dispozitivului hotărârii în măsura în care acesta stabilește un termen de 12 luni, calculate începând de la data de la care hotărârea produce efecte, pentru menținerea efectelor dispoziției anulate prin hotărâre și, în același timp, dispunerea menținerii efectelor dispoziției anulate până la adoptarea noii reglementări care înlocuiește aceste dispoziții

                  și, în plus,

                              —

                              obligarea reclamanților din procedura desfășurată în fața Tribunalului la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În recursul său, guvernul maghiar contestă, pe de o parte, constatările hotărârii atacate în materie de admisibilitate și, în consecință, admisibilitatea acțiunilor în anulare, precum și, pe de altă parte, evaluarea și concluziile hotărârii atacate cu privire la efectele în timp ale dispozițiilor anulate.
      Potrivit guvernului maghiar, în hotărârea atacată, Tribunalul ajunge în mod eronat la concluzia că Regulamentul 2016/646 (1) nu necesită nicio măsură de punere în aplicare în privința reclamanților și că regulamentul menționat îi privește direct, astfel încât reclamanții au dreptul să formuleze o acțiune în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE. În realitate, Regulamentul 2016/646 necesită efectiv măsuri de punere în aplicare și în privința reclamanților și, pe de altă parte, nu îi privește direct pe aceștia, întrucât norma menționată nu creează limitarea pe care i-o atribuie hotărârea atacată în privința măsurilor care restrâng utilizarea unor vehicule adoptate sau planificate de reclamanți.
      Pe de altă parte, în opinia guvernului maghiar, Tribunalul încalcă în hotărârea atacată principiul securității juridice atunci când stabilește un termen maxim de 12 luni pentru menținerea efectelor dispoziției anulate, întrucât intervalul de timp menționat nu poate fi considerat suficient pentru a reuși să se adopte reglementarea care înlocuiește această dispoziție. Termenul redus de pregătire acordat întreprinderilor nu este suficient pentru a se adapta la dispozițiile modificate și nici nu se prevede atenuarea prejudiciilor întreprinderilor care pot fi deja evaluate. În perioada cuprinsă între încetarea efectelor tranzitorii ale dispoziției anulate și adoptarea noii reglementări, se va produce o situație contrară principiului securității juridice și vor fi grav încălcate atât drepturile producătorilor de vehicule, cât și ale consumatorilor.

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/646 al Comisiei din 20 aprilie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 692/2008 în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 6)) (JO 2016, L 109, p. 1).


title: Cauza C-179/19 P: Recurs introdus la 23 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-391/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia Europeană

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/32

      Recurs introdus la 23 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 13 decembrie 2018 în cauzele conexate T-339/16, T-391/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid/Comisia Europeană
      (Cauza C-179/19 P)
      (2019/C 155/38)
      Limbile de procedură: spaniola și franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentant: J.-F. Brakeland, agent)

         Celelalte părți din procedură: Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 13 decembrie 2018 comunicată Comisiei în aceeași zi în cauzele conexate T-339/16, T-391/16 și T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles și Ayuntamiento de Madrid împotriva Comisiei Europene, respingerea acțiunii în primă instanță și obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată;
                  sau, cu titlu subsidiar,

                  —

                  anularea hotărârii și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal; soluționarea odată cu fondul a cererilor privind cheltuielile de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul se întemeiază pe un motiv unic. Comisia apreciază că, la punctele 121-151 din hotărârea sa, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept concluzionând că Regulamentul 2016/646 (1) modifică un element esențial din Regulamentul 715/2007 (2). Această eroare provine, pe de o parte, dintr-o interpretare incorectă a noțiunii de modificare, ilustrată de recurgerea de către Tribunal la conceptul „modificare de facto” și, pe de altă parte, dintr-o interpretare incorectă a domeniului de aplicare al Regulamentului 2016/646. Procedând în acest mod, hotărârea periclitează echilibrul interinstituțional al Uniunii.

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/646 al Comisiei din 20 aprilie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 692/2008 în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 6) (JO 2016, L 109, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO 2007, L 171, p. 1).


title: Cauza C-186/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 26 februarie 2019 — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 26 februarie 2019 — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Cauza C-186/19)
      (2019/C 155/39)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Pârâtă: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Întrebările preliminare

                  1)

                              a.

                              Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (reformare) (JO 2012, L 351, p. 1) trebuie interpretat în sensul că o cauză precum cea din speță în care o organizație internațională solicită (i) ridicarea unei popriri asigurătorii în mâinile unui terț efectuate de cealaltă parte într-un alt stat membru și (ii) dispunerea împotriva celeilalte părți a unei interdicții privind o nouă poprire asigurătorie pentru aceleași fapte, aceste cereri întemeindu-se pe excepția imunității de executare, trebuie considerată, în tot sau în parte, o cauză în materie civilă sau comercială în sensul articolului 1 alineatul (1) din acest regulament?

                              b.

                              Pentru răspunsul dat la întrebarea 1.a prezintă importanță — și, în caz afirmativ, care ar fi aceasta — împrejurarea că instanța dintr-un stat membru a aprobat poprirea asigurătorie ca urmare a unui drept al celeilalte părți pe care aceasta consideră că îl are față de organizația internațională, aflat în curs de soluționare în cadrul unei proceduri principale în acest stat membru și care se referă la un litigiu contractual privind plata combustibililor furnizați pentru o misiune de pace efectuată de o organizație internațională afiliată organizației internaționale în speță?

                  2)

                              a.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.a: articolul 24 alineatul (5) din Regulamentul nr. 1215/2012 trebuie interpretat în sensul că în cazul în care o instanță dintr-un stat membru a aprobat poprirea asigurătorie în mâinile unui terț și această poprire a fost efectuată ulterior într-un alt stat membru, instanțele din statul membru în care a fost efectuată poprirea asigurătorie în mâinile unui terț au competență exclusivă privind soluționarea cererii de ridicare a respectivei popriri?

                              b.

                              Pentru răspunsul la întrebarea 2.a prezintă importanță — și, în caz afirmativ, care ar fi aceasta — împrejurarea că, în cadrul cererii sale de ridicare a popririi asigurătorii în mâinile unui terț, organizația internațională a ridicat excepția de imunitate?

                  3)

                  Dacă pentru răspunsul la întrebarea privind existența în speță a unei cauze în materie civilă sau comercială în sensul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1215/2012, respectiv a unei cereri care intră în domeniul de aplicare al articolului 24 alineatul (5) din acest regulament, prezintă importanță împrejurarea că, în cadrul cererilor sale, organizația internațională a invocat excepția imunității de executare, în ce măsură este obligată în această situație instanța sesizată să verifice dacă această excepție a fost ridicată în mod întemeiat și, în acest caz, este valabilă regula potrivit căreia instanța trebuie să aprecieze toate elementele de care dispune, inclusiv, dacă este cazul, obiecțiile formulate de cealaltă parte sau este valabilă altă regulă?


title: Cauza C-193/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö (Suedia) la 27 februarie 2019 — A/Migrationsverket

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Förvaltningsrätten i Malmö (Suedia) la 27 februarie 2019 — A/Migrationsverket
      (Cauza C-193/19)
      (2019/C 155/40)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Förvaltningsrätten i Malmö

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: A

         Pârât: Migrationsverket

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile Convenției Schengen, inclusiv în special dispozițiile privind consultarea sistematică a SIS, și ale Codului frontierelor Schengen, inclusiv în special cerința de a deține un pașaport valabil prevăzută în cuprinsul său, constituie obstacole în calea acordării permiselor de ședere pe baza unor cereri care au fost depuse în Suedia și care nu sunt întemeiate pe motive legate de protecție sau pe motive umanitare, atunci când identitatea este neclară?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, stabilirea identității poate face obiectul unor excepții în temeiul reglementării naționale sau al jurisprudenței naționale?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea de la punctul 2 de mai sus, care este derogarea prevăzută în dreptul Uniunii, dacă există o asemenea derogare?


title: Cauza C-206/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā rajona tiesa (Letonia) la 5 martie 2019 — SIA „KOB”/Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administratīvā rajona tiesa (Letonia) la 5 martie 2019 — SIA „KOB”/Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija
      (Cauza C-206/19)
      (2019/C 155/41)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Administratīvā rajona tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SIA „KOB”

         Pârâtă: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

         Întrebarea preliminară

      Dreptul Uniunii, în special articolele 18 TFUE, 49 TFUE și 63 TFUE, se opune legislației unui stat membru care impune persoanelor juridice, pentru a putea dobândi proprietatea asupra terenurilor agricole, în cazul în care asociatul sau asociații care reprezintă împreună mai mult de jumătate din capitalul cu drept de vot al respectivei societăți și toate persoanele cu drept de reprezentare a societății sunt resortisanți ai altor state membre ale Uniunii Europene, obligația de a prezenta un certificat de înregistrare ca cetățean al Uniunii pentru acestea și un document doveditor al cunoașterii limbii oficiale cel puțin la nivelul B2?


title: Cauzele conexate T-98/16, T-196/16 și T-198/16: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — Italia și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Intervenția unui consorțiu de drept privat între bănci în favoarea unuia dintre membrii săi — Autorizare a intervenției de către banca centrală a statului membru — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Acțiune în anulare — Noțiunea de ajutor de stat — Imputabilitate în sarcina statului — Resurse de stat)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/36

      Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — Italia și alții/Comisia
      (Cauzele conexate T-98/16, T-196/16 și T-198/16) (1)

      („Ajutoare de stat - Intervenția unui consorțiu de drept privat între bănci în favoarea unuia dintre membrii săi - Autorizare a intervenției de către banca centrală a statului membru - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Acțiune în anulare - Noțiunea de ajutor de stat - Imputabilitate în sarcina statului - Resurse de stat)
      (2019/C 155/42)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă în cauza T-98/16: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de S. Fiorentino și de P. Gentili, avvocati dello Stato)

         Reclamantă în cauza T-196/16: Banca Popolare di Bari SCpA, fostă Tercas-Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA) (Teramo, Italia) (reprezentanți: A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro și F. Mazzocchi, avocați)

         Reclamantă în cauza T-198/16: Fondo interbancario di tutela dei depositi (Roma, Italia) (reprezentanți: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini și G. Faella, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar și D. Recchia, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantei în cauza T-198/16: Banca d’Italia (reprezentanți: M. Perassi, O. Capolino, M. Marcucci și M. Todino, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei (UE) 2016/1208 a Comisiei din 23 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) pus în aplicare de Italia în favoarea băncii Tercas (JO 2016, L 203, p. 1)

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia (UE) 2016/1208 a Comisiei din 23 decembrie 2015 privind ajutorul de stat SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) acordat de Italia în favoarea băncii Tercas.

                  2)

                     Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 145, 25.4.2016.


title: Cauza T-220/16: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — Perry Ellis International Group/EUIPO (PRO PLAYER) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PRO PLAYER — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/37

      Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2019 — Perry Ellis International Group/EUIPO (PRO PLAYER)
      (Cauza T-220/16) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale PRO PLAYER - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 155/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Nassau, Bahamas) (reprezentanți: O. Günzel și C. Tenkhoff, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: L. Rampini și K. Markakis, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 24 februarie 2016 (cauza R 1091/2015-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal PRO PLAYER ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Perry Ellis International Group Holdings Ltd suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 232, 27.6.2016.


title: Cauzele conexate T-282/16 și T-283/16: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — Inpost Paczkomaty și Inpost/Comisia („Ajutoare de stat — Sectorul poștal — Compensarea costului net rezultat din obligațiile de serviciu universal — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Obligația de motivare — Egalitate de tratament — Proporționalitate — Drept de proprietate — Libertatea de a desfășura o activitate comercială”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/37

      Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — Inpost Paczkomaty și Inpost/Comisia
      (Cauzele conexate T-282/16 și T-283/16) (1)

      („Ajutoare de stat - Sectorul poștal - Compensarea costului net rezultat din obligațiile de serviciu universal - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Obligația de motivare - Egalitate de tratament - Proporționalitate - Drept de proprietate - Libertatea de a desfășura o activitate comercială”)
      (2019/C 155/44)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă în cauza T-282/16: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (Cracovia, Polonia) (reprezentanți: inițial T. Proć, ulterior D. Doktór, avocați)

         Reclamantă în cauza T-283/16: Inpost S.A. (Cracovia, Polonia) (reprezentant: W. Knopkiewicz, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann, K. Blanc și D. Recchia, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Obiectul

      Cereri întemeiate pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei C(2015) 8236 final a Comisiei din 26 noiembrie 2015, prin care aceasta nu a ridicat obiecții cu privire la măsura notificată de autoritățile poloneze referitoare la ajutorul acordat Poczta Polska sub forma unei compensări a costului net rezultat din îndeplinirea de către această societate a obligațiilor sale de serviciu poștal universal în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2013 și 31 decembrie 2015

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunile.

                  2)

                     Inpost Paczkomaty sp. z o.o. și Inpost S.A. suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza T-310/16: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Foshan Lihua Ceramic/Comisia („Dumping — Importuri de plăci din ceramică originare din China — Articolul 11 alineatele (4) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenite articolul 11 alineatele (4) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (UE) 2016/1036] — Refuzul acordării statutului de nou producător-exportator în sensul articolului 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 — Eșantionare — Examinare individuală — Confidențialitate”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/38

      Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Foshan Lihua Ceramic/Comisia
      (Cauza T-310/16) (1)

      („Dumping - Importuri de plăci din ceramică originare din China - Articolul 11 alineatele (4) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenite articolul 11 alineatele (4) și (5) și articolul 17 din Regulamentul (UE) 2016/1036] - Refuzul acordării statutului de nou producător-exportator în sensul articolului 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011 - Eșantionare - Examinare individuală - Confidențialitate”)
      (2019/C 155/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan, China) (reprezentanți: B. Spinoit, D. Philippe și A. Wese, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial A. Demeneix, M. França și T. Maxian Rusche, ulterior A. Demeneix, T. Maxian Rusche și N. Kuplewatzky, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Cerame-Unie AISBL (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: V. Akritidis, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei de punere în aplicare C(2016) 2136 final a Comisiei din 15 aprilie 2016 de respingere a unei cereri de acordare a statutului de nou producător-exportator cu privire la măsurile antidumping definitive instituite asupra importurilor de plăci de ceramică originare din Republica Populară Chineză prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 917/2011

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Cerame-Unie AISBL suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 305, 22.8.2016.


title: Cauza T-138/17: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Prim/EUIPO — Primed Halberstadt Medizintechnik (PRIMED) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală PRIMED — Mărcile naționale figurative anterioare PRIM S.A., PRiM, S.A. SUMINISTROS MEDICOS și GRUPO PRiM — Utilizare serioasă a mărcilor anterioare — Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001] — Prezentare de probe pentru prima dată în fața camerei de recurs — Puterea de apreciere a camerei de recurs — Calificare drept probe noi sau suplimentare — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/39

      Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Prim/EUIPO — Primed Halberstadt Medizintechnik (PRIMED)
      (Cauza T-138/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală PRIMED - Mărcile naționale figurative anterioare PRIM S.A., PRiM, S.A. SUMINISTROS MEDICOS și GRUPO PRiM - Utilizare serioasă a mărcilor anterioare - Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul 2017/1001] - Prezentare de probe pentru prima dată în fața camerei de recurs - Puterea de apreciere a camerei de recurs - Calificare drept probe noi sau suplimentare - Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2019/C 155/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Prim, SA (Móstoles, Spania) (reprezentant: L. Broschat García, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Lukošiūtė, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (Halberstadt, Germania) (reprezentant: D. Donath, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 decembrie 2016 (cauzele conexate R 2494/2015-4 și R 163/2016-4) privind o procedură de declarare a nulității între Prim și Primed Halberstadt Medizintechnik

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 19 decembrie 2016 (cauzele conexate R 2494/2015-4 și R 163/2016-4).

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătatea din cheltuielile efectuate de Prim, SA.

         (1)  JO C 129, 24.4.2017.


title: Cauza T-237/17: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Spania/Comisia („FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Cheltuieli efectuate de Spania — Criteriu de recunoaștere a unei organizații de producători — Articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96 — Corecție financiară”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/40

      Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Spania/Comisia
      (Cauza T-237/17) (1)

      („FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Spania - Criteriu de recunoaștere a unei organizații de producători - Articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96 - Corecție financiară”)
      (2019/C 155/47)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial A. Gavela Llopis, M. A. Sampol Pucurull și S. Jiménez García, ulterior M. A. Sampol Pucurull și S. Jiménez García, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și I. Galindo Martín, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/264 a Comisiei din 14 februarie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2017, L 39, p. 12), în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de Regatul Spaniei

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/264 a Comisiei din 14 februarie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), în măsura în care aceasta exclude anumite cheltuieli efectuate de Regatul Spaniei, în măsura în care aplică o corecție forfetară de 10 %.

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     Regatul Spaniei și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 202, 26.6.2017.


title: Cauza T-760/17: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Meesenburg Großhandel/EUIPO (Triotherm+) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Triotherm+ — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Dreptul de a fi ascultat”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/41

      Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Meesenburg Großhandel/EUIPO (Triotherm+)
      (Cauza T-760/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Triotherm+ - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Dreptul de a fi ascultat”)
      (2019/C 155/48)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Meesenburg Großhandel KG (Flensburg, Germania) (reprezentant: D. Freiherr von Oldershausen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 13 septembrie 2017 (cauza R 1786/2016-1), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Triotherm+ ca marcă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Meesenburg Großhandel KG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-762/17: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Grammer/EUIPO (Reprezentarea unei forme) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o formă — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/41

      Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2019 — Grammer/EUIPO (Reprezentarea unei forme)
      (Cauza T-762/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o formă - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 155/49)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Grammer AG (Amberg, Germania) (reprezentanți: J. Bühling și D. Graetsch, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 6 septembrie 2017 (cauza R 2250/2016-4), privind o cerere de înregistrare a unei forme ca marcă figurativă a Uniunii Europene.

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 6 septembrie 2017 (cauza R 2250/2016-4).

                  2)

                     Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor indispensabile efectuate de Grammer AG în vederea desfășurării procedurii în fața camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-777/17: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2019 — Pan/EUIPO — Entertainment One UK (TOBBIA) („Marca Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă TOBBIA — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară Peppa Pig — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (devenite articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/42

      Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2019 — Pan/EUIPO — Entertainment One UK (TOBBIA)
      (Cauza T-777/17) (1)

      („Marca Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă TOBBIA - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară Peppa Pig - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (devenite articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 60 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 155/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Xianhao Pan (Roma, Italia) (reprezentant: M. Oliva, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: D. Walicka și A. Folliard-Monguiral, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Entertainment One UK Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: J. Guise, L. Cassidy și N. Rose, solicitors)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Astley Baker Davies Ltd (Londra, Regatul Unit)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 14 septembrie 2017 (cauza R 1776/2016-1), privind o procedură de declarare a nulității între, pe de o parte, Entertainment One UK și Astley Baker Davies și, pe de altă parte, domnul Xianhao

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Îl obligă pe domnul Xianhao Pan la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-133/18: Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — IQ Group Holdings Bhd/EUIPO — Krinner Innovation (Lumiqs) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă Lumiqs — Mărcile Uniunii Europene verbală și figurativă anterioare Lumix — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/43

      Hotărârea Tribunalului din 19 martie 2019 — IQ Group Holdings Bhd/EUIPO — Krinner Innovation (Lumiqs)
      (Cauza T-133/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă Lumiqs - Mărcile Uniunii Europene verbală și figurativă anterioare Lumix - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2019/C 155/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: IQ Group Holdings Bhd (Heckmondwike, Regatul Unit) (reprezentant: S. Carter, barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Krinner Innovation GmbH (Straßkirchen, Germania) (reprezentant: T. Schmidpeter, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 12 decembrie 2017 (cauza R 983/2017-1) privind o procedură de opoziție între Krinner Innovation și IQ Group Holdings Bhd

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 12 decembrie 2017 (cauza R 983/2017-1).

                  2)

                     EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de IQ Group Holdings Bhd.

                  3)

                     Krinner Innovation GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza T-784/17: Ordonanța Tribunalului din 12 martie 2019 — Strabag Belgium/Parlamentul (Acțiune în anulare — Contracte de achiziții publice de lucrări — Procedură de cerere de ofertă — Lucrări de antrepriză generală pentru clădirile Parlamentului de la Bruxelles — Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altor ofertanți — Înlocuirea actului atacat pe parcursul judecății — Litigiu rămas fără obiect — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/43

      Ordonanța Tribunalului din 12 martie 2019 — Strabag Belgium/Parlamentul
      (Cauza T-784/17) (1)

      (Acțiune în anulare - Contracte de achiziții publice de lucrări - Procedură de cerere de ofertă - Lucrări de antrepriză generală pentru clădirile Parlamentului de la Bruxelles - Respingerea ofertei unui ofertant și atribuirea contractului altor ofertanți - Înlocuirea actului atacat pe parcursul judecății - Litigiu rămas fără obiect - Nepronunțare asupra fondului)
      (2019/C 155/52)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Strabag Belgium (Anvers, Belgia) (reprezentanți: inițial M. Schoups, K. Lemmens și M. Lahbib, ulterior M. Schoups și K. Lemmens, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: Z. Nagy și B. Simon, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei Parlamentului din 24 noiembrie 2017 de respingere a ofertei reclamantei și de atribuire către cinci ofertanți a contractului de achiziții publice privind un contract-cadru de lucrări de antrepriză generală pentru clădirile Parlamentului de la Bruxelles (Belgia) (cererea de ofertă 06D20/2017/M036) și, pe de altă parte, să oblige Parlamentul să prezinte diferite documente

         Dispozitivul

                  1)

                     Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

                  2)

                     Obligă Parlamentul European la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii privind măsurile provizorii.

                  3)

                     Respinge ca inadmisibilă cererea având ca obiect obligarea Parlamentului la plata unor „despăgubiri procedurale”.

         (1)  JO C 32, 29.1.2018.


title: Cauza T-156/18: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2019 — Legutko și Poręba/Parlamentul (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Drept instituțional — Regulamentul de procedură al Parlamentului — Articolul 130 — Anexa II — Întrebare cu solicitare de răspuns scris — Cerere de transmitere către Consiliu — Notificarea deciziei de constatare a inadmisibilității întrebării — Invitație de a acționa — Luare de poziție a Parlamentului — Cerere de somație — Inadmisibilitate)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/44

      Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2019 — Legutko și Poręba/Parlamentul
      (Cauza T-156/18) (1)

      (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Drept instituțional - Regulamentul de procedură al Parlamentului - Articolul 130 - Anexa II - Întrebare cu solicitare de răspuns scris - Cerere de transmitere către Consiliu - Notificarea deciziei de constatare a inadmisibilității întrebării - Invitație de a acționa - Luare de poziție a Parlamentului - Cerere de somație - Inadmisibilitate)
      (2019/C 155/53)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamanți: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Polonia), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Polonia) (reprezentant: M. Mataczyński, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz, S. Alonso de León și A. Pospíšilová Padowska, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE și având ca obiect constatarea faptului că Parlamentul s-a abținut în mod nelegal să transmită Consiliului Uniunii Europene întrebarea cu cerere de răspuns scris P-003358/17, cu încălcarea articolului 130 din Regulamentul de procedură al Parlamentului și a dispozițiilor anexei II la regulamentul respectiv

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                     Îi obligă pe Ryszard Antoni Legutko și pe Tomasz Piotr Poręba la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza T-134/19: Acțiune introdusă la 28 februarie 2019 — AM/BEI

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/46

      Acțiune introdusă la 28 februarie 2019 — AM/BEI
      (Cauza T-134/19)
      (2019/C 155/55)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: AM (reprezentanți: L. Levi și A. Champetier, avocați)

         Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată;

            în consecință:

                  —

                  anularea deciziilor președintelui BEI din 30 iunie 2017 și 11 decembrie 2017 în măsura în care prin acestea se refuză reclamantului acordarea indemnizației de mobilitate geografică prevăzute la articolul 1.4 din dispozițiile administrative aplicabile personalului;

                  —

                  în măsura în care este necesar, anularea deciziei președintelui BEI din 20 noiembrie 2018 de respingere a concluziilor comisiei de conciliere și de confirmare a deciziilor din 30 iunie 2017 și 11 decembrie 2017;

            prin urmare:

                  —

                  obligarea pârâtei la plata retroactivă a indemnizației de mobilitate geografică, începând de la 1 aprilie 2017, în cuantum de 36 045,6 euro (1 567,20 euro x 23 de luni) la data introducerii prezentei acțiuni;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata unor dobânzi de întârziere pentru indemnizația de mobilitate geografică datorată de la 1 aprilie 2017 până la plata integrală, dobânzile de întârziere fiind stabilite la rata dobânzii Băncii Centrale Europene majorată cu 2 puncte.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 1.4 din dispozițiile administrative aplicabile personalului și pe încălcarea articolelor 1 și 11 din anexa VII la aceste dispoziții.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor protecției încrederii legitime, previzibilității juridice și solicitudinii.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, a articolului 1.3 din Codul de conduită al personalului BEI și a articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări și a principiului termenului rezonabil.


title: Cauza T-140/19: Acțiune introdusă la 4 martie 2019 — ZU/Comisia

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/47

      Acțiune introdusă la 4 martie 2019 — ZU/Comisia
      (Cauza T-140/19)
      (2019/C 155/56)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZU (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea, în primul rând, a raportului de evaluare al reclamantului din 25 aprilie 2018;

                  —

                  anularea, în al doilea rând, a deciziei de nepromovare din 18 iunie 2018;

                  —

                  anularea, în al treilea rând, a deciziei din 28 mai 2018 de respingere a cererii de asistență a reclamantului;

                  —

                  anularea, în al patrulea rând, în măsura în care este necesar, a deciziei nr. R/400/18 din 21 noiembrie 2018 de respingere a plângerii reclamantului împotriva raportului său de evaluare și împotriva deciziei de nepromovare;

                  —

                  anularea, în al cincilea rând, în măsura în care este necesar, a deciziei nr. R/461/18 din 21 noiembrie 2018 de respingere a plângerii reclamantului împotriva deciziei de respingere a cererii sale de asistență.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv în susținerea cererii de anulare a reclamantului având ca obiect decizia de respingere a cererii sale de asistență, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe încălcarea obligației de diligență, pe încălcarea principiul bunei administrări și pe abuzul de putere.

                  2.

                  Al doilea motiv în susținerea cererii de anulare a reclamantului având ca obiect raportul său de evaluare și decizia de nepromovare, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe omiterea unor fapte relevante și pe abuzul de putere.


title: Cauza T-145/19: Acțiune introdusă la 7 martie 2019 — Jap Energéticas y Medioambientales/Comisia

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/47

      Acțiune introdusă la 7 martie 2019 — Jap Energéticas y Medioambientales/Comisia
      (Cauza T-145/19)
      (2019/C 155/57)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Jap Energéticas y Medioambientales, SL (Valencia, Spania) (reprezentant: G. Alabau Zabal, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului anularea actului emis de Comisia Europeană prin care se stabilește cuantumul care trebuie rambursat de către reclamantă din cauza reducerii sumei eligibile corespunzătoare Programului LIFE 11.

         Motivele și principalele argumente

      Prezenta acțiune este îndreptată împotriva actului Comisiei Europene din data de 14 ianuarie a prezentului an și notificat în data de 24 din aceeași lună și an, prin care se stabilește cuantumul pe care reclamanta trebuie să îl ramburseze din cauza reducerii cheltuielilor eligibile ale Proiectului LIFE 11 ENV/ES/000593-H2AL RECYCLING și prin care se emite ordin de plată.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a unor norme fundamentale de procedură.

                              —

                              Se susține în această privință că Comisia Europeană nu a oferit nici argumente, nici informații care să îi permită reclamantei să îi contrazică argumentele, dincolo de scrisoarea inițială din luna ianuarie 2017, în care se furnizează informații cu privire la cheltuielile care puteau beneficia de finanțare, dat fiind că, în toate comunicările sale se limitează la repetarea acelorași argumente.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea tratatului sau a oricărei norme de drept referitoare la aplicarea sa.

                              —

                              Se susține în această privință că actele care limitează drepturi subiective sau interese legitime trebuie să fie motivate, în conformitate cu cele prevăzute în reglementarea Uniunii Europene, întrucât în caz contrar s-ar putea produce un comportament arbitrar în interes propriu și un abuz de putere, ceea ce ar fi contrar principiilor proporționalității, încrederii legitime, egalității de tratament și „interzicerii arbitrariului” recunoscute în reglementarea Uniunii Europene.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe existența unei încălcări a dreptului la apărare.

                              —

                              Se susține în această privință că nemotivarea actului în sine nu permite întrunirea unor criterii administrative solide pentru a declara ineligibile anumite cheltuieli și, în consecință, nu este posibilă repunerea în discuție a acestora.


title: Cauza T-149/19: Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Société des produits Nestlé/EUIPO — Jumbo Africa (Reprezentarea unei siluete umane centrate pe un scut)

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/48

      Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Société des produits Nestlé/EUIPO — Jumbo Africa (Reprezentarea unei siluete umane centrate pe un scut)
      (Cauza T-149/19)
      (2019/C 155/58)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Elveția) (reprezentant: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht și C. Elkemann, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Jumbo Africa, SL (Hospitalet de Llobregat, Spania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative reprezentând o siluetă umană centrată pe un scut în culorile roșu, albastru, albastru deschis, albastru închis, gri și alb — cererea de înregistrare nr. 15 273 634

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 30 noiembrie 2018 în cauza R 876/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  respingerea căii de atac privind procedura de opoziție nr. B 2 738 030;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului și obligarea potențialului intervenient la plata cheltuielilor aferente procedurii în fața EUIPO.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 91 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 46 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-152/19: Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Brunswick Bowling Products/Comisia

text:
               6.5.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/49

      Acțiune introdusă la 8 martie 2019 — Brunswick Bowling Products/Comisia
      (Cauza T-152/19)
      (2019/C 155/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Brunswick Bowling Products LLC (Muskegon, Michigan, Statele Unite) (reprezentanți: R. Martens și V. Ostrovskis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în tot a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/1960 a Comisiei (1);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea (i) normelor de procedură cuprinse la articolul 11 din Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2) și la articolul 18 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (3) și a (ii) principiului proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 765/2008, întrucât măsura de salvgardare adoptată de Suedia nu este justificată, având în vedere că reclamanta a fost indusă în eroare de autoritățile de supraveghere a pieței și că era posibil să se recurgă la măsuri mai puțin constrângătoare pentru realizarea conformității cu Directiva 2006/42/CE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice și al încrederii legitime și a principiului bunei administrări, întrucât Comisia nu a luat în considerare observațiile și abordarea subsecventă a autorităților din Regatul Unit, din Germania, din Finlanda și din Danemarca de supraveghere a pieței, iar în decizia atacată nu s-a prevăzut un termen de punere în aplicare rezonabil și efectiv.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor de procedură din anexa I la Directiva 2006/42/CE, întrucât din decizia atacată și din decizia din 30 august 2013 a autorității suedeze competente în domeniul mediului de lucru nu se face trimitere la principiul general al stării actuale a tehnologiei în cadrul examinării produselor în cauză pe baza cerințelor esențiale de sănătate și siguranță („CESS”) prevăzute în anexa I la Directiva 2006/42/CE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare în aprecierea faptelor și a acționat împotriva principiului bunei administrări, întrucât producătorului nu i-a fost solicitată nicio informație necesară, deși în decizia atacată se stabilește că, în cartea tehnică, producătorul nu a făcut o legătură între referințele standardelor armonizate și CESS respective, conform cerințelor din anexa VII la Directiva 2006/42/CE. În realitate, o administrație rezonabilă care acționează în mod diligent ar fi solicitat informațiile care lipseau înainte adoptarea unei decizii având o asemenea importanță.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 6 din Directiva 2006/42/CE și a principiului egalității de tratament, întrucât măsura în discuție privește în mod specific produsele reclamantei, deși pe piața Uniunii Europene există produse ale altor producători, similare sau care se conformează mai puțin cerințelor. În plus, dacă sunt luate în considerare doar retragerea sau rechemarea produselor în cauză, decizia atacată denaturează piața, atât timp cât echipamentele similare ale altor producători sunt încă autorizate pe piața internă a Uniunii Europene.

         (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/1960 a Comisiei din 10 decembrie 2018 privind o măsură de salvgardare adoptată de Suedia în temeiul Directivei 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului, pentru a interzice introducerea pe piață a unui tip de mașină automată de poziționare a popicelor și a unui kit suplimentar care este utilizat împreună cu acest tip de mașină automată de poziționare a popicelor, fabricate de Brunswick Bowling & Billiards, și pentru a retrage mașinile introduse deja pe piață [notificată cu numărul C(2018) 8253] (JO 2018, L 315, p. 29).

         (2)  Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE (JO 2006, L 157, p. 24, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 120).

         (3)  Regulamentul (CE) nr 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 iulie 2008 de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93 (JO 2008, L 218, p. 30).


title: Cauza C-261/19 P: Recurs introdus la 26 martie 2019 de Cham Holding Co. SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-413/16, Cham/Consiliul

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/50

      Recurs introdus la 26 martie 2019 de Cham Holding Co. SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 ianuarie 2019 în cauza T-413/16, Cham/Consiliul
      (Cauza C-261/19 P)
      (2019/C 187/54)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Cham Holding Co. SA (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

                  —

                  Declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii din 16 ianuarie 2019, Cham/Consiliul, T-413/16.

            Statuând pe cale de dispoziții noi:

                  —

                  anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 și a actelor subsecvente de executare, în măsura în care o privesc pe recurentă;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv se întemeiază pe o eroare de drept întrucât Tribunalul a încălcat dreptul recurentei, consacrat la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale, de a fi ascultată anterior adoptării unor noi măsuri restrictive.
      Al doilea motiv se întemeiază pe o eroare de drept și pe o denaturare a faptelor întrucât Tribunalul a ignorat articolele depuse de recurentă în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că nu susține regimul sirian.
      Al treilea motiv se întemeiază pe o eroare de drept întrucât Tribunalul nu a declarat nelegale dispozițiile 27 și 28 din Decizia 2013/255/PESC, potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care justifică impunerea unei sancțiuni, inversând cu aceeași ocazie sarcina probei.


title: Cauza C-262/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Polymeles Protodikeio Athinon (Grecia) la 28 martie 2019 — RM, SN/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/51

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Polymeles Protodikeio Athinon (Grecia) la 28 martie 2019 — RM, SN/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE
      (Cauza C-262/19)
      (2019/C 187/55)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: RM, SN.

         Pârâtă: Agrotiki Trapeza tis Ellados AE

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispoziția de la articolul 70 alineatul 1 din Legea 4235/2014, potrivit căruia „[…] În ceea ce privește ipotecile sau rezervarea unor ipoteci înscrise în registrele imobiliare pertinente și, eventual, la oficiul de publicitate imobiliară competent în favoarea băncii «ΑGROTIKI TRAPEZA TIS ELLADOS Α.Ε.» (denumită în continuare «banca»), aflată deja în lichidare specială, asupra bunurilor imobile agricole sau asupra unităților de producție agricolă aparținând unor agricultori persoane fizice sau unor agricultori terți persoane fizice pentru a garanta toate creanțele băncii rezultate din împrumuturile — tranșe de capital, dobânzi, dobânzi de întârziere, inclusiv dobânzi la dobânzile scadente și la dobânzile de întârziere, taxe, costuri sau cheltuieli și alte fonduri, astfel cum sunt identificate în contractul de finanțare respectiv — acordate de această bancă agricultorilor persoane fizice pentru finanțări pe termen scurt și mediu destinate exclusiv activității lor agricole și a căror plată este în întârziere, în tot sau în parte, cuantumul finanțării pentru care s-a înscris ipoteca sau rezervarea unei ipoteci se limitează la cota de 120 % din capitalul finanțat, cu condiția ca toate creanțele băncii, menționate anterior, care rezultă din finanțare să nu depășească (inclusiv sumele deja rambursate) dublul capitalului inițial, iar, în cazul în care toate creanțele menționate anterior depășesc dublul capitalului inițial la momentul intrării în vigoare a prezentului articol și finanțarea devine, dacă nu a devenit deja, scadentă și exigibilă începând cu acel moment, cuantumul finanțării se limitează la dublul capitalului finanțării obținute. În cazul înscrierii unei ipoteci sau a rezervării unei ipoteci asupra mai multor bunuri imobile agricole ale unui agricultor persoană fizică sau ale unui terț persoană fizică, ipoteca sau rezervarea unei ipoteci este limitată de bancă la bunul imobil sau la bunurile imobile afectate garantării creanței sale până la aceste praguri și, cu prioritate, la cel sau la cele care nu constituie locuința principală și/sau principalul depozit al bunurilor agricole ale agricultorului sau ale unui terț”, trebuie interpretată în sensul că se încadrează în noțiunea de ajutor de stat potrivit articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                  2)

                  Dispoziția de la articolul 70 alineatul 1 din Legea 4235/2014, citat anterior, este compatibilă cu piața internă potrivit articolului 107 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?

                  3)

                  Dispoziția de la articolul 70 alineatul 1 din Legea 4235/2014, citat anterior, poate fi considerată compatibilă cu piața internă potrivit articolului 107 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene?


title: Cauza C-282/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 10 aprilie 2019 — The Green Effort Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Fédération internationale de l’automobile (FIA) (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Procedura căii de atac — Termene — Notificare pe cale electronică — Calculul termenelor)

text:
               17.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 206/15

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 10 aprilie 2019 — The Green Effort Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Fédération internationale de l’automobile (FIA)
      (Cauza C-282/18 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Procedura căii de atac - Termene - Notificare pe cale electronică - Calculul termenelor)
      (2019/C 206/18)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: The Green Effort Ltd (reprezentant: A. Ziehm, Rechtsanwalt)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent), Fédération internationale de l'automobile (FIA) (reprezentanți: M. Hawkins, solicitor, T. Dolde și K. Lüder, Rechtsanwälte)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  The Green Effort Limited suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și pe cele efectuate de Fédération internationale de l’automobile (FIA).

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.