title: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 14 octombrie 2010.#Deutsche Telekom AG împotriva Comisiei Europene.#Recurs - Concurență - Articolul 82 CE - Piețele serviciilor de telecomunicații - Acces la rețeaua fixă a operatorului tradițional - Prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală furnizate concurenților - Prețuri cu amănuntul pentru serviciile de acces furnizate abonaților - Practici tarifare ale unei întreprinderi dominante - Comprimarea marjelor concurenților - Prețuri aprobate de autoritatea de reglementare națională - Marjă de manevră a întreprinderii dominante - Imputabilitatea încălcării - Noțiunea «abuz» - Criteriul concurentului la fel de eficient - Calcularea comprimării marjelor - Efectele abuzului - Cuantumul amenzii.#Cauza C-280/08 P.

text:
      Cauza C‑280/08 P
      Deutsche Telekom AG
      împotriva
      Comisiei Europene
      „Recurs – Concurență – Articolul 82 CE – Piețele serviciilor de telecomunicații – Acces la rețeaua fixă a operatorului tradițional – Prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală furnizate concurenților – Prețuri cu amănuntul pentru serviciile de acces furnizate abonaților – Practici tarifare ale unei întreprinderi dominante – Micșorarea marjei concurenților – Prețuri aprobate de autoritatea de reglementare națională – Marjă de manevră a întreprinderii dominante – Imputabilitatea încălcării – Noțiunea «abuz» – Criteriul concurentului la fel de eficient – Calcularea micșorării marjei – Efectele abuzului – Cuantumul amenzii”
      Sumarul hotărârii
      1.        Recurs – Motive – Simplă repetare a motivelor și a argumentelor prezentate în fața Tribunalului – Inadmisibilitate – Contestarea
            modului în care Tribunalul a interpretat sau a aplicat dreptul comunitar – Admisibilitate
      [art. 225 CE; Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Curții, art. 112 alin. (1)
            lit. (c)]
      2.        Recurs – Motive – Motiv invocat pentru prima oară în cadrul recursului – Inadmisibilitate
      [Regulamentul de procedură al Curții, art. 113 alin. (2)]
      3.        Acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor – Dreptul la acțiune al Comisiei – Exercitare discreționară
      (art. 81 CE, 82 CE și 226 CE)
      4.        Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate
            de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Decizie a Comisiei de constatare a existenței abuzului
            în pofida aprobării tarifelor de către autoritatea națională de reglementare – Imputabilitatea încălcării
      (art. 81 CE și 82 CE)
      5.        Recurs – Motive – Motivare insuficientă – Admisibilitate
      (Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf)
      6.        Concurență – Norme comunitare – Încălcări – Săvârșire cu intenție sau din neglijență – Noțiune – Efect de foarfecă tarifară
            rezultat din tarifele unei întreprinderi în poziție de monopol pe piața prestațiilor intermediare și în poziție de cvasimonopol
            pe piața serviciilor cu amănuntul
      [Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2) primul paragraf]
      7.        Acte ale instituțiilor – Obligația de motivare – Obiect – Conținut
      (art. 253 CE)
      8.        Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate
            de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Diferență negativă sau insuficientă între tarifele
            pentru concurenți și tarifele cu amănuntul
      (art. 82 CE)
      9.        Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Noțiune
      (art. 82 CE)
      10.      Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate
            de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile – Calcularea micșorării marjei concurenților
      (art. 82 CE)
      11.      Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Efect de foarfecă tarifară – Egalitatea șanselor – Lipsă – Luarea în considerare a
            veniturilor provenite din celelalte servicii de telecomunicații – Excludere
      (art. 82 CE)
      12.      Concurență – Poziție dominantă – Abuz – Noțiune – Comportamente cu efect restrictiv asupra concurenței
      (art. 82 CE)
      13.      Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Criterii – Gravitatea încălcării – Încălcare gravă – Efect de foarfecă tarifară
            rezultat din tarifele unei întreprinderi în poziție de monopol – Circumstanțe atenuante
      [Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctul 1 A al doilea paragraf]
      14.      Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Prerogative ale Comisiei – Modificarea practicii anterioare – Încălcarea principiului
            nediscriminării – Inexistență
      (Regulamentul nr. 17 al Consiliului)
      1.        Din articolul 225 CE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție și din articolul 112 alineatul (1)
         litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate
         din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere. Nu îndeplinește
         această condiție recursul care, fără a cuprinde cel puțin o argumentare prin care să se urmărească în mod precis identificarea
         erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată, se limitează la reproducerea motivelor și a argumentelor care au fost deja
         prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie în realitate o cerere prin care se urmărește o simplă
         reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal, ceea ce nu este de competența Curții.

      Cu toate acestea, dacă un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii de către Tribunal, aspectele de
         drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul recursului. Prin urmare, dacă un recurent nu ar putea să se
         bazeze astfel în recurs pe motive și pe argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura de recurs ar fi lipsită de
         o parte din sensul său.

      (a se vedea punctele 24 și 25)
      2.        Recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. În cadrul recursului, competența Curții este
         astfel limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate,
         așadar, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta
         ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins
         decât cel cu care a fost învestit Tribunalul.

      (a se vedea punctele 34, 42 și 49)
      3.        Revine fiecărui stat membru obligația de a adopta toate măsurile generale sau speciale de natură să asigure executarea de
         către autoritățile de reglementare naționale a obligațiilor care se impun în temeiul dreptului Uniunii. Articolele 81 CE și
         82 CE coroborate cu articolul 10 CE impun statelor membre să nu adopte sau să nu mențină în vigoare măsuri, chiar de natură
         legislativă sau administrativă, care pot anula efectul util al normelor privind concurența aplicabile întreprinderilor.

      Cu toate acestea, referitor la posibilitatea Comisiei de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor
         împotriva unui stat membru, întrucât hotărârea atacată care face obiectul unui recurs se referă doar la legalitatea unei decizii
         adoptate de Comisie împotriva unei societăți recurente, în temeiul articolului 82 CE, Curtea trebuie, în cadrul unui recurs,
         să se limiteze să verifice dacă respectivele critici invocate în susținerea acestuia sunt de natură să evidențieze că examinarea
         de către Tribunal a legalității unei astfel de decizii este afectată de erori de drept, și aceasta indiferent dacă, în speță,
         Comisia ar fi putut, concomitent sau succesiv, să adopte o decizie de constatare a încălcării dreptului Uniunii împotriva
         statului membru în cauză.

      În consecință, chiar dacă nu poate fi exclus ca autoritățile de reglementare naționale să fi încălcat dreptul Uniunii, iar
         Comisia ar fi putut alege să formuleze în acest temei o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului
         226 CE împotriva statului membru, astfel de posibilități sunt lipsite de relevanță în stadiul recursului. În sistemul instituit
         prin articolul 226 CE, Comisia dispune de o putere discreționară pentru a formula o acțiune în constatarea neîndeplinirii
         obligațiilor și nu revine instanțelor Uniunii sarcina de a aprecia oportunitatea exercitării acesteia.

      (a se vedea punctele 45-47)
      4.        Doar în cazul în care o legislație națională impune unor întreprinderi un comportament anticoncurențial sau creează un cadru
         juridic ce elimină orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora, articolele 81 CE și 82 CE nu sunt
         aplicabile. Într‑o asemenea situație, astfel, restrângerea concurenței nu își are cauza în comportamente autonome ale întreprinderilor,
         după cum implică aceste dispoziții.

      În schimb, articolele 81 CE și 82 CE se pot aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării,
         a restrângerii sau a denaturării concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor. Posibilitatea de a exclude
         un comportament anticoncurențial determinat din domeniul de aplicare al articolelor 81 CE și 82 CE, pentru faptul că legislația
         națională existentă l‑a impus întreprinderilor în cauză sau pentru că aceasta a eliminat orice posibilitate de comportament
         concurențial din partea respectivelor întreprinderi, nu a fost admisă decât în mod restrictiv de către Curte. Dacă o lege
         națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării de către întreprinderi a unor comportamente anticoncurențiale
         autonome, articolele 81 CE și 82 CE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi. Întreprinderilor dominante le revine astfel
         o răspundere specială de a nu aduce atingere, prin comportamentul lor, unei concurențe reale și nedenaturate în cadrul pieței
         comune.

      În această privință, simpla împrejurare că o întreprindere dominantă în sectorul telecomunicațiilor ar fi fost stimulată,
         prin intervențiile unei autorități de reglementare naționale precum Autoritatea de Reglementare a Telecomunicațiilor și a
         Poștei, să mențină în aplicare practicile sale tarifare care conduc la micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel
         de eficienți precum aceasta nu poate, ca atare, să elimine în niciun fel răspunderea acesteia în temeiul articolului 82 CE.

      Prin urmare, din moment ce, în pofida unor astfel de intervenții, întreprinderea dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica
         prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, micșorarea marjei îi este imputabilă. Caracterul culpabil
         sau nu al comportamentului care constă în neutilizarea acestei marje de manevră nu poate repune în discuție constatarea potrivit
         căreia întreprinderea dispunea de o marjă de manevră pentru a‑l adopta, ci poate fi doar luat în considerare în cadrul stabilirii
         caracterului ilicit al acestui comportament, precum și în etapa stabilirii cuantumului amenzilor.

      (a se vedea punctele 80-85, 88 și 89)
      5.        Problema dacă motivarea unei hotărâri a Tribunalului este insuficientă reprezintă o problemă de drept care poate fi invocată,
         ca atare, în cadrul unui recurs.

      (a se vedea punctul 123)
      6.        Referitor la problema dacă încălcările normelor de concurență au fost săvârșite cu intenție sau din neglijență și, prin urmare,
         pot fi sancționate printr‑o amendă în temeiul articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17, această
         condiție este îndeplinită atunci când o întreprindere nu poate să nu cunoască faptul că are un comportament de natură anticoncurențială,
         indiferent dacă a avut sau nu a avut cunoștință de încălcarea normelor din tratat privind concurența.

      În această situație se află o întreprindere din sectorul telecomunicațiilor care nu poate să nu cunoască, pe de o parte, faptul
         că, în pofida deciziilor de autorizare ale Autorității de Reglementare a Telecomunicațiilor și a Poștei, dispune de o marjă
         de manevră reală pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și că, pe de altă
         parte, micșorarea marjei determina restricții grave privind concurența, ținând seama de poziția sa de monopol pe piața cu
         ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală și de poziția sa de cvasimonopol pe piața cu amănuntul a serviciilor
         de acces pentru abonați.

      (a se vedea punctele 124 și 125)
      7.        Obligația de motivare prevăzută la articolul 253 CE constituie o normă fundamentală de procedură care trebuie diferențiată
         de problema temeiniciei motivării, aceasta din urmă ținând de legalitatea pe fond a actului litigios. Din această perspectivă,
         motivarea impusă la articolul 253 CE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar
         și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință
         de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente, să își exercite controlul.

      Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor
         invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului actului sau altor persoane vizate în mod direct și individual
         de acest act. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în
         care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma
         modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia
         respectivă.

      (a se vedea punctele 130 și 131)
      8.        Articolul 82 al doilea paragraf litera (a) CE interzice în mod expres unei întreprinderi în poziție dominantă să impună direct
         sau indirect prețuri inechitabile și, în special, să aplice practici tarifare care produc efecte de eliminare pentru concurenții
         săi la fel de eficienți precum aceasta, actuali sau potențiali, și anume practici care sunt apte atât să facă mai dificil,
         chiar imposibil, accesul pe piață al acestora din urmă, cât și să facă mai dificilă, chiar imposibilă, pentru cocontractanții
         acesteia alegerea între mai multe surse de aprovizionare sau între mai mulți parteneri comerciali, consolidând astfel poziția
         sa dominantă prin recurgerea la alte mijloace decât cele care fac parte dintr‑o concurență pe merit. În această perspectivă,
         nu orice concurență prin prețuri poate, așadar, să fie considerată legală.

      În măsura în care o întreprindere în poziție dominantă în domeniul telecomunicațiilor dispune de o marjă de manevră pentru
         a reduce sau a elimina o astfel de micșorare a marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, prin
         modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, având în vedere efectul de eliminare pe
         care îl poate determina pentru concurenții amintiți, această micșorare a marjei poate în sine să constituie un abuz în sensul
         articolului 82 CE.

      Articolul 82 CE menționat vizează în special protecția consumatorului printr‑o concurență nedenaturată. În această privință,
         este nerelevant faptul că întreprinderea dominantă trebuie să crească prețurile în vederea înlăturării abuzului.

      O astfel de comprimare a marjei, întrucât reduce mai mult nivelul concurenței existente pe o piață, și anume a serviciilor
         de acces către abonați, deja redus tocmai din cauza prezenței întreprinderii menționate, și întrucât consolidează astfel poziția
         dominantă deținută de aceasta din urmă pe piața menționată, are de asemenea drept efect suportarea unui prejudiciu de către
         consumatori ca urmare a limitării posibilităților acestora de a alege și, în consecință, a perspectivei unei reduceri, pe
         termen mai lung, a prețurilor cu amănuntul din cauza concurenței exercitate de concurenții cel puțin la fel de eficienți precum
         întreprinderea dominantă pe piața respectivă.

      Tribunalul nu are obligația să constate că prețurile cu ridicata ale serviciilor intermediare de acces la bucla locală sau
         prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați sunt în sine abuzive ca urmare, după caz, a caracterului excesiv
         sau de ruinare al acestora.

      (a se vedea punctele 172, 177 și 180-183)
      9.        Pentru a evalua dacă practicile tarifare ale unei întreprinderi dominante pot elimina un concurent încălcându‑se articolul
         82 CE, trebuie reținut un criteriu întemeiat pe costurile și pe strategia întreprinderii dominante. În această privință, o
         întreprindere dominantă nu poate să elimine de pe piață întreprinderi care sunt poate la fel de eficiente precum aceasta,
         dar care, ca urmare a capacității lor financiare mai reduse, sunt incapabile să reziste la concurența care li se face.

      În situația în care caracterul abuziv al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante rezultă din efectul lor de eliminare
         a concurenților acesteia, se impune ca analiza privind caracterul abuziv să fie întemeiată numai pe baza tarifelor și a costurilor
         întreprinderii dominante. Astfel, un asemenea criteriu permite să se verifice dacă o întreprindere dominantă din sectorul
         telecomunicațiilor însăși ar fi fost în măsură să își ofere serviciile cu amănuntul către abonați altfel decât în pierdere
         dacă ar fi fost obligată în prealabil să plătească propriile prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la
         bucla locală. În consecință, acest criteriu este adecvat pentru a se determina dacă practicile tarifare ale unei întreprinderi
         dominante au un efect de eliminare a concurenților prin micșorarea marjei acestora.

      O asemenea abordare este cu atât mai justificată cu cât aceasta este conformă și cu principiul general al securității juridice,
         din moment ce luarea în considerare a costurilor întreprinderii dominante îi permite acesteia, având în vedere răspunderea
         specială care îi revine în temeiul articolului 82 CE, să aprecieze legalitatea propriilor comportamente. Astfel, deși o întreprindere
         dominantă cunoaște propriile costuri și tarife, aceasta nu le cunoaște, în principiu, pe cele ale concurenților săi.

      Aceste constatări nu pot fi repuse în discuție de împrejurarea potrivit căreia concurenții întreprinderii dominante sunt supuși
         unor condiții juridice și materiale mai puțin constrângătoare pentru a furniza propriile servicii de telecomunicații către
         abonați. Astfel, o asemenea împrejurare, presupunând că este dovedită, nu poate afecta nici faptul că o întreprindere dominantă
         nu poate să aplice practici tarifare de natură să elimine de pe piața relevantă concurenți cel puțin la fel de eficienți precum
         aceasta, nici faptul că, ținând cont de răspunderea specială în temeiul articolului 82 CE, o astfel de întreprindere trebuie
         să fie în măsură să stabilească ea însăși dacă practicile sale tarifare sunt conforme acestei dispoziții.

      (a se vedea punctele 198-203)
      10.      Cu toate că, din punctul de vedere al abonatului, serviciile de acces și de comunicații pot constitui în mod real un ansamblu,
         Comisia are dreptul să examineze existența unei micșorări a marjei doar la nivelul serviciilor de acces, fără a include serviciile
         de comunicații, în lumina principiilor restructurării tarifare și egalității șanselor.

      În această privință, Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept prin faptul că a ținut cont de principiul restructurării
         tarifare, rezultat din reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor, pentru a examina temeinicia aplicării de către Comisie
         a articolului 82 CE în privința practicilor tarifare abuzive ale unei întreprinderi dominante. Astfel, din moment ce reglementarea
         privind sectorul telecomunicațiilor definește cadrul juridic aplicabil acestuia și, prin aceasta, contribuie la stabilirea
         condițiilor de concurență în care o întreprindere dominantă își exercită activitățile pe piețele relevante, reglementarea
         respectivă constituie un element pertinent pentru aplicarea articolului 82 CE în privința comportamentelor adoptate de această
         întreprindere fie și pentru definirea piețelor relevante, pentru aprecierea caracterului abuziv al unor astfel de comportamente
         sau pentru stabilirea cuantumului amenzilor.

      Această constatare nu este repusă în discuție de faptul că principiul restructurării tarifare se aplică doar în privința întreprinderii
         dominante, iar nu și a concurenților săi, dat fiind că Tribunalul, pentru a stabili caracterul abuziv în raport cu articolul
         82 CE al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante menționate, s‑a întemeiat pe situația și pe costurile acesteia,
         conform criteriului concurentului la fel de eficient.

      În consecință, întrucât Tribunalul a constatat că reechilibrarea tarifară vizată prin reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor
         a Uniunii trebuia să se concretizeze printr‑o scădere a tarifelor comunicațiilor naționale și internaționale și printr‑o majorare
         a abonamentului lunar și a prețului comunicațiilor locale, acesta putea în mod legal să deducă de aici că luarea în considerare
         distinctă a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces și a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de comunicații
         în vederea stabilirii caracterului abuziv al practicilor tarifare ale întreprinderii dominante este cuprinsă în principiul
         restructurării tarifare.

      (a se vedea punctele 221 și 223-226)
      11.      Un sistem de concurență nedenaturată nu poate fi garantat decât dacă este asigurată egalitatea de șanse între diferiții operatori
         economici.

      Aceasta implică faptul ca o întreprindere dominantă în sectorul telecomunicațiilor și concurenții săi cel puțin la fel de
         eficienți precum aceasta să aibă o poziție de egalitate pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați. Această
         condiție nu este îndeplinită dacă prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală plătite întreprinderii
         dominante nu se pot repercuta asupra prețurilor cu amănuntul ale concurenților pentru serviciile de acces către abonați decât
         oferindu‑le pe acestea din urmă în pierdere.

      Astfel, întrucât, pe de o parte, piața cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați constituie o piață distinctă
         și, pe de altă parte, serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt indispensabile unor concurenți cel puțin la fel
         de eficienți precum ea însăși pentru a intra în mod eficient în concurență pe această piață cu o întreprindere care deține
         pe aceasta o poziție dominantă care rezultă în mare parte din monopolul legal de care a beneficiat anterior liberalizării
         sectorului telecomunicațiilor, instituirea unui sistem de concurență nedenaturată impune ca această întreprindere dominantă
         să nu poată, prin intermediul practicilor sale tarifare pe această piață cu amănuntul, să creeze dintr‑odată pentru concurenții
         săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta un dezavantaj concurențial pe piața menționată de natură să împiedice sau
         să restrângă accesul acestora la respectiva piață sau dezvoltarea activităților lor pe aceasta din urmă.

      Aceasta cu atât mai mult cu cât, întrucât furnizarea eventuală de către acești concurenți a altor servicii de telecomunicații
         către abonați prin intermediul rețelei fixe a întreprinderii dominante impune și achiziționarea serviciilor intermediare de
         acces la bucla locală de la aceasta, respectivul dezavantaj concurențial pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către
         abonați se repercutează în mod necesar pe piețele privind aceste alte servicii de telecomunicații. Această din urmă împrejurare
         nu implică totuși ca veniturile care provin din aceste alte servicii de telecomunicații să trebuiască să fie luate în considerare
         pentru a examina dacă respectivii concurenți cel puțin la fel de eficienți ca întreprinderea dominantă se află într‑o situație
         de inegalitate în condițiile de concurență pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați. Astfel, aceste alte
         servicii de telecomunicații fac parte din piețe distincte în raport cu această din urmă piață.

      În consecință, trebuie constatat că practicile tarifare ale întreprinderii dominante pe piața cu amănuntul a serviciilor de
         acces către abonați îi situează de la început pe concurenții săi cel puțin la fel de eficienți într‑o poziție de inegalitate
         în raport cu aceasta pe aceeași piață, ceea ce determină o micșorare a marjei concurenților respectivi în ceea ce privește
         serviciile de acces.

      (a se vedea punctele 230, 233-236 și 240)
      12.      Prin interzicerea folosirii abuzive a unei poziții dominante deținute pe piață în măsura în care comerțul dintre statele membre
         poate fi afectat prin aceasta, articolul 82 CE vizează comportamentele unei întreprinderi în poziție dominantă care au ca
         efect să împiedice menținerea gradului de concurență existent încă pe piață sau dezvoltarea acestei concurențe prin recurgerea
         la mijloace diferite de cele care guvernează o concurență normală între produse sau servicii pe baza prestațiilor operatorilor
         economici. În consecință, existența unei practici tarifare a unei întreprinderi dominante, care determină micșorarea marjei
         concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, constituie o practică abuzivă în sensul articolului 82 CE
         numai dacă se dovedește un efect anticoncurențial.

      În ceea ce privește anumite practici tarifare ale unei întreprinderi dominante din sectorul telecomunicațiilor care determină
         micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta, efectul anticoncurențial pe care Comisia
         este obligată să îl demonstreze se raportează la obstacolele eventuale care au putut fi create de practicile tarifare amintite
         ale reclamantei în calea dezvoltării ofertei pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați și, în consecință,
         cu privire la gradul de concurență pe această piață. O astfel de practică constituie o practică abuzivă în sensul articolului
         82 CE, din moment ce, întrucât produce efecte de eliminare pentru concurenții întreprinderii dominante cel puțin la fel de
         eficienți precum aceasta, practica menționată este în măsură să facă mai dificil sau chiar imposibil accesul pe piața relevantă
         al acestor concurenți și să consolideze astfel poziția întreprinderii dominante pe piața respectivă, în detrimentul intereselor
         consumatorilor.

      Atunci când o întreprindere dominantă pune în mod real în aplicare o practică tarifară care determină micșorarea marjei concurenților
         săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta al cărei obiect este să îi elimine pe aceștia de pe piața relevantă, împrejurarea
         că rezultatul așteptat nu este atins în cele din urmă nu poate elimina calificarea drept abuz în sensul articolului 82 CE.
         Totuși, în lipsa vreunui efect asupra situației concurențiale a concurenților, o practică tarifară precum cea în discuție
         nu poate fi calificată drept practică de eliminare atunci când pătrunderea acestora din urmă pe piața relevantă nu devine
         în niciun fel mai dificilă prin intermediul acestei practici.

      (a se vedea punctele 251-254)
      13.      Comisia beneficiază de o largă putere de apreciere în ceea ce privește metoda de calcul al amenzilor. Această metodă, definită
         de liniile directoare privind calculul amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17
         și al articolului 65 din Tratatul CECO, cuprinde diferite elemente de flexibilitate care îi permit Comisiei să își exercite
         puterea de apreciere în conformitate cu dispozițiile menționate. Este de competența Curții să verifice dacă Tribunalul a apreciat
         în mod corect exercitarea de către Comisie a puterii de apreciere menționate.

      Gravitatea încălcărilor dreptului concurenței al Uniunii trebuie să fie stabilită în funcție de numeroase elemente, cum ar
         fi, în special, împrejurările particulare ale cauzei, contextul acesteia și efectul descurajator al amenzilor, fără să fi
         fost stabilită o listă imperativă sau exhaustivă de criterii care trebuie să fie luate în considerare în mod obligatoriu.
         Printre elementele de natură să intre în aprecierea gravității încălcărilor figurează comportamentul întreprinderii în cauză,
         rolul avut de aceasta în instituirea practicii în discuție, profitul pe care aceasta l‑a putut obține din practica respectivă,
         dimensiunea sa și valoarea mărfurilor în discuție, precum și riscul pe care încălcări de acest tip îl reprezintă pentru obiectivele
         Uniunii.

      (a se vedea punctele 271-274)
      14.      Faptul că în trecut Comisia a aplicat amenzi de un anumit nivel pentru anumite tipuri de încălcări nu o poate priva de posibilitatea
         de a ridica acest nivel în limitele indicate în Regulamentul nr. 17, dacă acest lucru este necesar pentru a asigura punerea
         în aplicare a politicii privind concurența a Uniunii. Aplicarea eficace a normelor de concurență ale Uniunii impune, astfel,
         posibilitatea adaptării de către Comisie în orice moment a nivelului amenzilor la nevoile acestei politici.

      (a se vedea punctul 294)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a doua)
      14 octombrie 2010(*)

      Cuprins

      I –  Istoricul cauzei
      II –  Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
      III –  Concluziile părților
      IV –  Cu privire la recurs
      A –  Cu privire la admisibilitate
      B –  Cu privire la fond
      1.  Observații introductive
      2.  Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de drept privind aprecierea reglementării activităților recurentei de către
         RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă

      a)  Cu privire la primul aspect al primului motiv, privind imputabilitatea încălcării
      i)  Hotărârea atacată
      ii)  Argumentele părților
      iii)  Aprecierea Curții
      b)  Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, privind principiul protecției încrederii legitime
      i)  Hotărârea atacată
      ii)  Argumentele părților
      iii)  Aprecierea Curții
      c)  Cu privire la al treilea aspect al primului motiv, privind caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării articolului
         82 CE

      i)  Hotărârea atacată
      ii)  Argumentele părților
      iii)  Aprecierea Curții
      d)  Concluzie cu privire la primul motiv
      3.  Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept în aplicarea articolului 82 CE
      a)  Hotărârea atacată
      b)  Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv, referitor la pertinența criteriului micșorării marjei pentru
         dovedirea unui abuz în sensul articolului 82 CE

      i)  Argumentele părților
      ii)  Aprecierea Curții
      c)  Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv, privind caracterul adecvat al metodei de calcul al micșorării
         marjei

      i)  Cu privire la critica întemeiată pe aplicarea greșită a criteriului concurentului la fel de eficient
      –  Argumentele părților
      –  Aprecierea Curții
      ii)  Cu privire la critica întemeiată pe o eroare de drept care constă în faptul că serviciile de comunicații și celelalte
         servicii de telecomunicații nu au fost luate în considerare pentru calcularea micșorării marjei

      –  Argumentele părților
      –  Aprecierea Curții
      d)  Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, privind efectele micșorării marjei
      i)  Argumentele părților
      ii)  Aprecierea Curții
      e)  Concluzie cu privire la al doilea motiv
      4.  Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe erori de drept în calcularea amenzilor ca urmare a neluării în considerare
         a reglementării tarifare

      a)  Hotărârea atacată
      b)  Argumentele părților
      i)  Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv, privind caracterul grav al încălcării
      –  Argumentele părților
      –  Aprecierea Curții
      ii)  Cu privire la al doilea aspect al celui de al treilea motiv, privind neluarea în considerare în mod adecvat, drept circumstanță
         atenuantă, a reglementării tarifare

      –  Argumentele părților
      –  Aprecierea Curții
      iii)  Cu privire la al treilea aspect al celui de al treilea motiv, privind aplicarea unei amenzi simbolice
      –  Argumentele părților
      –  Aprecierea Curții
      c)  Concluzie cu privire la al treilea motiv
      Cu privire la cheltuielile de judecată

      „Recurs – Concurență – Articolul 82 CE – Piețele serviciilor de telecomunicații – Acces la rețeaua fixă a operatorului tradițional – Prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală furnizate concurenților – Prețuri cu amănuntul pentru serviciile de acces furnizate abonaților – Practici tarifare ale unei întreprinderi dominante – Micșorarea marjei concurenților – Prețuri aprobate de autoritatea de reglementare națională – Marjă de manevră a întreprinderii dominante – Imputabilitatea încălcării – Noțiunea «abuz» – Criteriul concurentului la fel de eficient – Calcularea micșorării marjei – Efectele abuzului – Cuantumul amenzii”
      În cauza C‑280/08 P,
      având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 23 iunie 2008,
      Deutsche Telekom AG, cu sediul în Bonn (Germania), reprezentată de U. Quack, S. Ohlhoff și M. Hutschneider, Rechtsanwälte,

      recurentă,
      celelalte părți în proces fiind:
      Comisia Europeană, reprezentată de doamna K. Mojzesowicz, precum și de domnii W. Mölls și O. Weber, în calitate de agenți, cu domiciliul ales
         în Luxemburg,

      pârâtă în primă instanță,
      Vodafone D2 GmbH, fostă Arcor AG & Co. KG, cu sediul în Eschborn (Germania), reprezentată de M. Klusmann, Rechtsanwalt,

      Versatel NRW GmbH, fostă Tropolys NRW GmbH, fostă CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice și TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation
         Bergisches Land mbH, cu sediul în Essen (Germania),

      EWE TEL GmbH, cu sediul în Oldenburg (Germania),

      HanseNet Telekommunikation GmbH, cu sediul în Hamburg (Germania),

      Versatel Nord GmbH, fostă Versatel Nord‑Deutschland GmbH, fostă KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, cu sediul
         în Flensburg (Germania),

      NetKöln Gesellschaft für Telekommunikation mbH, cu sediul în Köln (Germania),

      Versatel Süd GmbH, fostă Versatel Süd‑Deutschland GmbH, fostă tesion Telekommunikation GmbH, cu sediul în Stuttgart (Germania),

      Versatel West GmbH, fostă Versatel West‑Deutschland GmbH, fostă Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, cu sediul în Dortmund (Germania),

      reprezentate de N. Nolte, Rechtsanwalt,
      interveniente în primă instanță,
      CURTEA (Camera a doua),
      compusă din domnul J. N. Cunha Rodrigues, președinte de cameră, domnii A. Arabadjiev, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh (raportor) și
         doamna P. Lindh, judecători,

      avocat general: domnul J. Mazák,
      grefier: domnul B. Fülöp, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 25 noiembrie 2009,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 22 aprilie 2010,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Prin recursul formulat, Deutsche Telekom AG solicită anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene
         din 10 aprilie 2008, Deutsche Telekom/Comisia (T‑271/03, Rep., p. II‑477, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin
         care Tribunalul a respins acțiunea formulată de aceasta privind anularea Deciziei nr. 2003/707/CE a Comisiei din 21 mai 2003
         privind o procedură de aplicare a articolului 82 din Tratatul CE (cazurile COMP/C‑1/37.451, 37.578, 37.579 – Deutsche Telekom
         AG), (JO L 263. p. 9, denumită în continuare „decizia în litigiu”).

      I –  Istoricul cauzei
      2        Situația de fapt a fost prezentată de Tribunal la punctele 1-24 din hotărârea atacată după cum urmează:

      „1      Reclamanta, Deutsche Telekom AG, este operatorul de telecomunicații tradițional din Germania. […]
      2      Reclamanta operează în rețeaua telefonică germană. Anterior liberalizării totale a piețelor de telecomunicații, aceasta beneficia
         de un monopol legal asupra prestării de servicii de telecomunicații către abonați la rețeaua fixă. Ulterior intrării în vigoare
         la 1 august 1996 a Legii germane din 25 iulie 1996 privind telecomunicațiile (Telekommunikationsgesetz, denumită în continuare
         „TKG”) (BGBl. 1996 I, p. 1120), în Germania sunt liberalizate piața furnizării de infrastructuri și piața prestării serviciilor
         de telecomunicații. Din acel moment, reclamanta este confruntată pe cele două piețe, la niveluri diferite, cu concurența altor
         operatori.

      3      Fiecare dintre rețelele locale ale reclamantei cuprinde mai multe bucle locale către abonați. Expresia «buclă locală» înseamnă
         circuitul fizic care leagă punctul terminal al rețelei din amplasamentul abonatului de cadrul principal de distribuție sau
         de orice altă infrastructură echivalentă din rețeaua publică de telefonie fixă.

      4      Reclamanta oferă acces la buclele sale locale atât celorlalți operatori de telecomunicații, cât și abonaților. În ceea ce
         privește serviciile de acces și tarifele reclamantei, trebuie făcută, așadar, distincția între serviciile de acces la rețeaua
         locală furnizate de reclamantă concurenților săi [denumite în continuare «serviciile intermediare de acces la bucla locală»]
         și serviciile de acces la rețeaua locală furnizate de reclamantă abonaților săi (denumite în continuare «serviciile de acces
         [către] abonați»).

      I – [Servicii intermediare de acces la bucla locală]
      5      Prin Decizia nr. 223a din 28 mai 1997 a Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor […], reclamanta a fost obligată,
         cu începere din iunie 1997, să acorde concurenților săi un acces neîngrădit total la bucla locală.

      6      În ceea ce privește tarifele pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală] ale reclamantei, acestea se compun
         din două elemente, și anume un tarif pentru abonamentul lunar, pe de o parte, și o taxă inițială, pe de altă parte. […]

      7      Conform articolului 25 alineatul (1) din TKG, tarifele pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală] ale reclamantei
         trebuie aprobate în prealabil de Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (Autoritatea de Reglementare a Telecomunicațiilor
         și a Poștei, denumită în continuare «RegTP»).

      8      În acest context, RegTP verifică dacă tarifele propuse de reclamantă pentru [serviciile intermediare de acces la bucla locală]
         îndeplinesc condițiile stabilite la articolul 24 din TKG. Astfel, conform articolului 24 alineatul (1) din TKG, «[t]arifele
         trebuie stabilite în funcție de costurile unei prestări de servicii efective». […]

      […]
      II – Servicii de acces [către] abonați
      10      În ceea ce privește serviciile de acces [către] abonați, reclamanta oferă două opțiuni de bază, și anume linia analogică tradițională
         […] și linia digitală în bandă îngustă […] Aceste două opțiuni de bază care permit conectarea abonaților pot fi oferite prin
         rețeaua tradițională din perechi de fire de cupru a reclamantei (conexiuni în bandă îngustă). Reclamanta oferă abonaților
         săi și conexiuni în bandă largă ([…] ADSL), pentru care a trebuit să reorganizeze rețelele [în bandă îngustă] existente pentru
         a putea oferi servicii în bandă largă, de exemplu acces rapid la internet.

      […]
      12      [Prețurile cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces către abonați] se compun din două elemente: un abonament
         lunar, care depinde de calitatea liniilor și a serviciilor furnizate, și o taxă inițială de instalare sau de reinstalare a
         unei linii, […]

      A – Tarifele pentru liniile de abonat analogice […] și digitale în bandă îngustă […]

      13      Prețurile de acces la liniile de abonat analogice și [digitale în bandă îngustă] sunt stabilite în cadrul unui sistem de plafonare
         a prețurilor. Conform articolului 27 alineatul (1) a doua teză, articolului 25 alineatul (1) din TKG […], prețurile cu amănuntul
         pentru conectarea la rețeaua reclamantei și pentru comunicații nu sunt stabilite individual pentru fiecare prestație pe baza
         costurilor suportate, ci sunt determinate împreună pentru mai multe prestații, diferitele prestații fiind reunite în pachete.

      14      […] Sistemul avut în vedere a fost pus în aplicare de RegTP la 1 ianuarie 1998. Cu această ocazie, RegTP a constituit două
         pachete, primul cuprinzând serviciile rezidențiale, iar al doilea, serviciile profesionale. Cele două pachete cuprindeau,
         în același timp, serviciile de acces [către] abonați și toată seria de oferte a reclamantei în domeniul telefoniei, între
         care comunicațiile locale, regionale, interurbane și internaționale.

      […]
      17      În temeiul Deciziei [Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor] din 17 decembrie 1997, reclamanta a trebuit să
         reducă prețul global al fiecăruia dintre cele două pachete cu 4,3 % în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 1999 (prima perioadă
         de plafonare a prețurilor). La sfârșitul acestei prime perioade, la 31 decembrie 1999, prin decizia din 23 decembrie 1999,
         RegTP a păstrat, în esență, componența pachetelor și a redus prețurile cu 5,6 % în perioada 1 ianuarie 2000-31 decembrie 2001
         (a doua perioadă de plafonare a prețurilor).

      18      În acest cadru obligatoriu de reducere a prețurilor, reclamanta putea modifica tarifele diferitelor elemente ale fiecărui
         pachet după obținerea autorizației prealabile a RegTP. […] Sistemul permitea astfel majorarea tarifelor pentru unul sau mai
         multe elemente ale unui pachet, în măsura în care nu erau depășite prețurile maxime ale pachetului […]

      19      În primele două perioade de plafonare [1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001], reclamanta a efectuat reduceri ale prețurilor cu
         amănuntul pentru cele două pachete, mai mari decât reducerile care îi fuseseră impuse. Aceste reduceri ale tarifelor priveau,
         în esență, prețurile comunicațiilor. Prețurile cu amănuntul pentru liniile analogice […] au rămas în schimb nemodificate în
         cele două perioade de plafonare, […] În ceea ce privește prețurile cu amănuntul pentru liniile [digitale în bandă îngustă],
         în aceeași perioadă, reclamanta a redus tarifele pentru abonamentul lunar […]

      20      De la 1 ianuarie 2002, există un nou sistem de plafonare a prețurilor […] În noul sistem, cele două pachete anterioare care
         cuprindeau serviciile rezidențiale și serviciile profesionale sunt înlocuite de patru pachete care cuprind serviciile următoare:
         linii telefonice (pachetul A), comunicații locale (pachetul B), comunicații interurbane naționale (pachetul C) și comunicații
         internaționale (pachetul D).

      21      La 15 ianuarie 2002, reclamanta a comunicat RegTP intenția de majorare a abonamentelor lunare pentru liniile analogice și
         [digitale în bandă îngustă] […] Această creștere a fost autorizată de către RegTP […]

      22      La 31 octombrie 2002, reclamanta a făcut o nouă cerere de majorare a tarifelor cu amănuntul. Această cerere a fost respinsă
         parțial de către RegTP […]

      B – Tarifele pentru liniile ADSL […]
      23      Tarifele ADSL […] nu sunt reglementate în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor. Conform articolului 30 din TKG, aceste
         tarife pot face obiectul unei reglementări ulterioare.

      24      La 2 februarie 2001, după primirea mai multor plângeri din partea concurenților reclamantei, RegTP a efectuat o investigație
         ulterioară privind prețurile pentru ADSL ale reclamantei în scopul de a stabili, dacă este cazul, existența unei practici
         de vânzare în pierdere contrare normelor de concurență germane. La 25 ianuarie 2002, RegTP a încheiat procedura după ce a
         constatat că majorarea tarifelor care fusese anunțată de reclamantă la 15 ianuarie 2002 nu mai dădea naștere unei suspiciuni
         de vânzare în pierdere.”

      3        În urma unor plângeri depuse în cursul anului 1999 de întreprinderi concurente ale reclamantei, Comisia Comunităților Europene
         a adoptat decizia în litigiu prin care impută reclamantei, în special în cuprinsul considerentelor (57), (102), (103) și (107)
         ale acestei decizii, că a săvârșit un abuz sub formă de „efect de foarfecă” („margin squeeze”, denumit în continuare „micșorarea
         marjei”), care rezultă dintr‑o diferență necorespunzătoare între prețul cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces
         la bucla locală și prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      4        Cu privire la această micșorare a marjei, la punctul 38 din hotărârea atacată, Tribunalul amintește conținutul considerentelor
         (102)-(105) ale deciziei în litigiu, care prevăd următoarele:

      „(102) Există [micșorarea marjei] atunci când suma abonamentului lunar și a taxei inițiale care trebuie plătite [reclamantei] pentru
         [serviciile] intermediare [de acces la bucla locală] îi obligă pe concurenți să factureze abonaților acestora prețuri superioare
         celor pe care [reclamanta] le facturează propriilor abonați pentru aceleași servicii. Dacă prețurile [cu ridicata] ale [serviciilor]
         intermediare [de acces la bucla locală] sunt superioare prețurilor cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați],
         concurenții [reclamantei] nu pot în niciun caz obține profit, chiar dacă sunt cel puțin la fel de eficienți ca și [reclamanta],
         deoarece trebuie să suporte cheltuieli (comercializare, facturare, recuperare etc.) care se adaugă la prețul [serviciilor]
         intermediare [de acces la bucla locală].

      (103)          Întrucât facturează concurenților tarife [cu ridicata] aferente unor [servicii] intermediare [de] acces la bucla locală mai
         ridicate decât prețurile cu amănuntul pe care le facturează propriilor abonați, [reclamanta] îi împiedică să ofere, în plus
         față de simplele comunicații telefonice, servicii de acces prin bucla locală. […]

      (104)          [Reclamanta] consideră că, în speță, este imposibilă dovedirea unei tarifări abuzive sub forma [micșorării marjei], numai
         și pentru faptul că tarifele [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală] sunt stabilite în mod
         obligatoriu de către RegTP. […]

      (105)          Însă, contrar celor afirmate de [reclamantă], forma de abuz pe care o constituie [micșorarea marjei] este pertinentă în prezenta
         speță. Pe piețele legate, în care concurenții achiziționează [servicii] intermediare [de acces la bucla locală] de la operatorul
         tradițional și au interesul de a face acest lucru dacă doresc să își consolideze poziția pe o piață de produse sau de servicii
         [cu amănuntul], poate exista desigur [o micșorare a marjei] între prețurile [cu ridicata] reglementate ale [serviciilor] intermediare
         [de acces la bucla locală] și prețurile cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați]. Căci, în cele din urmă, pentru
         a dovedi existența [unei micșorări a marjei], este suficient mai întâi să existe, între cele două niveluri de prețuri, o disproporție
         care dă naștere unei restrângeri a concurenței. […]”

      5        Conform articolului 1 din decizia în litigiu, Comisia a concluzionat astfel că „începând cu 1998, [reclamanta] săvârșește
         o încălcare a articolului 82 litera (a) din Tratatul CE prin faptul că percepe tarife inechitabile pentru instalarea și pentru
         abonamentul lunar aferente accesului la bucla locală pentru concurenții și abonații [acesteia], aducând atingere astfel într‑o
         măsură considerabilă concurenței de pe piața accesului la bucla locală”.

      6        Conform articolului 3 din decizia menționată, Comisia a aplicat reclamantei o amendă în cuantum de 12,6 milioane de euro pentru
         această încălcare.

      II –  Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
      7        Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 30 iulie 2003, reclamanta a introdus o acțiune vizând, în principal, anularea
         deciziei în litigiu și, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate prin aceasta.

      8        În susținerea cererii sale de anulare a deciziei în litigiu, reclamanta a invocat în special un motiv întemeiat pe încălcarea
         articolului 82 CE, precum și un motiv întemeiat pe un abuz de putere și pe o încălcare a principiilor proporționalității,
         securității juridice și protecției încrederii legitime.

      9        Motivul întemeiat pe încălcarea articolului 82 CE cuprindea mai multe aspecte, dintre care trei sunt relevante în cadrul prezentului
         recurs, și anume un prim aspect întemeiat pe inexistența comportamentului abuziv ca urmare a marjei de manevră insuficiente
         de care dispunea reclamanta pentru a evita micșorarea marjei, un al doilea aspect privind nelegalitatea metodei utilizate
         de Comisie pentru a constata micșorarea marjei și un al patrulea aspect întemeiat pe inexistența unui efect pe piață produs
         de micșorarea marjei.

      10      Tribunalul a respins toate aceste aspecte și a arătat între altele în cadrul acestei examinări, la punctele 150 și 242 din
         hotărârea atacată, că în cererea introductivă formulată, reclamanta nu contestase definiția piețelor relevante reținută în
         decizia atacată, potrivit căreia trebuie să se facă distincția între, pe de o parte, o piață cu ridicata pentru serviciile
         intermediare de acces la bucla locală și, pe de altă parte, o piață cu amănuntul de acces la bucla locală, care cuprinde o
         piață de acces în bandă îngustă și o piață de acces în bandă largă, toate piețe de dimensiune națională.

      11      În ceea ce privește primul aspect al acestui motiv, Tribunalul a concluzionat la punctele 140 și 151 din hotărârea atacată
         că, în decizia în litigiu, Comisia a putut să constate în mod întemeiat că în cursul perioadei în discuție reclamanta dispunea
         de o marjă de manevră suficientă pentru a reduce comprimarea marjei constatată în decizia menționată prin modificarea prețului
         cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      12      În aceea ce privește al doilea aspect al motivului respectiv, Tribunalul a respins, la punctul 168 din hotărârea atacată,
         critica reclamantei potrivit căreia caracterul abuziv al micșorării marjei nu ar putea rezulta decât din caracterul abuziv
         al prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. În continuare, acesta a considerat, la punctele
         193, 203 și 206 din hotărârea atacată, că în mod corect Comisia și‑a întemeiat analiza privind caracterul abuziv al practicilor
         tarifare ale reclamantei numai prin referire, conform criteriului concurentului la fel de eficient, la situația specifică
         a acesteia din urmă, și anume prin referire la tarifele și la costurile acesteia, precum și prin faptul că a ținut cont doar
         de veniturile provenite din serviciile de acces, excluzând veniturile provenite din alte servicii, precum serviciile de comunicații,
         și prin compararea prețului cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală cu prețul cu amănuntul pentru
         toate serviciile de acces către abonați, și anume accesul în bandă îngustă și cel în bandă largă.

      13      În ceea ce privește al patrulea aspect al aceluiași motiv, Tribunalul a arătat, în special la punctul 237 din hotărârea atacată,
         că respectiva micșorare a marjei va aduce atingere, în principiu, dezvoltării concurenței pe piețele cu amănuntul ale serviciilor
         de acces către abonați.

      14      Motivul întemeiat pe un abuz de putere și pe încălcarea principiilor proporționalității, securității juridice și protecției
         încrederii legitime a fost de asemenea respins în totalitate de Tribunal. În ceea ce privește critica potrivit căreia Comisia
         ar supune tarifele practicate de reclamantă unei duble reglementări și astfel ar fi încălcat principiile proporționalității
         și securității juridice, Tribunalul a arătat în special la punctul 265 din hotărârea atacată:

      „Deși nu s‑ar fi putut exclude faptul că autoritățile germane ar fi încălcat și dreptul comunitar – și în special dispozițiile
         Directivei [90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piața serviciilor de telecomunicații (JO L 192,
         p. 10)], astfel cum a fost modificată prin Directiva [96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 (JO L 74, p. 13)] – optând pentru
         o reechilibrare progresivă între tarifele de conectare și cele pentru comunicații, o asemenea încălcare, în măsura în care
         ar fi trebuit să fie constatată, nu ar fi eliminat marja de manevră de care a dispus în mod efectiv reclamanta pentru a reduce
         [comprimarea marjei].”

      15      Pe de altă parte, în ceea ce privește critica întemeiată pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime, Tribunalul
         a concluzionat, la punctul 269 din hotărârea atacată, că deciziile RegTP nu au putut sta la baza unei astfel de încrederi
         legitime a reclamantei.

      16      În sfârșit, în ceea ce privește critica întemeiată pe un abuz de putere, Tribunalul s‑a pronunțat la punctul 271 din această
         hotărâre în sensul că:

      „În decizia [în litigiu], Comisia are în vedere numai practicile tarifare ale reclamantei, iar nu deciziile autorităților
         germane. Chiar dacă RegTP ar fi încălcat o normă comunitară, iar Comisia ar fi putut iniția împotriva Republicii Federale
         Germania, în acest temei, o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, asemenea eventualități nu ar fi în niciun
         mod de natură a afecta legalitatea deciziei [în litigiu]. Astfel, în această decizie, Comisia s‑a limitat să constate că reclamanta
         săvârșise o încălcare a articolului 82 CE, dispoziție care nu privește statele membre, ci numai operatorii economici. Așadar,
         Comisia nu a săvârșit niciun abuz de putere efectuând această constatare în temeiul articolului 82 CE.”

      17      În susținerea cererii sale care vizează reducerea amenzii aplicate, reclamanta a formulat șase motive, între care în special
         al treilea motiv, întemeiat pe inexistența neglijenței și a conduitei ilicite intenționate, al patrulea motiv, întemeiat pe
         luarea insuficientă în considerare a reglementării tarifare în calculul cuantumului amenzii, și al șaselea, întemeiat pe neluarea
         în considerare a circumstanțelor atenuante. Tribunalul a respins aceste trei motive la punctele 290-321 din hotărârea atacată.

      18      În consecință, Tribunalul a respins întreaga acțiune și a dispus obligarea reclamantei la suportarea propriilor cheltuieli
         de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie.

      III –  Concluziile părților
      19      Prin intermediul recursului formulat, recurenta solicită Curții:

      –        anularea hotărârii atacate;
      –        anularea deciziei în litigiu;
      –        în subsidiar, reducerea, în temeiul competenței sale de fond, a amenzii care i‑a fost aplicată potrivit articolului 3 din
         decizia în litigiu și

      –        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
      20      Comisia solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

      21      Vodafone D2 GmbH, fostă Arcor AG & Co. KG (denumită în continuare „Vodafone”), solicită Curții respingerea recursului drept
         inadmisibil sau, cel puțin, drept nefondat, precum și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

      22      Versatel NRW GmbH, fostă Tropolys NRW GmbH, fostă CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice, și TeleBeL Gesellschaft
         für Telekommunikation Bergisches Land mbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, Versatel Nord GmbH, fostă Versatel
         Nord‑Deutschland GmbH, fostă KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, NetKöln Gesellschaft für
         Telekommunikation mbH, Versatel Süd GmbH, fostă Versatel Süd‑Deutschland GmbH, fostă tesion Telekommunikation GmbH, precum
         și Versatel West GmbH, fostă Versatel West‑Deutschland GmbH, fostă Versatel Deutschland GmbH & Co. KG (denumite în continuare
         împreună „Versatel”), au solicitat de asemenea, în cadrul ședinței, respingerea recursului, achiesând la concluziile Comisiei
         și ale Vodafone.

      IV –  Cu privire la recurs
      A –  Cu privire la admisibilitate
      23      Cu titlu introductiv, Vodafone și Versatel invocă inadmisibilitatea recursului deoarece acesta se limitează, în cadrul primului
         motiv, precum și în cadrul primului și al celui de al doilea aspect ale celui de al doilea motiv, prin care se urmărește,
         în esență, contestarea aprecierilor efectuate de Tribunal referitoare la aplicarea articolului 82 CE în privința practicilor
         tarifare în discuție ale recurentei și la respectarea principiilor proporționalității, securității juridice și protecției
         încrederii legitime, să reia argumentația invocată de recurentă în cursul procedurii în primă instanță, cu unicul scop de
         a obține din partea Curții reexaminarea acestei argumentații.

      24      În această privință, trebuie amintit că din articolul 225 CE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție
         și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că un recurs trebuie să indice
         cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în
         mod concret această cerere. Nu îndeplinește această condiție recursul care, fără a cuprinde cel puțin o argumentare prin care
         să se urmărească în mod precis identificarea erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată, se limitează la reproducerea
         motivelor și a argumentelor care au fost deja prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie în realitate
         o cerere prin care se urmărește o simplă reexaminare a cererii introductive depuse la Tribunal, ceea ce nu este de competența
         Curții (a se vedea în special Hotărârea din 4 iulie 2000, Bergaderm și Goupil/Comisia, C‑352/98 P, Rec., p. I‑5291, punctele
         34 și 35, precum și Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul, C‑76/01 P, Rec., p. I‑10091, punctele
         46 și 47).

      25      Cu toate acestea, dacă un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii de către Tribunal, aspectele de
         drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul recursului. Prin urmare, dacă un recurent nu ar putea să se
         bazeze astfel în recurs pe motive și pe argumente utilizate deja în fața Tribunalului, procedura de recurs ar fi lipsită de
         o parte din sensul său (a se vedea în special Hotărârea din 16 mai 2002, ARAP și alții/Comisia, C‑321/99 P, Rec., p. I‑4287,
         punctul 49).

      26      Or, în speță, prin intermediul primului și al celui de al doilea motiv, considerate împreună, recursul vizează să repună în
         discuție poziția adoptată de Tribunal cu privire la mai multe aspecte de drept care i‑au fost prezentate în primă instanță
         referitoare la aplicarea articolului 82 CE în privința practicilor tarifare în discuție ale recurentei și la respectarea anumitor
         principii generale ale dreptului Uniunii. În această privință, recursul cuprinde indicarea precisă a aspectelor din hotărârea
         atacată care sunt criticate, precum și a motivelor și a criticilor pe care se întemeiază.

      27      Rezultă din aceasta că primul și al doilea motiv de recurs, privite împreună, nu pot fi considerate inadmisibile. Cu toate
         acestea, va trebui să se examineze admisibilitatea criticilor specifice prezentate în susținerea acestor motive de recurs
         în cadrul aprecierii fiecăruia dintre acestea.

      B –  Cu privire la fond
      28      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive, întemeiate pe erori de drept privind aprecierea reglementării
         activităților sale de către RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă, pe erori de drept în aplicarea
         articolului 82 CE și, respectiv, pe erori de drept în calcularea amenzilor pentru motivul neluării în considerare a reglementării
         menționate.

      29      Trebuie amintit în această privință că, prin intermediul hotărârii atacate, Tribunalul a respins în totalitate acțiunea introdusă
         de recurentă împotriva deciziei în litigiu, considerând în esență că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 3-6 din prezenta
         hotărâre, Comisia îi aplicase în mod întemeiat acesteia din urmă o amendă pentru încălcarea articolului 82 CE întrucât aceasta
         a aplicat o practică tarifară inechitabilă care a determinat micșorarea marjei, care rezultă dintr‑o diferență neadecvată
         între prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul pentru serviciile
         de acces către abonați ale concurenților cel puțin la fel de eficienți ca recurenta, nepermițându‑le să constituie o concurență
         efectivă în raport cu aceasta pentru furnizarea acestor din urmă servicii.

      30      Prin intermediul celor trei motive formulate, recurenta vizează, respectiv, să conteste în esență aprecierile efectuate de
         Tribunal în hotărârea atacată privind:

      –        imputabilitatea încălcării ca urmare a marjei de manevră de care dispunea aceasta pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul
         pentru serviciile de acces către abonați și pertinența reglementării prețului serviciilor de telecomunicații de către autoritățile
         de reglementare naționale, competente pentru aplicarea articolului 82 CE;

      –        caracterul adecvat pentru constatarea unui abuz în sensul articolului 82 CE al micșorării marjei în împrejurările din cauză,
         ținând cont de reglementarea prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile
         de reglementare naționale, precum și legalitatea metodei de calcul al acestei micșorări și analiza efectelor sale în raport
         cu același articol și

      –        caracterul justificat al cuantumului amenzii, ținând cont de reglementarea sectorului telecomunicațiilor de către autoritățile
         de reglementare naționale.

      31      În schimb, recurenta nu contestă, în principiu, faptul ca o practică tarifară adoptată de o întreprindere dominantă care determină
         micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți să fie considerată inechitabilă în raport cu articolul 82 CE.

      32      Astfel, recurenta nu impută Tribunalului că a considerat că o întreprindere utilizează în mod abuziv poziția sa dominantă
         în sensul acestei dispoziții atunci când practicile sale tarifare conduc la o astfel de micșorare, ca urmare a unei diferențe
         neadecvate între prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile sale cu amănuntul
         pentru serviciile de acces către abonați pe piețele pe care are o poziție dominantă. Recurenta se limitează în această privință
         să susțină în cadrul celui de al doilea motiv formulat că, în speță, micșorarea marjei nu constituie un criteriu relevant
         pentru a constata că aceasta a săvârșit o încălcare a articolului 82 CE, din moment ce prețurile sale cu ridicata pentru serviciile
         intermediare de acces la bucla locală fac obiectul unei reglementări din partea autorităților de reglementare naționale.

      33      În aceste condiții, motivele de recurs trebuie examinate în funcție de ordinea în care au fost prezentate de recurentă, ordine
         ce corespunde celei în care motivele invocate în primă instanță au fost prezentate și examinate de Tribunal în hotărârea atacată.

      1.     Observații introductive
      34      În scopul de a examina temeinicia motivelor invocate de recurentă împotriva acestei hotărâri, trebuie subliniat în primul
         rând că, în conformitate cu articolul 113 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, recursul nu poate modifica
         obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. În cadrul recursului, competența Curții este astfel limitată la aprecierea
         soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, așadar, să invoce pentru
         prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite
         să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost
         învestit Tribunalul (a se vedea în acest sens, în special, Hotărârea din 1 iunie 1994, Comisia/Brazzelli Lualdi și alții,
         C‑136/92 P, Rec., p. I‑1981, punctul 59, Hotărârea din 26 octombrie 2006, Koninklijke Coöperatie Cosun/Comisia, C‑68/05 P,
         Rec., p. I‑10367, punctul 96, precum și Hotărârea din 12 noiembrie 2009, SGL Carbon/Comisia, C‑564/08 P, punctul 22).

      35      Atât în cadrul recursului formulat, cât și în cursul ședinței, recurenta a susținut că nu dispunea de nicio marjă de manevră
         pentru a stabili prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, din moment ce acestea sunt
         determinate de autoritatea de reglementare națională, și anume RegTP. Or, micșorarea marjei în discuție și‑ar avea originea
         în realitate în nivelul excesiv al acestor prețuri cu ridicata, astfel cum sunt determinate de RegTP. În vederea încetării
         acestei micșorări a marjei, Comisia ar fi trebuit, așadar, în loc să adopte o decizie în temeiul articolului 82 CE împotriva
         recurentei, să introducă o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 226 CE împotriva Republicii
         Federale Germania pentru încălcarea dreptului Uniunii. Pe de altă parte, ar fi greșit să se considere că prețurile cu ridicata
         pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite pe baza costurilor recurentei. Aceste prețuri ar fi
         determinate de RegTP pe baza costurilor unei prestații eficiente, conform unui model stabilit de autoritatea de reglementare
         națională.

      36      În schimb, Comisia și Versatel susțin că prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt
         imputabile recurentei, din moment ce, conform dispozițiilor TKG, aceste prețuri sunt stabilite de RegTP pe baza unei cereri
         introduse de recurentă în funcție de propriile costuri. În consecință, aceasta din urmă nu poate reproșa caracterul excesiv
         al prețurilor respective. Astfel cum ar rezulta din decizia în litigiu, recurenta ar fi, de altfel, obligată din punct de
         vedere juridic să introducă o nouă cerere la RegTP în vederea reducerii prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală atunci când costurile acesteia scad.

      37      În această privință, Versatel a susținut, pe de altă parte, în cursul ședinței că, din anul 1997, recurenta urmărise în mod
         sistematic să aducă atingere bunei derulări a procedurii naționale de stabilire a prețurilor cu ridicata pentru serviciile
         intermediare de acces la bucla locală prin retragerea cererilor sale de autorizare și prin neaducerea, în pofida obligației
         în acest sens prevăzute de dreptul național, niciunei dovezi sau atestări privind costurile care pot justifica aceste prețuri
         cu ridicata.

      38      Cu privire la aceste puncte în litigiu între părți, trebuie totuși observat, în primul rând, că aspectul privind marja de
         manevră deținută de recurentă pentru a modifica prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală
         nu a fost dezbătut în fața Tribunalului, acesta adoptând hotărârea atacată în care a reținut ipoteza, necontestată în fața
         acestuia, potrivit căreia recurenta nu dispunea de o astfel de marjă de manevră.

      39      Astfel, la punctul 93 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că, în decizia atacată, deși Comisia nu exclude posibilitatea
         reclamantei de a‑și reduce prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, aceasta a analizat
         numai împrejurarea dacă reclamanta dispunea de o marjă de manevră reală pentru modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru
         serviciile de acces către abonați.

      40      Întrucât această abordare nu a fost contestată în fața Tribunalului, acesta s‑a limitat, așadar, la punctele 85-152 din hotărârea
         atacată, să examineze, pentru a determina dacă respectiva micșorare a marjei constatată în decizia în litigiu era imputabilă
         recurentei, dacă Comisia a putut să concluzioneze în decizia menționată că recurenta dispunea de o marjă de manevră reală
         pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, în scopul eliminării sau al reducerii
         acestei comprimări a marjei. Tribunalul a concluzionat, în această privință, la punctele 140 și 151 din hotărârea atacată
         că în mod întemeiat Comisia considerase că o astfel de marjă de manevră exista în pofida reglementării de către RegTP a prețurilor
         cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      41      În același mod, înainte de a respinge, la punctele 183-213 din hotărârea atacată, criticile prezentate de reclamantă în vederea
         contestării caracterului abuziv și a metodei de calcul ale micșorării marjei constatate în decizia în litigiu, Tribunalul
         a subliniat la punctul 167 din această hotărâre că, în speță, Comisia stabilise numai faptul că reclamanta dispunea de o marjă
         de manevră pentru modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      42      În aceste împrejurări, în cadrul prezentului recurs, nu revine Curții obligația să examineze în ce măsură recurenta ar fi
         putut, dacă era cazul, să modifice, astfel cum pretind Comisia și Versatel, prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală, o astfel de examinare depășind motivele care au fost dezbătute în primă instanță. Orice motiv sau
         critică privind acest punct depășește, conform jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, limitele prezentului
         recurs și este, în consecință, inadmisibilă.

      43      În scopul de a aprecia temeinicia criticilor invocate de recurentă pentru a repune în discuție legalitatea hotărârii atacate,
         în special criticile sale prin care vizează să conteste imputabilitatea încălcării în sarcina acesteia din urmă, precum și
         caracterul abuziv al micșorării marjei constatate în decizia în litigiu, critici care fac obiectului primului și al celui
         de al doilea motiv de recurs, se impune, în consecință, să se ia drept temei doar ipoteza reținută în hotărârea menționată,
         potrivit căreia recurenta nu dispunea de o marjă de manevră decât pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile
         de acces către abonați, marjă de manevră care, în definitiv, nu este contestată în cadrul acestui recurs.

      44      În al doilea rând, trebuie subliniat că prin intermediul prezentului recurs nu se poate imputa Tribunalului, fără a modifica
         obiectul litigiului de la această instanță, că nu a criticat Comisia pentru că nu a pus în discuție comportamentul autorităților
         de reglementare naționale în măsura în care acestea, deoarece au stabilit prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală la un nivel excesiv, ar fi singurele răspunzătoare pentru micșorarea marjei constatată în decizia
         în litigiu.

      45      În mod cert, conform jurisprudenței Curții, revine fiecărui stat membru obligația de a adopta toate măsurile generale sau
         speciale de natură să asigure executarea de către autoritățile de reglementare naționale a obligațiilor care se impun în temeiul
         dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 aprilie 2008, Impact, C‑268/06, Rep., p. I‑2483, punctul 85).
         Pe de altă parte, articolele 81 CE și 82 CE coroborate cu articolul 10 CE impun statelor membre să nu adopte sau să nu mențină
         în vigoare măsuri, chiar de natură legislativă sau administrativă, care pot anula efectul util al normelor privind concurența
         aplicabile întreprinderilor (a se vedea în special Hotărârea din 16 noiembrie 1977, GB‑Inno‑BM, 13/77, Rec., p. 2115, punctul
         31, și Hotărârea din 5 octombrie 1995, Centro Servizi Spediporto, C‑96/94, Rec., p. I‑2883, punctul 20).

      46      Cu toate acestea, referitor la posibilitatea Comisiei de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor
         împotriva statului membru în cauză, întrucât hotărârea atacată care face obiectul prezentului recurs se referă doar la legalitatea
         unei decizii adoptate de Comisie împotriva recurentei în temeiul articolului 82 CE, Curtea trebuie, în cadrul prezentului
         recurs, să se limiteze să verifice dacă respectivele critici invocate în susținerea acestuia sunt de natură să evidențieze
         că examinarea de către Tribunal a legalității unei astfel de decizii este afectată de erori de drept, și aceasta indiferent
         dacă, în speță, Comisia ar fi putut, concomitent sau succesiv, să adopte o decizie de constatare a încălcării dreptului Uniunii
         împotriva statului membru în cauză.

      47      În consecință, chiar dacă, astfel cum Tribunalul însuși a constatat, în esență, la punctele 265 și 271 din hotărârea atacată,
         nu poate fi exclus ca, în speță, autoritățile de reglementare naționale să fi încălcat dreptul Uniunii și chiar dacă, în consecință,
         Comisia ar fi putut în mod real alege să intenteze în acest temei o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor conform
         articolului 226 CE împotriva Republicii Federale Germania, astfel de posibilități sunt lipsite de relevanță în stadiul prezentului
         recurs. Aceasta cu atât mai mult cu cât, conform jurisprudenței Curții, în sistemul instituit prin articolul 226 CE, Comisia
         dispune de o putere discreționară pentru a intenta o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și nu revine instanțelor
         Uniunii sarcina de a aprecia oportunitatea exercitării acesteia (a se vedea în special Hotărârea din 26 iunie 2003, Comisia/Franța,
         C‑233/00, Rec., p. I‑6625, punctul 31).

      48      Cu privire la pretinsul caracter excesiv al prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală,
         invocat de recurentă, trebuie, pe de altă parte, observat că, în cererea sa introductivă formulată la Tribunal, aceasta nu
         a încercat în niciun mod să pună în discuție legalitatea acestor prețuri în raport cu dreptul Uniunii. Astfel, recurenta s‑a
         limitat în această privință să susțină, pe de o parte, că dacă prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces
         la bucla locală sunt stabilite de autoritățile naționale de reglementare fără ca aceasta să le poată modifica, doar prețurile
         cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați pot fi abuzive în sensul articolului 82 CE și, pe de altă parte, că
         dacă politica tarifară a acestor autorități privind serviciile respective este contrară dreptului Uniunii, revine Comisiei
         obligația de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva acestora din urmă.

      49      În consecință, în cadrul prezentului recurs, Curtea nu poate să examineze critici prin care se urmărește contestarea legalității
         prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, în special ca urmare a caracterului lor pretins
         excesiv față de costurile suportate de recurentă pentru furnizarea acestora (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 aprilie
         2008, Arcor, C‑55/06, Rep., p. I‑2931, punctul 69). Astfel de critici care depășesc motivele dezbătute în primă instanță sunt,
         conform jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, inadmisibile în etapa recursului menționat.

      50      În al treilea rând, trebuie constatat că, în cadrul acțiunii în primă instanță, reclamanta nu a contestat, astfel cum a arătat
         Tribunalul, la punctele 150 și 242 din hotărârea atacată, definiția piețelor relevante reținută de Comisie în decizia în litigiu,
         potrivit căreia, pe de o parte, piața geografică relevantă este piața germană și, pe de altă parte, în ceea ce privește piețele
         relevante ale serviciilor, piața cu ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală constituie o singură piață,
         diferită de piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați, care comportă două segmente distincte, și anume, pe de
         o parte, accesul la liniile în bandă îngustă și, pe de altă parte, accesul la liniile în bandă largă.

      51      De asemenea, trebuie observat că în niciun moment reclamanta nu a pus în discuție în fața Tribunalului constatarea Comisiei
         din decizia în litigiu potrivit căreia aceasta deținea o poziție dominantă în sensul articolului 82 CE pe ansamblul acestor
         piețe de servicii.

      52      Rezultă din aceasta că, potrivit jurisprudenței citate la punctul 34 din prezenta hotărâre, nici definiția piețelor relevante
         reținută de Tribunal în hotărârea atacată, nici constatarea potrivit căreia recurenta deținea o poziție dominantă pe ansamblul
         acestor piețe de servicii nu pot fi repuse în discuție în cadrul examinării prezentului recurs.

      53      În al doilea rând, trebuie amintit, în special în privința aprecierii datelor referitoare la piață și a situației concurențiale,
         că nu este de competența Curții, în cadrul unui recurs, să substituie propria apreciere celei a Tribunalului. Astfel, în conformitate
         cu articolul 225 CE și cu articolul 58 alineatul (1) din Statutul Curții de Justiție, recursul se limitează la chestiuni de
         drept. Aprecierea faptelor nu constituie, cu excepția cazului unei eventuale denaturări a faptelor sau a mijloacelor de probă,
         care nu a fost invocată în speță, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții (a se vedea Hotărârea din 15 martie
         2007, British Airways/Comisia, C‑95/04 P, Rep., p. I‑2331, punctul 78 și jurisprudența citată).

      54      În lumina acestor considerații trebuie examinate motivele invocate de recurentă în susținerea prezentului recurs.

      2.     Cu privire la primul motiv, întemeiat pe erori de drept privind aprecierea reglementării activităților recurentei de către
         RegTP în calitate de autoritate de reglementare națională competentă

      55      Primul motiv invocat de recurentă se împarte în trei aspecte, și anume imputabilitatea încălcării, principiul protecției încrederii
         legitime și caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării articolului 82 CE.

      a)     Cu privire la primul aspect al primului motiv, privind imputabilitatea încălcării
      i)     Hotărârea atacată
      56      În ceea ce privește marja de manevră de care dispunea reclamanta pentru a evita micșorarea marjei, Tribunalul, după ce a amintit,
         la punctele 85-89 din hotărârea atacată, principiile definite în jurisprudența relevantă a Curții, a examinat, la punctele
         97-152 din această hotărâre, dacă legislația germană, în special TKG și deciziile adoptate de RegTP în perioada vizată prin
         decizia în litigiu, elimina toate posibilitățile de comportament concurențial al reclamantei sau îi lăsa acesteia o marjă
         de manevră suficientă pentru a stabili prețurile sale la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să diminueze comprimarea
         marjei constatată în decizia în litigiu.

      57      Cu privire, în primul rând, la perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, Tribunalul, după ce a arătat, la punctul 100 din
         hotărârea menționată, că în interiorul cadrului de reglementare aplicabil reclamanta își putea modifica prețurile după obținerea
         autorizației prealabile a RegTP, a concluzionat, la punctul 105 din aceeași hotărâre, că în mod întemeiat Comisia a constatat
         că, având în vedere cele șase cereri de reducere a prețurilor comunicațiilor formulate în această perioadă, reclamanta dispunea,
         în perioada menționată, de o marjă de manevră pentru a formula cereri de majorare a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile
         sale de acces în bandă îngustă către abonați, cu respectarea, în același timp, a pragului maxim global al pachetelor de servicii
         rezidențiale și al celor de servicii profesionale.

      58      În continuare, Tribunalul a examinat, la punctele 106-124 din hotărârea atacată, dacă, în pofida acestei marje de manevră,
         intervenția RegTP în stabilirea prețurilor cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces către abonați a avut drept
         consecință că aceasta din urmă nu ar mai avea o răspundere în temeiul articolului 82 CE. În această privință, Tribunalul s‑a
         pronunțat, la punctul 107 din hotărârea menționată, în sensul că faptul că aceste prețuri cu amănuntul trebuie aprobate de
         RegTP nu elimină răspunderea reclamantei în temeiul articolului 82 CE, din moment ce aceasta influențează valoarea prețurilor
         sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați prin intermediul unor cereri de autorizare depuse la RegTP.

      59      Tribunalul a respins în această privință, la punctele 108-124 din hotărârea atacată, argumentele reclamantei potrivit cărora
         aceasta nu are nicio răspundere în temeiul articolului 82 CE, din moment ce RegTP efectuează un control ex ante al compatibilității cu articolul 82 CE a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      60      La punctele 109-114 din hotărârea menționată, Tribunal a arătat că prețurile cu amănuntul pentru accesul la liniile analogice
         se întemeiau pe decizii luate, în temeiul legislației în vigoare anterior adoptării TKG, de Ministerul Federal al Poștei și
         Telecomunicațiilor, că dispozițiile TKG nu evidențiază că RegTP examinează compatibilitatea cu articolul 82 CE a cererilor
         de modificare a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă, că autoritățile de reglementare naționale
         acționează în conformitate cu dreptul național, că acesta poate avea obiective care, întrucât se înscriu în cadrul politicilor
         în domeniul telecomunicațiilor, diferă de cele ale politicii în domeniul concurenței a Uniunii și că diferitele decizii ale
         RegTP la care se referă reclamanta nu cuprind nicio referire la articolul 82 CE.

      61      În ceea ce privește împrejurarea că, în mai multe decizii, RegTP a examinat problema privind existența unei micșorări a marjei,
         Tribunal a arătat, la punctele 116-119 din hotărârea atacată, că faptul că, după constatarea diferenței negative dintre prețurile
         cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile
         de acces către abonați, RegTP a considerat, de fiecare dată, că folosirea subvenționării încrucișate între prețurile pentru
         serviciile de acces și prețurile pentru serviciile de comunicații trebuia să permită celorlalți operatori să ofere prețuri
         competitive abonaților lor arată că RegTP nu a examinat compatibilitatea cu articolul 82 CE a prețurilor respective sau, cel
         puțin, că a aplicat în mod eronat această dispoziție.

      62      Tribunalul a subliniat la punctul 120 din hotărârea atacată că, în orice caz, chiar presupunând că RegTP ar fi obligată să
         analizeze compatibilitatea cu articolul 82 CE a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați propuse de
         reclamantă, Comisia nu poate fi obligată să respecte o decizie adoptată de o autoritate națională în aplicarea acestui articol.

      63      Pe de altă parte, Tribunalul a arătat la punctele 121-123 din hotărârea atacată că, în speță, pentru ca o eventuală încălcare
         să poată fi imputată reclamantei, este important să se cunoască dacă, la data faptelor din litigiu, reclamanta dispunea de
         o marjă de manevră suficientă pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă către
         abonați la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să diminueze comprimarea marjei imputată. Tribunalul a reamintit, în
         această privință, că reclamanta putea influența cuantumul acestor prețuri cu amănuntul prin intermediul unor cereri de autorizare
         adresate RegTP. În plus, acesta a observat că, în Hotărârea din 10 februarie 2004, Bundesgerichtshof a confirmat expres răspunderea
         care îi revine reclamantei pentru formularea unor astfel de cereri și faptul că, potrivit cadrului juridic german, nu era
         exclus ca RegTP să autorizeze prețuri care încalcă articolul 82 CE.

      64      În consecință, Tribunalul a concluzionat la punctul 124 din hotărârea atacată că, în pofida intervenției RegTP în stabilirea
         prețurilor cu amănuntul ale reclamantei pentru serviciile de acces în bandă îngustă către abonați, aceasta din urmă dispunea,
         în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, de o marjă de manevră suficientă pentru ca politica sa de prețuri să se poată
         încadra în domeniul de aplicare al articolului 82 CE.

      65      Cu privire, în al doilea rând, la perioada începând din 1 ianuarie 2002, după ce a constatat, la punctele 144 și 145 din hotărârea
         atacată, că reclamanta nu contestă că ar fi putut să majoreze prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă
         largă (ADSL) începând de la această dată și că, din moment ce reclamanta stabilește liber prețurile respective în limitele
         prevăzute prin legislația germană, practicile sale tarifare din acest sector pot aparține domeniului de aplicare al articolului
         82 CE, Tribunalul a examinat, la punctele 147-151 din această hotărâre, dacă reclamanta ar fi putut reduce comprimarea marjei
         prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă. Punctele 148 și 149 din hotărârea menționată
         au următorul cuprins:

      „148      În această privință, trebuie arătat că, întrucât serviciile de acces sub formă de [servicii] intermediare [de acces la bucla
         locală] permit furnizarea către abonați a tuturor serviciilor de acces […], marja de manevră de care dispune reclamanta pentru
         majorarea [prețurilor] sale [cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă] este de natură a reduce [comprimarea
         marjei] dintre prețurile [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla locală], pe de o parte, și prețurile
         cu amănuntul pentru toate serviciile de acces [către abonați], pe de altă parte. O analiză comună, din perspectiva abonaților,
         a serviciilor de acces […] se impune nu numai deoarece acestea corespund unei singure prestări de servicii la nivel intermediar,
         ci și deoarece, astfel cum a explicat Comisia în decizia [în litigiu] fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de reclamantă,
         ADSL‑ul nu poate fi oferit abonaților în mod izolat, întrucât implică întotdeauna, din motive tehnice, o reorganizare a liniilor
         în bandă îngustă […]

      149      Trebuie respinse observațiile reclamantei privind o pretinsă elasticitate încrucișată a prețurilor între ADSL și conexiunile
         în bandă îngustă, precum și între diferitele variante ADSL. Astfel, pe de o parte, aceste observații nu contrazic existența
         unei marje de manevră a reclamantei pentru majorarea tarifelor aferente ADSL. Pe de altă parte, o creștere limitată a tarifelor
         ADSL ar fi condus la un tarif mediu cu amănuntul mai ridicat pentru serviciile comune de acces în bandă îngustă și în bandă
         largă și ar fi redus astfel [comprimarea marjei]. Astfel, trebuie să se considere că, date fiind în special avantajele benzii
         largi în ce privește transferul datelor, abonații serviciilor de acces în bandă largă nu ar opta în mod automat în favoarea
         unei reveniri la o conexiune în bandă îngustă în cazul unei creșteri a prețurilor cu amănuntul ale accesului ADSL.”

      ii)  Argumentele părților
      66      În ceea ce privește, în primul rând, perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, recurenta susține, prin intermediul unei
         prime critici, că Tribunalul s‑a întemeiat în mod greșit pe premisa potrivit căreia existența unei marje de manevră pentru
         modificarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați este o condiție necesară și suficientă a
         imputabilității încălcării. Astfel, existența unei asemenea marje de manevră nu ar permite să se stabilească dacă faptul că
         recurenta nu a solicitat o autorizare din partea RegTP pentru majorarea acestor prețuri cu amănuntul constituia o conduită
         ilicită.

      67      Or, potrivit recurentei, Tribunalul nu a ținut cont în această privință de împrejurarea că RegTP a examinat pretinsa micșorare
         a marjei și a considerat că nu restricționa concurența. Atunci când o întreprindere dominantă este supusă reglementării unei
         autorități de reglementare naționale instituite în acest scop într‑un cadru juridic privind concurența și când este examinat
         un comportament determinat, fără a fi contestat de autoritatea de reglementare națională competentă în interiorul acestui
         cadru, răspunderea de a menține structura pieței care revine întreprinderii dominante va fi înlocuită de răspunderea autorității
         respective. Într‑o astfel de situație, răspunderea întreprinderii dominante s‑ar limita la obligația de a transmite autorității
         de reglementare naționale toate informațiile necesare în vederea controlării comportamentului său.

      68      În aceste condiții, recurenta susține că punctul 113 din hotărârea atacată este greșit, întrucât RegTP avea obligația să respecte
         dreptul concurenței al Uniunii. De asemenea, punctul 123 din această hotărâre ar cuprinde o eroare. Astfel, Bundesgerichtshof
         nu ar fi considerat că răspunderea care revine recurentei de a formula cereri de modificare a tarifelor sale implică obligația
         sa de a substitui prin propria apreciere privind aplicarea articolului 82 CE pe aceea a autorității de reglementare naționale.
         Pe de altă parte, punctul 120 din hotărârea atacată, potrivit căruia micșorarea marjei trebuie să îi fie imputată pentru motivul
         că nu i se poate impune Comisiei să respecte o decizie emisă de o autoritate națională în temeiul articolului 82 CE, nu ar
         fi convingător. Astfel, pe de o parte, problema în speță ar privi doar imputabilitatea, iar nu aspectul dacă aprecierea RegTP
         este obligatorie pentru Comisie în ceea ce privește fondul. Pe de altă parte, autoritățile de reglementare naționale ar avea
         un rol autonom în cadrul creării unui regim de concurență în sectorul telecomunicațiilor. În sfârșit, principiul securității
         juridice ar impune ca o întreprindere dominantă care este supusă reglementării naționale să poate avea încredere în precizia
         reglementării.

      69      Prin intermediul unei a doua critici, recurenta susține că, în speță, considerațiile cuprinse la punctele 111-119 din hotărârea
         atacată sunt lipsite de relevanță sau cuprind erori de drept. Astfel, raționamentul Tribunalului ar conduce la un cerc vicios
         nelegal, întrucât din rezultatul diferit la care a ajuns s‑ar deduce că reclamanta nu avea dreptul să se încreadă în rezultatul
         examinării efectuate de RegTP. Pe de altă parte, noțiunea „subvenționare încrucișată” utilizată de aceasta din urmă nu ar
         fi creat nici cea mai mică îndoială în ceea ce privește exactitatea constatărilor sale. În plus, punctele 111-114 din această
         hotărâre ar cuprinde erori de drept pentru motivele deja precizate la punctul 66 din prezenta hotărâre.

      70      Prin intermediul unei a treia critici, recurenta susține că, în mod contrar față de ceea ce a considerat Tribunalul la punctele
         109 și 110 din hotărârea atacată, faptul că prețurile cu amănuntul pentru accesul la liniile analogice se întemeiau pe o autorizare
         a Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor este lipsit de relevanță pentru examinarea imputabilității. În schimb,
         respingerea de către RegTP a imputării întemeiate pe o micșorare a marjei care restrânge concurența ar fi determinantă.

      71      În ceea ce privește, în al doilea rând, perioada 1 ianuarie 2002-21 mai 2003, recurenta susține, prin intermediul unei prime
         critici, că hotărârea atacată este greșită, întrucât, precum pentru perioada precedentă, micșorarea marjei nu îi este imputabilă.

      72      Prin intermediul unei a doua critici, recurenta consideră că hotărârea atacată cuprinde o contradicție între examinarea imputabilității
         încălcării și calculul micșorării marjei. Astfel, Tribunalul ar impune o „subvenționare încrucișată” între două piețe, și
         anume piața accesului în bandă îngustă, pe de o parte, și piața accesului în bandă largă, pe de altă parte, în timp ce, în
         cadrul calculării micșorării marjei, Tribunal nu ar ține cont de veniturile pe care concurenții le obțin din serviciile de
         comunicații, în special pentru motivul că acestora nu li se poate opune posibilitatea unei „subvenționări încrucișate” între
         două piețe, și anume piața serviciilor de acces către abonați, pe de o parte, și piața serviciilor de comunicații, pe de altă
         parte.

      73      Prin intermediul unei a treia critici, recurenta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a făcut
         supoziții nefondate cu privire la posibilitatea de reducere a micșorării marjei. Constatarea, cuprinsă la punctul 149 din
         hotărârea atacată, potrivit căreia elasticitatea încrucișată a prețurilor nu determină dispariția marjei de manevră a reclamantei
         pentru a majora prețurile sale pentru ADSL, deși este exactă, este lipsită de relevanță. Cu toate acestea, Tribunalul nu ar
         fi examinat problema dacă și în ce măsură un abonat la o linie în bandă îngustă ar renunța să se transfere la o linie în bandă
         largă pentru motivul majorării prețului acesteia din urmă.

      74      Comisia subliniază caracterul greșit al tezei centrale a recurentei, potrivit căreia, pe de o parte, încălcarea nu îi este
         imputabilă întrucât faptele sunt în răspunderea autorității de reglementare naționale și, pe de altă parte, Comisia nu ar
         putea introduce o acțiune direct împotriva unei întreprinderi reglementate într‑un caz care a făcut deja obiectul unei decizii
         a RegTP. În consecință, criticile recurentei ar trebui respinse în totalitate.

      75      În ceea ce privește Vodafone, aceasta susține că primul aspect al primului motiv este inadmisibil întrucât recurenta se limitează
         să repete argumentele pe care le‑a invocat deja în cursul procedurii la Tribunal, cu unicul scop de a obține din partea Curții
         reexaminarea acestui argument. Cu titlu subsidiar, criticile recurentei ar trebui respinse drept nefondate.

      76      În cursul ședinței, Versatel a arătat de asemenea că Tribunalul a considerat în mod întemeiat că reclamanta dispunea de o
         marjă de manevră suficientă pentru a majora prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      iii)  Aprecierea Curții
      77      Cu titlu introductiv, trebuie constatat că, prin intermediul prezentului aspect al primului motiv, recurenta, deși repetă
         în mod cert, în esență, argumentele prezentate în fața Tribunalului, impută în principal acestuia că a săvârșit o eroare de
         drept prin faptul că a reținut un criteriu juridic greșit în ceea ce privește imputabilitatea încălcării în temeiul articolului
         82 CE. Contrar susținerilor Vodafone, acest aspect al primul motiv este, așadar, admisibil, conform jurisprudenței citate
         la punctul 25 din prezenta hotărâre.

      78      Cu privire la temeinicia primului aspect al primului motiv, trebuie arătat că recurenta reproșează, în esență, Tribunalului
         că a considerat că, în temeiul articolului 82 CE, acesteia îi era imputabilă micșorarea marjei constatată în decizia în litigiu,
         pentru simplul motiv că dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de
         acces către abonați. Acest aspect al primului motiv, în ansamblu, se întemeiază în această privință pe premisa potrivit căreia
         o astfel de marjă de manevră nu este o condiție suficientă pentru aplicarea articolului 82 CE atunci când, precum în speță,
         practica tarifară în discuție a fost aprobată de autoritatea de reglementare națională competentă în materie de reglementare
         a sectorului telecomunicațiilor, și anume RegTP.

      79      Or, o astfel de premisă este greșită.

      80      Astfel, conform jurisprudenței Curții, doar în cazul în care o legislație națională impune întreprinderilor un comportament
         anticoncurențial sau creează un cadru juridic ce elimină orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora,
         articolele 81 CE și 82 CE nu sunt aplicabile. Într‑o asemenea situație, astfel, restrângerea concurenței nu își are cauza
         în comportamente autonome ale întreprinderilor, după cum implică aceste dispoziții. În schimb, articolele 81 CE și 82 CE se
         pot aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării, a restrângerii sau a denaturării
         concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor (Hotărârea din 11 noiembrie 1997, Comisia și Franța/Ladbroke
         Racing, C‑359/95 P și C‑379/95 P, Rec., p. I‑6265, punctele 33 și 34, precum și jurisprudența citată).

      81      Posibilitatea de a exclude un comportament anticoncurențial determinat din domeniul de aplicare al articolelor 81 CE și 82
         CE, pentru faptul că legislația națională existentă l‑a impus întreprinderilor în cauză sau pentru că aceasta a eliminat orice
         posibilitate de comportament concurențial din partea respectivelor întreprinderi, nu a fost, așadar, admisă decât în mod restrictiv
         de către Curte (a se vedea Hotărârea din 20 martie 1985, Italia/Comisia, 41/83, Rec., p. 873, punctul 19, Hotărârea din 10
         decembrie 1985, Stichting Sigarettenindustrie și alții/Comisia, 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 și 269/82, Rec., p. 3831,
         punctele 27-29, precum și Hotărârea din 9 septembrie 2003, CIF, C‑198/01, Rec., p. I‑8055, punctul 67).

      82      Astfel, Curtea a considerat că, dacă o lege națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării de către întreprinderi
         a unor comportamente anticoncurențiale autonome, articolele 81 CE și 82 CE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi
         (Hotărârea din 16 decembrie 1975, Suiker Unie și alții/Comisia, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 și 114/73,
         Rec., p. 1663, punctele 36-73, precum și Hotărârea CIF, citată anterior, punctul 56).

      83      Conform jurisprudenței Curții, întreprinderilor dominante le revine astfel o răspundere specială de a nu aduce atingere, prin
         comportamentul lor, unei concurențe reale și nedenaturate în cadrul pieței comune (Hotărârea din 9 noiembrie 1983, Nederlandsche
         Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, 322/81, Rec., p. 3461, punctul 57).

      84      Rezultă din aceasta că simpla împrejurare că recurenta ar fi fost stimulată, prin intervențiile unei autorități de reglementare
         naționale precum RegTP, să mențină în aplicare practicile sale tarifare care conduc la micșorarea marjei concurenților săi
         cel puțin la fel de eficienți nu poate, ca atare, să elimine în niciun fel răspunderea acesteia în temeiul articolului 82 CE
         (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 ianuarie 1985, Clair, 123/83, Rec., p. 391, punctele 21-23).

      85      Din moment ce, în pofida unor astfel de intervenții, recurenta dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile
         sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, Tribunalul a putut concluziona în mod corect, numai pentru acest
         motiv, că acesteia îi este imputabilă micșorarea marjei în discuție.

      86      Or, în speță, trebuie constatat că, prin intermediul argumentelor pe care le dezvoltă în cadrul primului aspect al primului
         motiv, recurenta nu contestă existența unei astfel de marje de manevră. În special, recurenta nu contestă constatările efectuate
         de Tribunal, la punctele 97-105 și 121-151 din hotărârea atacată, potrivit cărora, în esență, ar fi putut introduce cereri
         de autorizare la RegTP în vederea modificării prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, mai precis
         a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă, în ceea ce privește perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie
         2001, și a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă, în ceea ce privește perioada începând de la
         1 ianuarie 2002.

      87      În schimb, recurenta se limitează, prin diferitele sale critici, să evidențieze caracterul stimulativ al intervenției RegTP,
         subliniind în special, pe de o parte, că această autoritate de reglementare națională a examinat ea însăși și a aprobat micșorarea
         marjei în discuție în raport atât cu dreptul național, cât și cu dreptul Uniunii privind telecomunicațiile, precum și cu articolul
         82 CE și, pe de altă parte, că Bundesgerichtshof s‑a pronunțat, într‑o hotărâre din 10 februarie 2004, în sensul că recurenta
         nu se poate substitui RegTP pentru a aprecia dacă o practică tarifară este contrară articolului 82 CE.

      88      Pentru motivele expuse la punctele 80-85 din prezenta hotărâre, astfel de împrejurări nu pot totuși în niciun fel să repună
         în discuție faptul că această practică tarifară este imputabilă recurentei, din moment ce nu se contestă că aceasta din urmă
         dispunea de o marjă de manevră pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, și,
         în consecință, astfel de împrejurări sunt inoperante pentru a contesta aprecierile efectuate de Tribunal cu privire la acest
         punct.

      89      În special, recurenta nu poate imputa Tribunalului în această privință că nu a examinat dacă aceasta a avut o „conduită ilicită”
         prin faptul că nu a utilizat marja de manevră de care dispunea pentru a solicita autorizarea RegTP de a modifica prețurile
         sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. Astfel, caracterul „culpabil” sau nu al unui asemenea comportament
         nu poate repune în discuție constatarea potrivit căreia recurenta dispunea de o marjă de manevră pentru a‑l adopta, ci poate
         fi doar luat în considerare în cadrul stabilirii caracterului ilicit al acestui comportament, precum și în etapa stabilirii
         cuantumului amenzilor.

      90      În definitiv, trebuie subliniat în această privință că, astfel cum a considerat Tribunalul la punctul 120 din hotărârea atacată,
         Comisia nu poate fi obligată în orice caz să respecte o decizie adoptată de o autoritate națională în aplicarea articolului
         82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 decembrie 2000, Masterfoods și HB, C‑344/98, Rec., p. I‑11369, punctul 48).
         În speță, recurenta nu contestă, de altfel, că deciziile RegTP nu sunt obligatorii pentru Comisie.

      91      Desigur, nu se poate exclude, astfel cum observă recurenta, ca însăși autoritățile naționale de reglementare să fi încălcat
         articolul 82 CE coroborat cu articolul 10 CE, astfel încât Comisia ar fi putut introduce în acest temei o acțiune în constatarea
         neîndeplinirii obligațiilor împotriva statului membru în cauză. Totuși, o astfel de împrejurare este irelevantă în ceea ce
         privește marja de manevră de care dispunea recurenta pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces
         către abonați și, în consecință, astfel cum rezultă deja din cuprinsul punctelor 44-49 din prezenta hotărâre, aceasta este
         inoperantă în etapa prezentului recurs pentru a contesta aprecierile efectuate de Tribunal cu privire la imputabilitatea încălcării
         în sarcina recurentei.

      92      Același lucru este valabil în privința împrejurării invocate de recurentă potrivit căreia reglementarea efectuată de RegTP
         are drept obiect să deschidă piețele relevante spre concurență. Astfel, este cert că această reglementare nu a privat în niciun
         fel recurenta de posibilitatea de a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și, în consecință,
         de posibilitatea de a adopta un comportament autonom căruia i se aplică articolul 82 CE, întrucât normele privind concurența
         prevăzute de Tratatul CE completează în această privință, prin exercitarea unui control ex post, cadrul normativ adoptat de legiuitorul Uniunii în vederea reglementării ex ante a piețelor telecomunicațiilor.

      93      De asemenea, trebuie respinsă critica potrivit căreia Tribunalul, pentru motivul elasticității încrucișate a prețurilor cu
         amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă și a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă îngustă,
         ar fi săvârșit o eroare de drept, la punctul 149 din hotărârea atacată, privind posibilitatea reclamantei de a reduce comprimarea
         marjei începând de la 1 ianuarie 2002, prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă.
         Astfel, după cum a constatat Tribunalul la același punct, această critică nu contrazice în niciun fel existența unei marje
         de manevră a reclamantei pentru a modifica prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă. Pe de altă
         parte, în măsura în care recurenta vizează, în rest, să conteste că această majorare a condus la un preț mediu cu amănuntul
         mai ridicat pentru serviciile de acces atât în bandă îngustă, cât și în bandă largă, trebuie, conform jurisprudenței citate
         la punctul 53 din prezenta hotărâre, ca prezenta critică să fie respinsă drept inadmisibilă, întrucât vizează să pună în discuție,
         fără a invoca nici cea mai mică denaturare, aprecierea suverană a situației de fapt efectuată de Tribunal în hotărârea atacată.

      94      În sfârșit, în ceea ce privește critica întemeiată pe o contradicție între motive, menționată la punctul 72 din prezenta hotărâre,
         nici aceasta nu poate fi reținută, întrucât se întemeiază pe o premisă greșită. Astfel, deși este adevărat că, în special
         la punctele 119 și 199-201 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins posibilitatea, în etapa calculării micșorării marjei,
         a unei subvenționări încrucișate între două piețe distincte, și anume piața serviciilor de acces către abonați și, respectiv,
         piața serviciilor de comunicații către abonați, este greșit să se considere că acesta ar fi impus o astfel de subvenționare
         încrucișată în etapa examinării imputabilității încălcării.

      95      Astfel, la punctele 148-150 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a limitat în această privință să constate că marjă de manevră
         de care dispunea reclamanta pentru majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces în bandă largă era de
         natură să diminueze comprimarea marjei care rezultă din diferența dintre prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală și prețurile cu amănuntul pentru totalitatea serviciilor de acces către abonați. Procedând astfel,
         Tribunalul nu a impus în niciun fel o practică de subvenționare încrucișată între serviciile de acces în bandă îngustă și
         serviciile de acces în bandă largă, și aceasta cu atât mai puțin cu cât, astfel cum se constată la punctul 148 din hotărârea
         atacată, fără ca recurenta să îl conteste în cadrul prezentului recurs, există, la nivelul serviciilor intermediare de acces
         la bucla locală, o singură piață de servicii distinctă, serviciile de acces furnizate la acest nivel permițând concurenților
         recurentei să furnizeze abonaților lor atât serviciile de acces în bandă îngustă, cât și serviciile de acces în bandă largă,
         nefiind posibil, în plus, pentru motive tehnice, ca aceste din urmă servicii să fie propuse abonaților în mod izolat.

      96      În consecință, primul aspect al primului motiv trebuie respins în totalitate ca fiind în parte inadmisibil și în parte inoperant
         sau nefondat.

      b)     Cu privire la al doilea aspect al primului motiv, privind principiul protecției încrederii legitime
      i)     Hotărârea atacată
      97      După ce a amintit la punctul 267 din hotărârea atacată că, în mai multe decizii luate în cursul perioadei în discuție, RegTP
         a considerat că și în cazul în care există o diferență negativă între prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală ale reclamantei și prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, recurgerea
         la subvenționarea încrucișată între serviciile de acces și serviciile de comunicații trebuia să le permită celorlalți operatori
         să ofere abonaților lor prețuri concurențiale, Tribunalul a constatat, la punctul 268 din hotărârea menționată, că deciziile
         RegTP nu cuprind nicio referire la articolul 82 CE și că din deciziile RegTP rezultă în mod implicit, dar necesar, că practicile
         tarifare ale reclamantei au efect anticoncurențial, întrucât concurenții reclamantei trebuie să recurgă la o subvenționare
         încrucișată pentru a putea rămâne competitivi pe piața serviciilor de acces.

      98      Din aceasta, Tribunalul a concluzionat, la punctul 269 din hotărârea atacată:

      „În aceste condiții, deciziile RegTP nu au putut sta la baza unei încrederi legitime a reclamantei în sensul conformității
         cu articolul 82 CE a practicilor sale tarifare. Trebuie subliniat, pe de altă parte, că Bundesgerichtshof, în hotărârea din
         10 februarie 2004 de anulare a hotărârii Oberlandesgericht Düsseldorf din 16 ianuarie 2002, a confirmat că «procedura administrativă
         de examinare [de către RegTP] nu exclude posibilitatea reală ca o întreprindere să prezinte un tarif prin care să abuzeze
         de poziția sa dominantă și să obțină autorizarea din partea RegTP deoarece abuzul nu este descoperit în cursul procedurii
         de examinare»”.

      ii)  Argumentele părților
      99      Recurenta consideră că Tribunalul a aplicat în mod greșit principiul protecției încrederii legitime. Astfel, întrucât prin
         deciziile RegTP s‑a negat în mod repetat existența unei micșorări a marjei care restrânge concurența, acestea ar fi creat,
         în percepția sa, o încredere legitimă care trebuia să fie protejată privind legalitatea tarifelor sale.

      100    În această privință, recurenta, prin intermediul unei prime critici, invocă faptul că problema dacă deciziile RegTP fac în
         mod expres referire la articolul 82 CE este lipsită de relevanță, întrucât aceasta din urmă a respins în orice caz existența
         unei micșorări a marjei care să restrângă concurența.

      101    Prin intermediul unei a doua critici, recurenta arată că, în mod contrar considerațiilor Tribunalului de la punctele 267 și
         268 din hotărârea atacată, nu rezultă nici din expunerea făcută de RegTP privind posibilitatea unei „subvenționări încrucișate”
         cu prețurile serviciilor de comunicații, nici din utilizarea expresiei „subvenționare încrucișată” că practicile sale tarifare
         au un efect anticoncurențial.

      102    Prin intermediul unei a treia critici, recurenta susține că trimiterea, de la punctul 269 din hotărârea atacată, la o hotărâre
         a Bundesgerichtshof din 10 februarie 2004 este lipsită de relevanță. Astfel, întrucât a fost adoptată ulterior perioadei de
         referință, această hotărâre nu poate fi determinantă pentru a stabili dacă recurenta avea dreptul să se încreadă în exactitatea
         deciziilor RegTP în perioada menționată. Dimpotrivă, recurenta ar fi putut deduce dintr‑o hotărâre a Oberlandesgericht Düsseldorf
         din 16 ianuarie 2002 alte elemente care indicau că aceasta avea dreptul să se încreadă în deciziile RegTP, întrucât această
         instanță a considerat că deciziile RegTP excludeau orice încălcare a articolului 82 CE.

      103    Comisia susține că în timp ce declarațiile RegTP nu anticipează aprecierea sa în raport cu articolul 82 CE, acestea nu pot
         nici să întemeieze o încredere legitimă potrivit căreia Comisia va urma opinia RegTP. În consecință, criticile recurentei
         ar trebui să fie respinse drept inoperante sau nefondate.

      104    Vodafone consideră că al doilea aspect al primului motiv este inadmisibil întrucât recurenta se limitează, în esență, să repete
         criticile deja invocate în fața Tribunalului privind importanța deciziilor anterioare ale RegTP, afirmațiile acesteia privind
         posibilitatea unei subvenționări încrucișate și semnificația unei hotărâri a Oberlandesgericht Düsseldorf. În orice caz, acest
         aspect ar fi nefondat, întrucât o încredere legitimă nu poate fi creată decât de autoritatea competentă pentru situația juridică
         în discuție.

      iii)  Aprecierea Curții
      105    Trebuie observat că, prin intermediul prezentelor critici, recurenta se limitează să susțină, fără a dezvolta argumente juridice
         de natură să demonstreze motivul pentru care punctele 267-269 din hotărârea atacată ar cuprinde o eroare de drept, că deciziile
         adoptate de RegTP sau pronunțate de anumite instanțe naționale au putut întemeia în percepția sa încrederea legitimă că practicile
         sale tarifare erau conforme cu articolul 82 CE, repetând sau dezvoltând în această privință argumentele deja invocate în primă
         instanță în fața Tribunalului în vederea demonstrării unei încălcări de către Comisie a principiului protecției încrederii
         legitime.

      106    Trebuie constatat că, procedând în acest mod, recurenta urmărește, repunând astfel în discuție decizia în litigiu, să obțină
         o reexaminare a cererii introductive prezentate în fața Tribunalului și că, în consecință, conform jurisprudenței citate la
         punctul 24 din prezenta hotărâre, criticile sale sunt inadmisibile cu privire la acest punct.

      107    În rest, prin faptul că recurenta, în cadrul celei de a doua critici invocate, contestă că ar fi putut deduce din deciziile
         RegTP că practicile sale tarifare au produs un efect de restrângere a concurenței, trebuie constatat că aceasta urmărește
         să repună în discuție aprecierea situației de fapt efectuată de Tribunal fără a invoca nicio denaturare și că, în consecință,
         conform jurisprudenței citate la punctul 53 din prezenta hotărâre, o astfel de critică trebuie considerată ca fiind de asemenea
         inadmisibilă.

      108    În sfârșit, în măsura în care prin intermediul celei de a treia critici se urmărește să se repună în discuție pertinența hotărârii
         pronunțate de Bundesgerichtshof la 10 februarie 2004, aceasta trebuie respinsă drept inoperantă, întrucât se referă la un
         motiv neesențial care vine în susținerea altor constatări efectuate de Tribunal (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2
         aprilie 2009, Bouygues și Bouygues Télécom/Comisia, C‑431/07 P, Rep., p. I‑2665, punctul 148 și jurisprudența citată).

      109    Astfel, după cum rezultă din utilizarea locuțiunii „pe de altă parte” la începutul celei de a doua fraze de la punctul 269
         din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a referit la constatările efectuate în această hotărâre a Bundesgerichtshof cu unicul
         scop de a confirma concluzia care decurge din motivele prezentate la punctele 267 și 268 din hotărârea atacată și care figurează
         deja în prima frază de la punctul 269 menționat, potrivit căreia deciziile RegTP nu au putut întemeia în percepția recurentei
         încrederea legitimă că practicile sale tarifare erau conforme cu articolul 82 CE.

      110    În consecință, al doilea aspect al primului motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte inoperant.

      c)     Cu privire la al treilea aspect al primului motiv, privind caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării articolului
         82 CE

      i)     Hotărârea atacată
      111    Tribunalul a respins motivul formulat de reclamantă întemeiat pe nemotivare cu privire la caracterul intenționat sau din neglijență
         al încălcării, arătând, la punctul 286 din hotărârea atacată, că decizia în litigiu face trimitere la articolul 15 alineatul
         (2) din Regulamentul nr. 17 al Consiliului din 6 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81]
         și [82] din tratat (JO 1962, 13, p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3), care precizează, în primul său paragraf, condițiile
         care trebuie îndeplinite pentru aplicarea amenzilor de către Comisie, între care aceea privind caracterul intenționat sau
         din neglijență al încălcării.

      112    Pe de altă parte, Tribunalul a constatat la punctul 287 din această hotărâre că, în decizia în litigiu, Comisia a prezentat
         în detaliu motivele pentru care consideră că practicile tarifare ale reclamantei sunt abuzive în sensul articolului 82 CE,
         precum și motivele pentru care reclamanta trebuie considerată răspunzătoare pentru încălcarea constatată, deși autoritățile
         germane trebuie să aprobe tarifele acesteia.

      113    Tribunalul a respins și motivul formulat de reclamantă întemeiat pe lipsa neglijenței și a conduitei ilicite intenționate.
         În această privință, Tribunalul a indicat, la punctul 296 din hotărârea atacată, că reclamanta nu putea să nu cunoască faptul
         că, în pofida deciziilor de autorizare ale RegTP, dispunea de o marjă de manevră reală pentru a reduce comprimarea marjei
         și nici faptul că această micșorare a marjei determina restrângeri grave ale concurenței, ținând seama în mod special de poziția
         sa de monopol pe piața serviciilor intermediare de acces la bucla locală și de poziția sa de cvasimonopol pe piața serviciilor
         de acces către abonați.

      114    Pe de altă parte, Tribunalul a constatat, la punctul 298 din hotărârea atacată, că inițierea unei proceduri precontencioase
         împotriva Republicii Federale Germania nu afecta condițiile de aplicare a articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din
         Regulamentul nr. 17, întrucât reclamanta nu putea să nu cunoască, pe de o parte, faptul că dispunea de o marjă de manevră
         reală pentru majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și, pe de altă parte, faptul
         că practicile sale tarifare împiedicau dezvoltarea concurenței pe piața serviciilor de acces la bucla locală, în cadrul căreia
         gradul de concurență era deja scăzut, în special ca urmare a prezenței sale.

      115    În sfârșit, la punctul 299 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins critica întemeiată pe examinarea micșorării marjei
         de către RegTP pentru motivele prezentate la punctele 267-269 din această hotărâre, care fac obiectul punctelor 97 și 98 din
         prezenta hotărâre.

      ii)  Argumentele părților
      116    Prin intermediul unei prime critici, recurenta susține că punctele 284-289 din hotărârea atacată încalcă cerințele articolului
         253 CE, pornind în mod greșit de la principiul că imputarea unei neglijențe sau a unei conduite ilicite intenționate a fost
         suficient motivată în decizia în litigiu. Astfel, această decizie nu cuprinde nicio constatare de drept sau de fapt privind
         problema neglijenței sau a conduitei ilicite.

      117    În primul rând, recurenta susține că nu este suficient, din punct de vedere juridic, ca, în al doilea paragraf din preambulul
         deciziei în litigiu, Comisia să facă trimitere la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17. Astfel, paragraful respectiv
         nu ar face parte din motivarea deciziei, ci doar ar indica temeiul juridic. În orice caz, un astfel de paragraf din preambul
         nu ar evidenția motivele pentru care Comisia consideră că încălcarea a fost săvârșită cu intenție sau din neglijență.

      118    În al doilea rând, recurenta consideră că respectivele constatări de fond ale Comisiei la care Tribunalul se referă la punctul
         287 din hotărârea atacată nu sunt de natură să motiveze imputarea unei încălcări a articolului 82 CE săvârșite cu intenție
         sau din neglijență, întrucât aceste considerații nu ar avea nicio legătură cu problema imputabilității subiective a comportamentului,
         și anume cu problema dacă recurenta putea sau nu putea să nu cunoască natura anticoncurențială a comportamentului său.

      119    Prin intermediul unei a doua critici, recurenta susține că aprecierea de către Tribunal a existenței unei conduite ilicite
         este nemotivată, motivarea hotărârii atacate fiind în plus întemeiată pe aplicarea greșită a articolului 15 alineatul (2)
         primul paragraf din Regulamentul nr. 17. Astfel, ar lipsi imputabilitatea subiectivă a unei eventuale încălcări a articolului
         82 CE. Or, având în vedere deciziile RegTP și inexistența unui precedent în Uniunea Europeană, recurenta nu ar fi cunoscut
         caracterul pretins anticoncurențial al comportamentului său.

      120    În opinia recurentei, considerațiile privind deciziile RegTP care figurează la punctele 267-269 din hotărârea atacată și la
         care Tribunalul face referire la punctul 299 din hotărârea menționată nu permit să se concluzioneze că aceasta a avut o conduită
         ilicită. Faptul că RegTP nu ar fi făcut referire în mod expres la articolul 82 CE nu ar fi determinant, întrucât aprecierea
         conduitei ilicite nu ar depinde de problema dacă întreprinderea în cauză este conștientă de faptul că prin comportamentul
         său se încalcă articolul 82 CE. Pe de altă parte, nici noțiunea de subvenționare încrucișată utilizată de RegTP, nici hotărârea
         Bundesgerichtshof din 10 februarie 2004 nu ar permite să se deducă existența unei conduite ilicite a recurentei. În sfârșit,
         Tribunalul nu ar fi examinat concluziile la care reclamanta avea dreptul să ajungă în raport cu comportamentul global al Comisiei
         care rezultă nu doar din inițierea unei proceduri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Federale
         Germania, ci și din faptul că recurenta ar fi fost informată de Comisie cu privire la intenția acesteia de a nu continua procedura
         inițiată împotriva sa.

      121    Comisia susține că reglementarea sectorului nu este pertinentă decât pentru a se stabili dacă recurenta cunoștea caracterul
         ilegal al comportamentului său, însă nu pentru a se determina caracterul intenționat al încălcării. În consecință, al treilea
         aspect al primului motiv ar fi inoperant sau, în orice caz, nefondat.

      122    Vodafone consideră că recurenta repetă argumentele invocate în fața Tribunalului pentru a explica faptul că nu a existat nicio
         conduită ilicită. În orice caz, argumentele recurentei ar fi inadmisibile în măsura în care aceasta solicită ca, în cadrul
         examinării motivării acestei hotărâri, Curtea să substituie, pentru motive de echitate, prin propria apreciere pe aceea a
         Tribunalului. În rest, acest aspect ar fi nefondat.

      iii)  Aprecierea Curții
      123    Cu titlu introductiv, trebuie constatat că prezentele critici, chiar dacă repetă în parte argumentele prezentate în fața Tribunalului,
         sunt admisibile, conform jurisprudenței citate la punctul 25 din prezenta hotărâre, în măsura în care vizează să impute acestuia
         că a reținut un criteriu juridic greșit pentru aplicarea condiției privind caracterul din neglijență sau intenționat al încălcării
         și pentru controlul respectării acestei condiții de către Comisie în ceea ce privește obligația de motivare care îi revine.
         Pe de altă parte, trebuie amintit că problema dacă motivarea unei hotărâri a Tribunalului este suficientă reprezintă o problemă
         de drept care poate fi invocată, ca atare, în cadrul unui recurs (a se vedea în special Hotărârea din 9 septembrie 2008, FIAMM
         și FIAMM Technologies/Consiliul și Comisia, C‑120/06 P și C‑121/06 P, Rep., p. I‑6513, punctul 90).

      124    În ceea ce privește, în primul rând, criticile privind temeinicia aprecierilor efectuate de Tribunal, trebuie amintit, referitor
         la problema dacă încălcările au fost săvârșite cu intenție sau din neglijență și, prin urmare, pot fi sancționate printr‑o
         amendă în temeiul articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17, că rezultă din jurisprudența Curții
         că această condiție este îndeplinită atunci când întreprinderea în cauză nu poate să nu cunoască faptul că are un comportament
         de natură anticoncurențială, indiferent dacă a avut sau nu a avut cunoștință de încălcarea normelor din tratat privind concurența
         (a se vedea Hotărârea din 8 noiembrie 1983, IAZ International Belgium și alții/Comisia, 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82
         și 110/82, Rec., p. 3369, punctul 45, precum și Hotărârea Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, citată anterior,
         punctul 107).

      125    În speță, la punctele 296 și 297 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat că respectiva condiție era îndeplinită din
         moment ce, pe de o parte, reclamanta nu putea să nu cunoască faptul că, în pofida deciziilor de autorizare ale RegTP, dispunea
         de o marjă de manevră reală pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și că,
         pe de altă parte, micșorarea marjei determina restricții grave privind concurența, ținând seama de poziția sa de monopol pe
         piața cu ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală și de poziția sa de cvasimonopol pe piața cu amănuntul
         a serviciilor de acces pentru abonați.

      126    Trebuie constatat că un astfel de raționament, ce se întemeiază pe constatări de fapt care, în lipsa invocării unei denaturări,
         țin de aprecierea suverană a situației de fapt de către Tribunal, nu cuprinde nicio eroare de drept.

      127    Astfel, în măsura în care recurenta impută Tribunalului că nu a ținut cont de deciziile RegTP și de inexistența unui precedent
         în Uniune, este suficient să se constate că astfel de argumente vizează doar să demonstreze necunoașterea de către recurentă
         a caracterului nelegal al comportamentului imputat în decizia în litigiu în raport cu articolul 82 CE. În consecință, în temeiul
         jurisprudenței citate la punctul 124 din prezenta hotărâre, astfel de argumente trebuie respinse drept nefondate.

      128    Aceeași situație se regăsește în cazul criticii întemeiate pe neluarea în considerare de către Tribunal a inițierii procedurii
         precontencioase în temeiul articolului 226 CE împotriva Republicii Federale Germania. Astfel, o asemenea împrejurare, chiar
         admițând că recurenta ar fi fost informată de Comisie cu privire la intenția acesteia de a nu continua împotriva sa procedura
         privind încălcarea în temeiul articolului 82 CE, nu afectează în niciun mod constatarea potrivit căreia recurenta nu putea
         să nu cunoască natura anticoncurențială a comportamentului său. În consecință, Tribunalul, fără a săvârși o eroare de drept,
         a considerat, la punctul 298 din hotărârea atacată, că inițierea procedurii în discuție nu avea efecte asupra caracterului
         intenționat sau din neglijență al unei încălcări în sensul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17.

      129    În ceea ce privește critica invocată de recurentă împotriva punctului 299 din hotărârea atacată, se impune ca, în conformitate
         cu jurisprudența citată la punctul 108 din prezenta hotărâre, aceasta să fie respinsă drept inoperantă, întrucât se referă
         la un motiv neesențial ce susține constatările efectuate la punctele 296 și 297 din hotărârea atacată, care sunt suficiente
         pentru a demonstra caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării.

      130    În ceea ce privește, în al doilea rând, criticile referitoare la controlul de către Tribunal al motivării deciziei în litigiu
         cu privire la caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării, trebuie amintit că obligația de motivare prevăzută
         la articolul 253 CE constituie o normă fundamentală de procedură care trebuie diferențiată de problema temeiniciei motivării,
         aceasta din urmă ținând de legalitatea pe fond a actului litigios. Din această perspectivă, motivarea impusă la articolul
         253 CE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției
         care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate,
         iar instanței competente, să își exercite controlul (Hotărârea din 22 martie 2001, Franța/Comisia, C‑17/99, Rec., p. I‑2481,
         punctul 35).

      131    Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor
         invocate și de interesul de a primi explicații propriu destinatarului actului sau altor persoane vizate în mod direct și individual
         de acest act. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în
         care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma
         modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia
         respectivă (a se vedea în special Hotărârea din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France, C‑367/95 P, Rec., p. I‑1719,
         punctul 63, precum și Hotărârea din 10 iulie 2008, Bertelsmann și Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Rep., p. I‑4951,
         punctul 166).

      132    În speță, în ceea ce privește motivarea deciziei în litigiu, Tribunalul a constatat, pe de o parte, la punctul 286 din hotărârea
         atacată, că decizia menționată face trimitere la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, care se referă la condițiile
         ce trebuie îndeplinite pentru aplicarea amenzilor de către Comisie, printre care și aceea privind caracterul intenționat sau
         din neglijență al încălcării, și, pe de altă parte, la punctul 287 din hotărârea menționată, că în aceeași decizie Comisia
         prezintă în detaliu motivele pentru care consideră că practicile tarifare ale reclamantei sunt abuzive și motivele pentru
         care reclamanta trebuie considerată răspunzătoare pentru încălcarea constatată, în pofida faptului că autoritățile de reglementare
         naționale trebuie să aprobe tarifele acesteia.

      133    Întrucât aceste constatări evidențiază motivele pentru care a fost adoptată decizia în litigiu, acestea au permis recurentei
         să cunoască raționamentul Comisiei referitor la aplicarea în privința recurentei a condițiilor de inițiere a procedurii prevăzute
         la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 pentru aplicarea amenzilor. Prin urmare, Tribunalul a putut, fără a
         încălca articolul 253 CE, să deducă din acestea că decizia în litigiu a fost suficient motivată cu privire la acest punct
         în raport cu cerințele care decurg din această dispoziție. Critica recurentei în această privință este, așadar, nefondată.

      134    În măsura în care recurenta adaugă în această privință că respectivele constatări ale Comisiei preluate la punctul 287 din
         hotărârea atacată nu sunt relevante pentru a stabili caracterul intenționat sau din neglijență al unei încălcări, este suficient
         să se constate că o astfel de critică, prin care se urmărește punerea în discuție a temeiniciei motivării reținute în decizia
         în litigiu, este, în temeiul jurisprudenței citate la punctul 24 din prezenta hotărâre, inadmisibilă în etapa prezentului
         recurs.

      135    În al treilea rând, în ceea ce privește motivarea hotărârii atacate, trebuie amintit că obligația de motivare a hotărârilor
         rezultă din articolul 36 din Statutul Curții de Justiție, aplicabil Tribunalului în temeiul articolului 53 primul paragraf
         din același statut, și al articolului 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului (a se vedea Hotărârea din 4 octombrie
         2007, Naipes Heraclio Fournier/OAPI, C‑311/05 P, punctul 51 și jurisprudența citată).

      136    Conform unei jurisprudențe constante, motivarea unei hotărâri trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul
         Tribunalului, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile deciziei adoptate, iar
         Curții să își exercite controlul judecătoresc (a se vedea în special Hotărârea din 14 mai 1998, Consiliul/de Nil și Impens,
         C‑259/96 P, Rec., p. I‑2915, punctele 32 și 33, precum și Hotărârea din 17 mai 2001, IECC/Comisia, C‑449/98 P, Rec., p. I‑3875,
         punctul 70).

      137    În această privință, este suficient să se constate că, astfel cum rezultă deja din cuprinsul punctului 125 din prezenta hotărâre,
         punctele 296 și 297 din hotărârea atacată reflectă în mod clar și neechivoc raționamentul Tribunalului în ceea ce privește
         caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării invocate. Prin urmare, critica întemeiată pe nemotivarea hotărârii
         atacate cu privire la acest punct este nefondată.

      138    În consecință, al treilea aspect al primului motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte inoperant sau
         nefondat.

      d)     Concluzie cu privire la primul motiv
      139    Rezultă din ansamblul considerațiilor anterioare că primul motiv trebuie respins în totalitate.

      3.     Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept în aplicarea articolului 82 CE
      140    Al doilea motiv invocat de recurentă se împarte în trei aspecte, privind pertinența criteriului micșorării marjei pentru dovedirea
         unui abuz în sensul articolului 82 CE, caracterul adecvat al metodei de calcul al micșorării marjei și, respectiv, efectele
         micșorării marjei.

      a)     Hotărârea atacată
      141    La punctele 153-207 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins criticile reclamantei prin care aceasta a invocat nelegalitatea
         metodei utilizate de Comisie pentru a constata existența unei micșorări a marjei.

      142    În primul rând, la punctele 166-168 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins critica reclamantei potrivit căreia caracterul
         abuziv al unei micșorări a marjei nu ar putea rezulta decât din caracterul abuziv al prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile
         de acces către abonați. Întrucât a constatat la punctul 166 din această hotărâre că, potrivit deciziei în litigiu, abuzul
         săvârșit de reclamantă constă în impunerea unor prețuri inechitabile sub forma unei micșorări a marjei în dezavantajul concurenților
         săi, Comisia considerând că există o astfel de micșorare a marjei abuzivă atunci când diferența dintre prețurile cu amănuntul
         ale unei întreprinderi care domină piața și prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare pentru prestații comparabile
         pe care le aplică concurenților săi este fie negativă, fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice ale produselor
         operatorului dominant pentru prestarea propriilor servicii cu amănuntul către abonați, Tribunalul a considerat, la punctul
         167 din hotărârea menționată:

      „Desigur, în decizia [în litigiu], Comisia stabilește numai existența marjei de manevră de care dispunea reclamanta pentru
         modificarea prețurilor sale cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați]. Totuși, caracterul abuziv al comportamentului
         reclamantei este legat de caracterul inechitabil al diferenței dintre prețurile sale [cu ridicata] pentru [serviciile intermediare
         de acces la bucla locală] și prețurile sale cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați], care se concretizează
         sub forma [unei micșorări a marjei]. Prin urmare, dat fiind abuzul constatat în decizia [în litigiu], Comisia nu era obligată
         să demonstreze în decizia [în litigiu] că prețurile cu amănuntul ale reclamantei ar fi fost abuzive prin ele însele.”

      143    În al doilea rând, la punctele 183-194 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins critica prin intermediul căreia reclamanta
         a imputat Comisiei că a calculat micșorarea marjei pe baza tarifelor și a costurilor întreprinderii dominante integrate vertical,
         făcând abstracție de poziția specifică a concurenților pe piață. În această privință, Tribunalul, după ce a subliniat, la
         punctul 185 din această hotărâre, că respectivul control pe care îl exercită cu privire la aprecierile economice complexe
         realizate de Comisie se limitează la verificarea respectării normelor de procedură și de motivare, precum și a exactității
         materiale a situației de fapt, a inexistenței oricărei erori vădite de apreciere și a unui abuz de putere, a considerat în
         special următoarele:

      „186      Mai întâi, trebuie amintit că, în decizia [în litigiu], Comisia a analizat dacă practicile tarifare ale întreprinderii dominante
         riscau să elimine de pe piață un operator economic la fel de performant ca întreprinderea dominantă. Așadar, în scopul de
         a aprecia dacă practicile tarifare ale reclamantei erau abuzive, Comisia s‑a întemeiat numai pe tarifele și pe costurile reclamantei,
         iar nu și pe situația specifică a concurenților actuali sau potențiali ai reclamantei.

      187      Astfel, potrivit Comisiei, «se poate concluziona în sensul existenței [unei micșorări abuzive a marjei] atunci când diferența
         dintre prețurile cu amănuntul ale unei întreprinderi care domină piața și tariful [cu ridicata] al [serviciilor] intermediare
         pentru prestații comparabile pe care îl aplică în privința concurenților săi este fie negativă, fie insuficientă pentru a
         acoperi costurile specifice ale produselor operatorului dominant pentru prestarea propriilor sale servicii către abonați pe
         piața [cu amănuntul]» […]. În speță, [micșorarea marjei] ar fi abuziv[ă], întrucât reclamanta însăși «nu ar fi fost în măsură
         […] să își ofere serviciile către abonați altfel decât în pierdere, dacă ar fi fost obligată să plătească, sub formă de transfer
         între societăți, tariful de acces la prestațiile intermediare interne pentru serviciile sale către abonați» […] În asemenea
         condiții, «concurenții [care] sunt la fel de performanți» precum reclamanta pot «oferi serviciile de conectare a abonaților
         la un preț competitiv numai dacă pot să îl compenseze din altă parte» […].

      188      [T]rebuie constatat că, deși, până în prezent, instanța comunitară nu s‑a pronunțat încă în mod explicit cu privire la metoda
         care trebuie aplicată pentru a determina existența [unei micșorări a marjei], reiese totuși cu claritate din jurisprudență
         că acest caracter abuziv al practicilor tarifare ale unei întreprinderi dominante este în principiu determinat prin referire
         la propria situație și, în consecință, prin referire la propriile tarife și costuri, iar nu prin referire la situația concurenților
         actuali sau potențiali.

      […]
      192      Trebuie adăugat că orice altă abordare ar risca să încalce principiul general al securității juridice. Astfel, dacă legalitatea
         practicilor tarifare ale unei întreprinderi dominante ar depinde de situația specifică a întreprinderilor concurente, în special
         din perspectiva structurii costurilor acestora, care reprezintă date în general necunoscute întreprinderii dominante, aceasta
         din urmă nu ar fi în măsură să aprecieze legalitatea propriilor comportamente.

      193      Așadar, în mod întemeiat, Comisia și‑a fundamentat analiza privind caracterul abuziv al practicilor tarifare ale reclamantei
         numai prin referire la situația specifică a reclamantei și, în consecință, prin referire la tarifele și la costurile acesteia.

      194      Întrucât trebuie analizat dacă reclamanta însăși sau o întreprindere la fel de eficientă ca aceasta ar fi fost în măsură să
         își ofere serviciile către abonați, fără a fi în pierdere, dacă ar fi fost obligată în prealabil să achite, sub forma unui
         transfer între societăți, astfel de tarife aferente unor [servicii] intermediare interne, nu poate fi admis argumentul reclamantei
         potrivit căruia concurenții săi nu urmăresc să reproducă structura clientelei acesteia și pot obține venituri suplimentare
         provenite din produse inovatoare pe care numai aceștia le oferă pe piață și în legătură cu care reclamanta nu oferă, de altfel,
         nicio precizare. Pentru aceleași motive, nu poate fi admis nici argumentul potrivit căruia concurenții pot exclude posibilitatea
         de (pre‑)selectare.”

      144    În al treilea rând, la punctele 195- 206 din aceeași hotărâre, Tribunalul a respins critica potrivit căreia Comisia nu ținuse
         cont decât de veniturile obținute din totalitatea serviciilor de acces, cu excluderea veniturilor obținute din alte servicii,
         în special a celor care provin din comunicații.

      145    În această privință, mai întâi Tribunalul a arătat, la punctul 196 din hotărârea atacată, că Directiva 96/19, care face distincție,
         în ceea ce privește structura tarifelor operatorilor tradiționali, între taxa inițială de conectare, abonamentul lunar și
         tarifele locale, naționale și internaționale, urmărește realizarea unei reechilibrări tarifare între aceste diferite elemente
         în funcție de costurile reale, în scopul de a permite exercitarea unei depline concurențe pe piața telecomunicațiilor, și
         că, în mod concret, această operațiune trebuia să ia forma unei reduceri a tarifelor comunicațiilor naționale și internaționale
         și a unei majorări a taxei de conectare, a abonamentului lunar și a prețului comunicațiilor locale. La punctul 197 din hotărâre,
         Tribunalul a concluzionat cu privire la aceasta că, astfel, Comisia subliniase în mod întemeiat că luarea în considerare separată
         a prețului de acces și a prețului comunicațiilor este, așadar, cuprinsă deja în principiul restructurării tarifare prevăzute
         de dreptul Uniunii.

      146    În continuare, Tribunalul a amintit, la punctul 198 din hotărârea atacată, că un sistem de concurență nedenaturată între reclamantă
         și concurenții acesteia poate fi garantat numai dacă este asigurată egalitatea de șanse între diferiții operatori economici.
         În această privință, Tribunalul a considerat următoarele:

      „199      Deși se poate admite, din punctul de vedere al abonatului, că serviciile de acces și de comunicații constituie un tot unitar,
         totuși, pentru concurenții reclamantei, prestarea de servicii de comunicații către abonat prin intermediul rețelei fixe a
         reclamantei presupune accesul la bucla locală. Egalitatea de șanse dintre operatorul tradițional proprietar al rețelei fixe,
         precum reclamanta, pe de o parte, și concurenții acesteia, pe de altă parte, presupune, așadar, ca prețurile pentru serviciile
         de acces să fie stabilite la un nivel care să îi așeze pe concurenți pe o poziție de egalitate cu operatorul tradițional în
         ceea ce privește furnizarea serviciilor de comunicații. Această egalitate de șanse este asigurată numai dacă operatorul tradițional
         își stabilește prețurile cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați] la un nivel care să permită concurenților
         – prezumați a fi la fel de performanți ca și operatorul tradițional – să preia totalitatea costurilor legate de [serviciile
         intermediare de acces la bucla locală] în prețurile lor cu amănuntul. Totuși, dacă operatorul tradițional nu respectă acest
         principiu, întreprinderile nou‑intrate pe piață nu pot oferi servicii de acces abonaților lor decât în pierdere. În consecință,
         acestea ar fi constrânse să compenseze pierderile suferite la nivelul accesului la bucla locală prin creșterea tarifelor la
         nivelul comunicațiilor, ceea ce ar denatura de asemenea condițiile de concurență pe piața comunicațiilor.

      200      Prin urmare, deși ar trebui să fie exact, astfel cum pretinde reclamanta, că, din punctul de vedere al abonatului, serviciile
         de acces și de comunicații constituie un «cluster», Comisia a putut considera în mod întemeiat în considerentul [(119)] al
         deciziei [în litigiu] că, pentru a aprecia dacă practicile tarifare ale reclamantei denaturează concurența, trebuia analizată
         existența [unei micșorări a marjei] numai la nivelul serviciilor de acces, așadar fără a include tarifele comunicațiilor în
         calculul său.

      201      Pe de altă parte, calculul compensator dintre tarifele pentru acces și tarifele pentru comunicații la care face referire reclamanta
         confirmă deja faptul că reclamanta și concurenții acesteia nu se găsesc pe poziție de egalitate în ceea ce privește accesul
         la bucla locală, ceea ce constituie totuși condiția necesară a inexistenței denaturării concurenței pe piața comunicațiilor.

      202      În orice caz, întrucât reclamanta și‑a redus foarte mult prețurile pentru comunicații în perioada avută în vedere în decizia
         [în litigiu], nu se poate exclude ipoteza potrivit căreia concurenții să nu fi avut nici măcar posibilitatea economică de
         a efectua compensarea sugerată de reclamantă. Astfel, concurenții, care suportă deja un dezavantaj concurențial față de reclamantă
         la nivelul accesului la bucla locală, ar trebui să practice tarife pentru comunicații și mai scăzute decât reclamanta pentru
         a‑i determina pe potențialii clienți să își rezilieze abonamentele la reclamantă în favoarea unui abonament încheiat cu aceștia.”

      147    Tribunalul a concluzionat cu privire la aceasta la punctul 203 din hotărârea atacată că, așadar, pentru a calcula micșorarea
         marjei, Comisia a luat în considerare în mod întemeiat numai veniturile aferente serviciilor de acces și a exclus veniturile
         aferente altor servicii, precum serviciile de comunicații.

      148    Pe de altă parte, după ce a precizat, la punctul 223 din hotărârea atacată, că eroarea de calcul admisă de Comisie în ceea
         ce privește calcularea costurilor specifice ale reclamantei nu a fost de natură să afecteze legalitatea deciziei în litigiu,
         întrucât caracterul inechitabil, în sensul articolului 82 CE, al practicilor tarifare ale reclamantei este legat de însăși
         existența unei micșorări a marjei, iar nu de amploarea exactă a acesteia, Tribunalul a respins, la punctele 234-244 din această
         hotărâre, criticile reclamantei privind lipsa efectului asupra pieței și a constatat în special următoarele:

      „234      Potrivit Comisiei, practicile tarifare ale reclamantei au restrâns concurența pe piața serviciilor de acces către abonați.
         În decizia [în litigiu] […], Comisia deduce această constatare chiar din existența [micșorării marjei]. Nu ar fi necesară
         nicio demonstrare a unui efect anticoncurențial, deși aceasta efectuează, în subsidiar, o asemenea analiză în considerentele
         [(181)-(183)] ale deciziei [în litigiu].

      235      Întrucât, până la intrarea unui prim concurent pe piața serviciilor de acces [către] abonați, în 1998, reclamanta deținea
         un monopol de fapt pe această piață cu amănuntul, efectul anticoncurențial pe care Comisia este obligată să îl demonstreze
         se raportează la obstacolele eventuale care au putut fi create de practicile tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării
         concurenței pe această piață.

      236      În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că reclamanta este proprietara rețelei telefonice fixe din Germania și,
         pe de altă parte, că nu s‑a contestat, astfel cum arată Comisia în considerentele [(83)-(91)] ale deciziei [în litigiu], că,
         la momentul adoptării respectivei decizii, în Germania nu exista nicio altă infrastructură care ar fi permis concurenților
         reclamantei să intre în mod viabil pe piața serviciilor de acces către abonați.

      237      Având în vedere faptul că [serviciile] intermediare [de acces la bucla locală] ale reclamantei sunt […] indispensabile pentru
         a permite unuia dintre concurenții acesteia să intre în concurență cu reclamanta pe piața [cu amănuntul] a serviciilor de
         acces [către] abonați, [o micșorare a marjei] între tarifele [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare [de acces la bucla
         locală] și tarifele cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați] ale reclamantei va aduce atingere, în principiu,
         dezvoltării concurenței pe piețele [cu amănuntul]. Astfel, dacă prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați
         ale reclamantei sunt inferioare tarifelor [cu ridicata] ale [serviciilor] sale intermediare [de acces la bucla locală] sau
         dacă diferența dintre tarifele [cu ridicata] [ale acestor servicii] intermediare și [respectivele] tarife cu amănuntul ale
         reclamantei este insuficientă pentru a permite unui operator la fel de eficient ca și aceasta să își acopere costurile specifice
         pentru furnizarea serviciilor de acces către abonați, un concurent potențial la fel de eficient ca și reclamanta ar putea
         intra pe piața serviciilor de acces către abonați numai dacă ar suferi pierderi.

      238      Desigur, astfel cum subliniază reclamanta, concurenții acesteia vor recurge în mod normal la o subvenționare încrucișată,
         în sensul că vor compensa pierderile suferite pe piața serviciilor de acces [către] abonați cu profiturile care vor rezulta
         din alte piețe, precum piețele comunicațiilor. Totuși, având în vedere faptul că reclamanta, în calitate de proprietară a
         rețelei fixe, nu are nevoie să recurgă la [servicii] intermediare [de acces la bucla locală] pentru a putea oferi servicii
         de acces către abonați și că, spre deosebire de concurenții acesteia, nu trebuie, așadar, ca urmare a practicilor tarifare
         ale unei întreprinderi dominante, să încerce să compenseze pierderi suferite pe piața serviciilor de acces către abonați,
         [micșorarea marjei] constatat[ă] în decizia [în litigiu] denaturează concurența nu numai pe piața accesului pentru abonați,
         ci și pe piața comunicațiilor […]

      239      Pe de altă parte, cotele de piață reduse dobândite de concurenții reclamantei pe piața serviciilor de acces către abonați,
         de la liberalizarea pieței prin intrarea în vigoare a TKG la 1 august 1996, dovedesc obstacolele pe care le‑au creat practicile
         tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării concurenței pe aceste piețe. […]

      240      În plus, nu se contestă că, dacă se iau în considerare numai liniile analogice, care reprezentau în Germania, la momentul
         adoptării deciziei [în litigiu], 75 % din totalul liniilor, cota concurenților reclamantei a scăzut de la 21 % în 1999 la
         10 % în 2002 […]

      […]
      244      […] În orice caz, omițând să susțină prin date prezența concurenților la nivel național, reclamanta nu invocă niciun element
         de natură să determine nevaliditatea constatărilor efectuate în considerentele [(180)-(183)] ale deciziei [în litigiu], potrivit
         cărora practicile sale tarifare aduc în mod efectiv atingere concurenței pe piața germană a serviciilor de acces către abonați.”

      b)     Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv, referitor la pertinența criteriului micșorării marjei pentru dovedirea
         unui abuz în sensul articolului 82 CE

      i)     Argumentele părților
      149    Prin intermediul unei prime critici, recurenta susține că hotărârea atacată este nemotivată prin faptul că nu a fost examinat
         argumentul invocat de aceasta în primă instanță potrivit căruia, din cauza stabilirii tarifelor serviciilor intermediare de
         acces la bucla locală de către RegTP, Comisia nu ar fi trebuit să aplice criteriul micșorării marjei. În această privință,
         hotărârea atacată s‑ar întemeia pe un cerc vicios. Astfel, Tribunal ar aplica respectivul criteriu ales chiar de Comisie pentru
         a stabili elementele la care trebuie să se refere examinarea tarifelor recurentei. Obiecția recurentei s‑ar referi totuși
         la o etapă anterioară a raționamentului, și anume la problema privind caracterul, în orice caz adecvat, al criteriului micșorării
         marjei ales de Comisie.

      150    Prin intermediul unei a doua critici, recurenta susține că, la punctele 166-168 din hotărârea atacată, Tribunalul a aplicat
         în mod greșit articolul 82 CE, în măsura în care analiza micșorării marjei nu este de natură să demonstreze caracterul abuziv
         al tarifelor sale, întrucât tarifele cu ridicata ale serviciilor intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite în mod
         obligatoriu de autoritatea de reglementare națională competentă.

      151    Recurenta consideră că, într‑o astfel de situație, caracterul adecvat al criteriului efectului micșorării marjei depinde de
         nivelul tarifului cu ridicata al serviciilor intermediare de acces la bucla locală stabilit de această autoritate, care, în
         sine, în lipsa unei marje de manevră a întreprinderii reglementate, nu poate face obiectul unei imputări privind un abuz.
         Astfel, dacă autoritatea de reglementare națională stabilește un tarif cu ridicata exagerat pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală, întreprinderea în poziție dominantă supusă reglementării ar fi obligată, la rândul său, să aplice
         un preț cu amănuntul exagerat pentru serviciile de acces către abonați în vederea asigurării unei marje adecvate. În acest
         caz, întreprinderea ar fi obligată să aleagă între două forme diferite de abuz, și anume o micșorare a marjei sau o majorare
         abuzivă a prețurilor. Întreprinderea în poziție dominantă nu ar putea, așadar, să evite săvârșirea unui abuz.

      152    În opinia recurentei, într‑o situație precum în speță, întreprinderea în poziție dominantă nu săvârșește un abuz decât atunci
         când tariful cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați este, în sine, abuziv de redus.

      153    Comisia consideră că hotărârea atacată este suficient motivată și, în rest, că argumentele recurentei sunt nefondate.

      154    În opinia Vodafone, independent de faptul că sunt inadmisibile criticile care fac parte din primul aspect al celui de al doilea
         motiv, în măsura în care constituie o repetare a argumentelor din primă instanță și se referă la o apreciere materială greșită,
         acestea sunt de asemenea lipsite de pertinență atât din punct de vedere material, cât și juridic.

      ii)  Aprecierea Curții
      155    Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în mod contrar susținerilor Vodafone, primul aspect al celui de al doilea motiv este
         admisibil, pentru identitate de motive cu ceea ce s‑a considerat la punctul 123 din prezenta hotărâre, întrucât recurenta,
         deși repetă, în esență, argumentele prezentate în fața Tribunalului, impută acestuia că a săvârșit o eroare de drept prin
         faptul că a reținut un criteriu juridic greșit în vederea aplicării articolului 82 CE și a motivat în mod insuficient hotărârea
         atacată cu privire la acest punct.

      156    Cu privire la temeinicia primului aspect al celui de al doilea motiv, trebuie constatat, referitor, în primul rând, la critica
         întemeiată pe nemotivarea hotărârii atacate, că recurenta impută în mod greșit Tribunalului că nu a răspuns în mod motivat,
         în această hotărâre, la argumentul său potrivit căruia criteriul micșorării marjei ar fi lipsit de pertinență atunci când,
         precum în speță, prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite de autoritatea
         de reglementare națională și, în consecință, că nu a motivat corespunzător cerințelor legale caracterul adecvat al alegerii
         de către Comisie a criteriului micșorării marjei pentru constatarea unui abuz în temeiul articolului 82 CE.

      157    În această privință, trebuie amintit că, la punctele 166-168 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că, în decizia în
         litigiu, Comisia, pe de o parte, a stabilit numai existența marjei de manevră de care dispunea reclamanta pentru modificarea
         prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și, pe de altă parte, a constatat că respectivul caracterul
         abuziv al comportamentului acesteia din urmă care constă în micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți
         precum ea însăși era legat de caracterul inechitabil al diferenței dintre prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală și respectivele prețuri cu amănuntul, astfel încât Comisia nu era obligată să demonstreze caracterul
         abuziv al acestora din urmă. Pe de altă parte, la punctele 183-213 din această hotărâre, Tribunalul a explicat motivele pentru
         care criticile invocate de reclamantă împotriva metodei reținute de Comisie pentru calcularea acestei micșorări a marjei trebuiau
         să fie respinse.

      158    Trebuie constatat că, procedând astfel, Tribunalul a precizat în mod implicit, dar și necesar, motivele pentru care, în speță,
         reglementarea invocată a prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile
         de reglementare naționale nu era de natură să se opună posibilității ca practicile tarifare ale reclamantei să fie calificate
         drept abuzive în sensul articolului 82 CE.

      159    Astfel, rezultă în mod clar din aceste diferite constatări efectuate la punctele 166-168 și 183-213 din hotărârea atacată
         că, potrivit Tribunalului, nu nivelul prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, care,
         astfel cum s‑a arătat deja la punctele 48 și 49 din prezenta hotărâre, nu pot fi repuse în discuție în cadrul prezentului
         recurs, nici cel al prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați nu sunt contrare articolului 82 CE, ci
         diferența dintre acestea.

      160    Conform jurisprudenței citate la punctele 135 și 136 din prezenta hotărâre, recurenta era, așadar, în măsură, în urma citirii
         acestor pasaje din hotărârea atacată, să cunoască motivele pentru care reglementarea invocată a prețurilor cu ridicata pentru
         serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile de reglementare naționale era, în opinia Tribunalului,
         irelevantă pentru aplicarea în speță a articolului 82 CE în privința practicilor sale tarifare.

      161    Din aceasta rezultă că punctele 166-168 din hotărârea atacată coroborate cu punctele 183-213 din hotărârea menționată conțin
         o motivare suficientă a rațiunilor pentru care Tribunalul a considerat că, în pofida stabilirii prețurilor cu ridicata pentru
         serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile de reglementare naționale, alegerea de către Comisie
         a criteriului micșorării marjei a fost adecvată pentru a constata că practicile tarifare ale reclamantei erau abuzive în sensul
         articolului 82 CE.

      162    În consecință, critica întemeiată pe nemotivarea hotărârii atacate trebuie să fie respinsă drept nefondată.

      163    În ceea ce privește, în al doilea rând, critica întemeiată pe caracterul greșit al criteriului micșorării marjei pentru constatarea
         unui abuz în sensul articolului 82 CE, trebuie amintit că, astfel cum s‑a precizat de la început la punctele 31 și 32 din
         prezenta hotărâre, prin intermediul acestei critici, recurenta nu contestă că o practică tarifară a unei întreprinderi dominante
         care determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți poate, în principiu, să constituie o practică
         abuzivă în sensul articolului 82 CE. Prin intermediul respectivei critici, aceasta susține, în schimb, că, în împrejurările
         din speță, din moment ce prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt stabilite
         de autoritățile de reglementare naționale, criteriul micșorării marjei, reținut în hotărârea atacată, nu este adecvat pentru
         a constata că practicile sale tarifare sunt abuzive în sensul articolului 82 CE.

      164    În mod cert, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 38-43 din prezenta hotărâre, se impune ca instanța, în cadrul prezentului
         recurs, să se întemeieze pe ipoteza, reținută de Tribunal în hotărârea atacată, precum și de Comisie în decizia în litigiu,
         potrivit căreia recurenta nu dispune de o marjă de manevră pentru a modifica respectivele prețuri cu ridicata.

      165    Având în vedere aceasta, pentru a demonstra caracterul inadecvat al criteriului micșorării marjei, recurenta nu poate, în
         cadrul prezentei critici, să se întemeieze pe premisa că prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la
         bucla locală sunt stabilite de autoritățile de reglementare naționale la un nivel excesiv. Astfel, chiar admițând, după cum
         a pretins recurenta în cursul ședinței, că plângerile concurenților care se află la originea adoptării deciziei în litigiu
         s‑au întemeiat pe această împrejurare, trebuie să se considere că o asemenea premisă, așa cum s‑a precizat deja la punctele
         48 și 49 din prezenta hotărâre, depășește limitele prezentului recurs.

      166    În consecință, nu trebuie examinată critica recurentei potrivit căreia caracterul greșit al criteriului micșorării marjei
         rezultă din faptul că, pentru a evita abuzul imputat, aceasta nu are altă alegere, în speță, ținând cont de nivelul excesiv
         al prețurilor sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, astfel cum sunt stabilite de autoritățile
         de reglementare naționale, decât să majoreze în mod abuziv prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați
         la un nivel excesiv, o astfel de critică întemeindu‑se pe o premisă ipotetică ce nu face obiectul controlului Curții în cadrul
         recursului menționat.

      167    Pe de altă parte, în măsura în care, în opinia recurentei, caracterul adecvat al micșorării marjei depinde de nivelul prețurilor
         cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală stabilit de autoritatea de reglementare națională, trebuie
         arătat că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 166-168 din hotărârea atacată, caracterul abuziv în sensul articolului
         82 CE al practicilor tarifare ale recurentei care constituie obiectul acestei hotărâri rezultă din caracterul inechitabil
         al diferenței, care determină o micșorare a marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți, dintre prețurile cu ridicata
         în discuție și prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați. Astfel cum a precizat Tribunalul la punctul
         223 din hotărârea menționată, punct care nu a fost atacat în cadrul prezentului recurs, caracterul inechitabil, în sensul
         articolului 82 CE, al practicilor tarifare ale recurentei este, așadar, legat de însăși existența micșorării marjei, iar nu
         de amploarea exactă a acesteia.

      168    Rezultă din aceasta că nivelul prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală este, în sine,
         lipsit de relevanță pentru a repune în discuție temeinicia constatărilor efectuate de Tribunal referitor la aplicarea articolului
         82 CE în privința practicilor tarifare în discuție.

      169    În schimb, în scopul de a examina temeinicia prezentei critici, trebuie analizat dacă Tribunalul a considerat în mod întemeiat,
         în special la punctele 166 și 168 din hotărârea atacată, că, presupunând chiar că reclamanta nu dispune de o marjă de manevră
         pentru a modifica prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, practicile sale tarifare
         pot totuși să fie calificate drept abuzive în sensul articolului 82 CE atunci când, independent de aspectul dacă aceste prețuri
         cu ridicata și prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați sunt abuzive în sine, diferența dintre acestea
         are un caracter inechitabil, și anume, conform acestei hotărâri, atunci când respectiva diferență este fie negativă, fie insuficientă
         pentru a acoperi costurile specifice ale produselor reclamantei pentru prestarea propriilor servicii, astfel încât nu permite
         unui concurent la fel de eficient precum reclamanta să intre în concurență cu aceasta pentru furnizarea serviciilor de acces
         către abonați.

      170    În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 82 CE este expresia obiectivului
         general atribuit acțiunii Comunității Europene, și anume stabilirea unui sistem care împiedică denaturarea concurenței pe
         piața comună. Astfel, poziția dominantă menționată la articolul 82 CE privește o situație de putere economică deținută de
         o întreprindere care îi permite să împiedice menținerea unei concurențe efective pe piața relevantă, dându‑i posibilitatea
         de a avea, într‑o măsură apreciabilă, un comportament independent față de concurenții săi, de clienții săi și, în sfârșit,
         de consumatori (a se vedea Hotărârea din 13 februarie 1979, Hoffmann‑La Roche/Comisia, 85/76, Rec., p. 461, punctul 38, precum
         și Hotărârea din 2 aprilie 2009, France Télécom/Comisia, C‑202/07 P, Rep., p. I‑2369, punctul 103).

      171    În speță, trebuie amintit că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 50-52 din prezenta hotărâre, recurenta nu contestă
         că deține o poziție dominantă pe ansamblul piețelor de servicii relevante, și anume atât pe piața cu ridicata a serviciilor
         intermediare de acces la bucla locală, cât și pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați.

      172    În ceea ce privește caracterul abuziv al practicilor tarifare ale recurentei, trebuie arătat că articolul 82 al doilea paragraf
         litera (a) CE interzice în mod expres ca o întreprindere dominantă să impună direct sau indirect prețuri inechitabile.

      173    Pe de altă parte, lista de practici abuzive care figurează la articolul 82 CE nu este limitativă, astfel încât practicile
         care sunt menționate în cadrul acestuia nu constituie decât exemple de abuzuri de poziție dominantă. Astfel, enumerarea practicilor
         abuzive conținute în această dispoziție nu epuizează modurile de exploatare abuzivă a poziției dominante interzise de tratat
         (a se vedea Hotărârea British Airways/Comisia, citată anterior, punctul 57 și jurisprudența citată).

      174    În această privință, trebuie amintit că, prin interzicerea exploatării abuzive a unei poziții dominante, în măsura în care
         comerțul dintre statele membre poate fi afectat, articolul 82 CE vizează comportamentele unei întreprinderi în poziție dominantă
         care, pe o piață unde gradul de concurență este deja redus tocmai din cauza prezenței întreprinderii în cauză, au ca efect
         să împiedice menținerea gradului de concurență existent încă pe piață sau dezvoltarea acestei concurențe prin recurgerea la
         mijloace diferite de cele care guvernează o concurență normală între produse sau servicii pe baza prestațiilor operatorilor
         economici (a se vedea în acest sens Hotărârea Hoffman‑La Roche/Comisia, citată anterior, punctul 91, Hotărârea Nederlandsche
         Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, citată anterior, punctul 70, Hotărârea din 3 iulie 1991, AKZO/Comisia, C‑62/86, Rec., p. I‑3359,
         punctul 69, Hotărârea British Airways/Comisia, citată anterior, punctul 66, și Hotărârea France Télécom/Comisia, citată anterior,
         punctul 104).

      175    Rezultă din jurisprudența Curții că, pentru a determina dacă întreprinderea care deține o poziție dominantă a exploatat în
         mod abuziv această poziție prin aplicarea practicilor sale tarifare, trebuie să fie apreciate toate împrejurările și să se
         examineze dacă această practică urmărește să priveze cumpărătorul de posibilitățile de a‑și alege sursele de aprovizionare
         sau să restrângă această posibilitate, să blocheze accesul concurenților pe piață, să aplice partenerilor comerciali condiții
         inegale la prestații echivalente, creând astfel acestora un dezavantaj concurențial, sau să întărească poziția dominantă printr‑o
         concurență denaturată (a se vedea în acest sens Hotărârea Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, punctul 73, și
         Hotărârea British Airways/Comisia, punctul 67).

      176    Astfel, întrucât articolul 82 CE vizează nu numai practicile care pot cauza un prejudiciu imediat consumatorilor, ci și pe
         cele care le cauzează un prejudiciu prin faptul că aduc atingere concurenței, întreprinderii care deține o poziție dominantă
         îi revine, după cum s‑a amintit deja la punctul 83 din prezenta hotărâre, o răspundere specială de a nu aduce atingere prin
         comportamentul său unei concurențe efective și nedenaturate pe piața comună (a se vedea în acest sens Hotărârea France Télécom/Comisia,
         citată anterior, punctul 105 și jurisprudența citată).

      177    Rezultă din aceasta că articolul 82 CE interzice în special unei întreprinderi în poziție dominantă să aplice practici tarifare
         care produc efecte de eliminare pentru concurenții săi la fel de eficienți, actuali sau potențiali, și anume practici care
         sunt apte să facă mai dificil, chiar imposibil, accesul pe piață al acestora din urmă, precum și să facă mai dificilă, chiar
         imposibilă, pentru cocontractanții acesteia alegerea între mai multe surse de aprovizionare sau între mai mulți parteneri
         comerciali, consolidând astfel poziția sa dominantă prin recurgerea la alte mijloace decât cele care fac parte dintr‑o concurență
         pe merit. În această perspectivă, nu orice concurență prin prețuri poate, așadar, să fie considerată legală (a se vedea în
         acest sens Hotărârea Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Comisia, punctul 73, Hotărârea AKZO/Comisia, punctul 70, și Hotărârea
         British Airways/Comisia, punctul 68).

      178    În speță, trebuie constatat că recurenta nu contestă că, presupunând chiar că aceasta nu dispune de o marjă de manevră pentru
         a modifica prețurile sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală, diferența dintre acestea și
         prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați poate produce un efect de eliminare pentru concurenții
         săi la fel de eficienți, actuali sau potențiali, din moment ce accesul acestora pe piețele de servicii relevante este cel
         puțin mai dificil ca urmare a micșorării marjei pe care o astfel de diferență o poate determina pentru aceștia.

      179    Cu toate acestea, în cursul ședinței, recurenta a susținut că respectivul criteriu reținut în hotărârea atacată pentru constatarea
         unui abuz în sensul articolului 82 CE a obligat‑o, în împrejurările din speță, ținând cont de reglementarea prețurilor sale
         cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală de către autoritățile de reglementare naționale, să majoreze
         prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați, în detrimentul propriilor abonați.

      180    În mod cert, astfel cum rezultă deja din cuprinsul punctelor 175-177 din prezenta hotărâre, articolul 82 CE vizează în special
         protecția consumatorului printr‑o concurență nedenaturată (a se vedea Hotărârea din 16 septembrie 2008, Sot. Lélos kai Sia
         și alții, C‑468/06-C‑478/06, Rep., p. I‑7139, punctul 68).

      181    Cu toate acestea, simpla împrejurare că recurenta ar trebui să majoreze prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile de acces
         către abonați pentru a evita micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți precum aceasta însăși nu este
         în niciun fel, în sine, de natură să elimine pertinența criteriului reținut în speță de Tribunal pentru a constata un abuz
         în temeiul articolului 82 CE.

      182    Astfel, respectiva comprimare a marjei, întrucât reduce mai mult nivelul concurenței existente pe o piață, și anume a serviciilor
         de acces către abonați, deja redus tocmai din cauza prezenței recurentei, și întrucât consolidează astfel poziția dominantă
         deținută de aceasta din urmă pe piața menționată, are de asemenea drept efect suportarea unui prejudiciu de către consumatori
         ca urmare a limitării posibilităților acestora de a alege și, în consecință, a perspectivei unei reduceri, pe termen mai lung,
         a prețurilor cu amănuntul din cauza concurenței exercitate de concurenții cel puțin la fel de eficienți pe piața respectivă
         (a se vedea în acest sens Hotărârea France Télécom/Comisia, citată anterior, punctul 112).

      183    În aceste condiții, în măsura în care, astfel cum se amintește la punctele 77-86 din prezenta hotărâre, recurenta dispune
         de o marjă de manevră pentru a reduce sau a elimina o astfel de micșorare a marjei prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul
         pentru serviciile de acces către abonați, Tribunalul, la punctele 166-168 din hotărârea atacată, a considerat în mod întemeiat
         că, având în vedere efectul de eliminare pe care îl poate determina pentru concurenții cel puțin la fel de eficienți precum
         recurenta, această micșorare a marjei poate în sine să constituie un abuz în sensul articolului 82 CE. În consecință, Tribunalul
         nu avea obligația să constate în plus că prețurile cu ridicata ale serviciilor intermediare de acces la bucla locală sau prețurile
         cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați erau în sine abuzive ca urmare, după caz, a caracterului excesiv sau
         de ruinare al acestora.

      184    Rezultă din aceasta că critica recurentei întemeiată pe caracterul greșit al criteriului reținut de Tribunal pentru constatarea
         unui abuz în sensul articolului 82 CE trebuie respinsă ca fiind în parte inadmisibilă și în parte nefondată.

      185    În consecință, primul aspect al celui de al doilea motiv trebuie să fie respins.

      c)     Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv, privind caracterul adecvat al metodei de calcul al micșorării
         marjei

      186    Recurenta susține că, în cadrul analizei sale a metodei utilizate de Comisie pentru a calcula micșorarea marjei, hotărârea
         atacată cuprinde mai multe erori de drept, în măsura în care Tribunalul se întemeiază, în ceea ce privește mai multe aspecte
         centrale ale problemei, pe criterii care nu sunt compatibile cu articolul 82 CE. În această privință, recurenta invocă două
         critici întemeiate, pe de o parte, pe aplicarea greșită a criteriului concurentului la fel de eficient și, pe de altă parte,
         pe o eroare de drept care constă în faptul că serviciile de comunicații și celelalte servicii de telecomunicații nu au fost
         luate în considerare pentru calcularea micșorării marjei.

      i)     Cu privire la critica întemeiată pe aplicarea greșită a criteriului concurentului la fel de eficient
      –       Argumentele părților
      187    Recurenta susține că, având în vedere că nu ține cont de faptul că, în calitate de întreprindere în poziție dominantă, ea
         nu este supusă acelorași condiții de reglementare precum concurenții săi și că, din motive materiale, situația sa concurențială
         este diferită de cea a concurenților săi, Tribunalul a aplicat în mod greșit la situația de fapt din prezenta cauză criteriul
         concurentului la fel de eficient, care se referă la propriile tarife și costuri ale întreprinderii dominante.

      188    În opinia recurentei, în mod contrar afirmațiilor Tribunalului de la punctul 188 din hotărârea atacată, nu situația întreprinderii
         în poziție dominantă este determinantă pentru aprecierea unui comportament din perspectiva articolului 82 CE, ci situația
         concurenților săi și posibilitatea lor de a concura la nivelul prestațiilor cu întreprinderea menționată, în considerarea
         condițiilor specifice ale concurenței pe piața relevantă.

      189    În această privință, recurenta arată că, în mod cert, situația întreprinderii în poziție dominantă poate fi un indicator fiabil
         atunci când condițiile concurențiale tradiționale, materiale și juridice pe piață sunt identice pentru întreprinderea în poziție
         dominantă și concurenții acesteia din urmă, criteriul concurentului la fel de eficient putând în acest caz să constituie un
         instrument util, întrucât reduce promovarea concurenților ineficienți și sporește securitatea juridică pentru întreprinderea
         în poziție dominantă. Totuși, această situație nu se regăsește în cazul în care concurenții sunt supuși unor condiții juridice
         sau materiale diferite. Într‑o astfel de situație, criteriul concurentului la fel de eficient ar trebui adaptat.

      190    Or, în speță, recurenta arată că a fost obligată să preia toți abonații independent de atractivitatea economică a acestora.
         În plus, din punct de vedere juridic, aceasta ar fi fost obligată să ofere clienților săi (pre‑)selectarea operatorului prin
         intermediul preselectării, și anume selectarea permanentă a operatorului sau „call‑by‑call”, adică selectarea operatorului
         de la caz la caz. Concurenții acesteia nu ar fi supuși acestor obligații și ar exclude în general (pre‑)selectarea operatorului,
         comercializând, ca urmare a acestui fapt, conexiunile și comunicațiile ca un produs unic.

      191    Recurenta consideră că, în temeiul acestor particularități ale cauzei, criteriul concurentului la fel de eficient ar fi trebuit
         să fie modificat. Dacă, pentru a stabili costurile și veniturile medii ale concurenților, ar fi posibil să se ia drept temei
         tarifele cu ridicata ale serviciilor intermediare de acces la bucla locală și tarifele cu amănuntul reale pentru serviciile
         de acces către abonați, precum și costurile specifice ale produselor recurentei, nu ar fi justificat, în schimb, să se ia
         drept temei structura clientelei acesteia din urmă. În plus, în analiza micșorării marjei ar fi fost necesar să se integreze
         comunicațiile, precum și alte servicii de telecomunicații.

      192    În opinia recurentei, principiul securității juridice nu impune să nu se țină seama de disfuncțiile vădite la nivelul structurii
         clientelei acesteia din urmă sau de diferențele dintre condițiile de reglementare în care își exercită activitățile întreprinderea
         în poziție dominantă și concurenții acesteia.

      193    Comisia subliniază că recurenta nu se poate apăra afirmând că nu era la fel de eficientă precum concurenții săi, din moment
         ce dreptul concurenței nu protejează întreprinderile ineficiente. Argumentele recurentei ar fi, așadar, nefondate.

      194    Vodafone susține că prezenta critică este inadmisibilă. Astfel, recurenta ar repeta argumentele pe care le‑a invocat în fața
         Tribunalului și în cursul procedurii în fața Comisiei. În plus, aceasta ar invoca, în esență, critici care nu sunt supuse
         controlului Curții. În orice caz, criteriul concurentului la fel de eficient ar constitui criteriul adecvat pentru a verifica
         dacă un comportament poate conduce la efecte de excludere de pe piață. Argumentele recurentei ar fi, așadar, nefondate.

      –       Aprecierea Curții
      195    Cu titlul introductiv, trebuie arătat că, în mod contrar susținerilor Vodafone, prezenta critică, deși reia în parte argumentele
         prezentate în primă instanță, este admisibilă întrucât, conform jurisprudenței citate la punctul 25 din prezenta hotărâre,
         impută Tribunalului că a reținut, prin recurgerea la criteriul concurentului la fel de eficient, deși recurenta nu este supusă
         acelorași condiții juridice și materiale precum concurenții săi, un criteriu juridic greșit în vederea aplicării articolului
         82 CE în privința practicilor tarifare în discuție și, în consecință, că a săvârșit o eroare de drept cu privire la acest
         punct.

      196    Referitor la temeinicia acestei critici, trebuie amintit că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctului 186 din hotărârea
         atacată și astfel cum rezultă și din cuprinsul punctelor 4 și 12 din prezenta hotărâre, criteriul concurentului la fel de
         eficient reținut de Tribunal în hotărârea atacată constă în a examina dacă practicile tarifare ale unei întreprinderi dominante
         riscă să elimine de pe piață un operator economic la fel de performant precum această întreprindere, întemeindu‑se doar pe
         tarifele și pe costurile acesteia din urmă, iar nu pe situația specifică a concurenților acesteia actuali sau potențiali.

      197    În speță, astfel cum rezultă din cuprinsul punctului 169 din prezenta hotărâre, costurile recurentei au fost luate în considerare
         de Tribunal pentru a stabili caracterul abuziv al practicilor tarifare ale acesteia, în cazul în care diferența dintre prețurile
         sale cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile sale cu amănuntul pentru serviciile
         de acces către abonați era pozitivă. Într‑un asemenea caz, astfel, Tribunalul a considerat că practicile tarifare respective
         puteau în mod întemeiat să fie considerate inechitabile de către Comisie în sensul articolului 82 CE, din moment ce diferența
         menționată era insuficientă pentru a acoperi costurile specifice ale produselor reclamantei pentru prestarea propriilor servicii.

      198    În această privință, trebuie amintit că s‑a considerat deja de către Curte că, pentru a evalua dacă practicile tarifare ale
         unei întreprinderi dominante pot elimina un concurent încălcându‑se articolul 82 CE, trebuie reținut un criteriu întemeiat
         pe costurile și pe strategia întreprinderii dominante înseși (a se vedea Hotărârea AKZO/Comisia, citată anterior, punctul
         74, și Hotărârea France Télécom/Comisia, citată anterior, punctul 108).

      199    La Curtea a subliniat în special, în această privință, că o întreprindere dominantă nu poate astfel să elimine de pe piață
         întreprinderi care sunt poate la fel de eficiente precum aceasta, dar care, ca urmare a capacității lor financiare mai reduse,
         sunt incapabile să reziste la concurența care li se face (a se vedea Hotărârea AKZO/Comisia, citată anterior, punctul 72).

      200    În speță, întrucât caracterul abuziv al practicilor tarifare în discuție în hotărârea atacată rezultă în același mod, astfel
         cum reiese din cuprinsul punctelor 178 și 183 din prezenta hotărâre, din efectul lor de eliminare a concurenților recurentei,
         în consecință, Tribunalul a considerat la punctul 193 din hotărârea atacată, fără a săvârși o eroare de drept, că în mod întemeiat
         Comisia și‑a putut întemeia analiza privind caracterul abuziv al practicilor tarifare ale reclamantei numai pe baza tarifelor
         și a costurilor acesteia.

      201    Astfel, precum a constatat, în esență, Tribunalul, la punctele 187 și 194 din hotărârea atacată, întrucât un asemenea criteriu
         permite să se verifice dacă recurenta însăși ar fi fost în măsură să își ofere serviciile cu amănuntul către abonați altfel
         decât în pierdere, dacă ar fi fost obligată în prealabil să plătească propriile prețuri cu ridicata pentru serviciile intermediare
         de acces la bucla locală, acesta era adecvat pentru a se determina dacă practicile tarifare ale recurentei ar avea un efect
         de eliminare a concurenților prin micșorarea marjei acestora.

      202    O asemenea abordare este cu atât mai justificată cu cât, astfel cum a precizat, în esență, Tribunalul la punctul 192 din hotărârea
         atacată, aceasta este conformă și cu principiul general al securității juridice, din moment ce luarea în considerare a costurilor
         întreprinderii dominante îi permite acesteia, având în vedere răspunderea specială care îi revine în temeiul articolului 82 CE,
         să aprecieze legalitatea propriilor comportamente. Astfel, deși o întreprindere dominantă cunoaște propriile costuri și tarife,
         aceasta nu le cunoaște, în principiu, pe cele ale concurenților săi.

      203    Aceste constatări nu pot fi repuse în discuție de împrejurarea invocată de recurentă potrivit căreia concurenții săi sunt
         supuși unor condiții juridice și materiale mai puțin constrângătoare pentru a furniza propriile servicii de telecomunicații
         către abonați. Astfel, o asemenea împrejurare, presupunând că este dovedită, nu poate afecta nici faptul că o întreprindere
         dominantă precum recurenta nu poate să aplice practici tarifare de natură să elimine de pe piața relevantă concurenți cel
         puțin la fel de eficienți, nici faptul că, ținând cont de răspunderea specială în temeiul articolului 82 CE, o astfel de întreprindere
         trebuie să fie în măsură să stabilească ea însăși dacă practicile sale tarifare sunt conforme acestei dispoziții.

      204    În consecință, trebuie respinsă critica formulată de recurentă întemeiată pe aplicarea greșită a criteriului concurentului
         la fel de eficient.

      ii)  Cu privire la critica întemeiată pe o eroare de drept care constă în faptul că serviciile de comunicații și celelalte servicii
         de telecomunicații nu au fost luate în considerare pentru calcularea micșorării marjei

      –       Argumentele părților
      205    Prin intermediul acestei critici, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a ținut cont,
         în cadrul analizei practicii tarifare în discuție, în plus față de serviciile de acces către abonați, de serviciile de comunicații
         și de alte servicii de telecomunicații furnizate acestora. Această metodă nu ar fi compatibilă nici cu stadiul actual al științei
         economice, nici cu practica decizională a altor autorități competente din Europa și din Statele Unite. De asemenea, aceasta
         ar fi în contradicție cu realitățile pieței, având în vedere că nici abonații în cadrul alegerii operatorului lor, nici operatorii
         în cadrul structurii ofertei lor nu percep conexiunile în mod izolat.

      206    În primul rând, recurenta susține în această privință că, din punct de vedere economic, analiza micșorării marjei nu oferă
         indicații privind un obstacol în calea concurenței decât atunci când ține de cont de totalitatea veniturilor și a costurilor
         aferente prestării serviciilor intermediare. Astfel, în cazul întreprinderilor ce oferă mai multe produse, care propun servicii
         intermediare ce pot fi utilizate pentru diferite servicii către abonați, analiza micșorării marjei ar trebui să fie efectuată
         la diferite niveluri de complexitate. În speță, analiza micșorării marjei reținută de Tribunal ar fi, așadar, incompletă.
         Or, concurenții recurentei ar avea dreptul să excludă (pre‑)selectarea operatorilor și să ofere în mod grupat conexiuni, comunicații,
         precum și alte servicii furnizate prin intermediul buclei locale.

      207    În al doilea rând, recurenta susține că punctele 196-202 din hotărârea atacată au la bază mai multe erori de drept. Problema
         dacă, în cadrul constatării unei micșorări a marjei, Comisia avea dreptul să nu țină cont de tarifele comunicațiilor ar depinde
         de aspectul juridic de principiu privind metoda care trebuie utilizată pentru a stabili existența unei micșorări a marjei
         în cazul întreprinderilor ce oferă mai multe produse. Tribunalul nu se poate sustrage acestei aprecieri prin sublinierea caracterului
         restrâns al controlului său.

      208    În primul rând, recurenta susține că punctele 196 și 197 din hotărârea atacată privind principiul de drept al Uniunii referitor
         la restructurarea tarifară sunt greșite în drept.

      209    Mai întâi, recurenta consideră că hotărârea atacată este în această privință în contradicție cu punctul 113 din această hotărâre,
         în care Tribunalul, pentru a motiva imputabilitatea încălcării în sarcina recurentei, a subliniat că obiectivele reglementării
         privind sectorul telecomunicațiilor pot fi divergente în raport cu cele ale politicii Uniunii privind concurența. Or, la punctele
         196 și 197 din aceeași hotărâre, Tribunalul deduce dintr‑un principiu normativ că se impune o analiză distinctă a serviciilor
         de acces și a serviciilor de comunicații pentru calcularea micșorării marjei în raport cu articolul 82 CE.

      210    În continuare, recurenta susține că punctele 196 și 197 din hotărârea atacată sunt insuficient motivate, întrucât Tribunalul
         nu prezintă motivele pentru care constatarea sa este exactă și nu examinează obiecțiile formulate de aceasta, în special faptul
         că principiul restructurării tarifare se aplică doar acesteia înseși și că respectivii concurenți ai acesteia oferă în mod
         grupat serviciile de acces și de comunicații.

      211    În sfârșit, recurenta susține că punctele 196 și 197 din hotărârea atacată sunt greșite pe fond și încalcă articolul 82 CE.
         Astfel, pe de o parte, principiul restructurării tarifare nu ar furniza niciun criteriu pentru aplicarea articolului 82 CE,
         ci ar viza doar ca statele membre să diminueze sarcina financiară a întreprinderilor care au responsabilitatea furnizării
         unui serviciu universal. Pe de altă parte, întrucât recurenta nu este supusă acelorași condiții normative față de concurenții
         săi, principiul restructurării tarifare nu s‑ar aplica decât acesteia. În schimb, acest principiu nu ar indica nimic cu privire
         la posibilitățile concurenților săi în materie de concurență. În consecință, principiul restructurării tarifare nu ar permită
         să se concluzioneze excluderea, pentru motive normative, a regrupării serviciilor de acces și a serviciilor de telecomunicații
         legate de bucla locală în vederea unei analize a micșorării marjei.

      212    În al doilea rând, recurenta susține că punctele 199-202 din hotărârea atacată privind egalitatea de șanse sunt greșite în
         drept.

      213    Mai întâi, recurenta consideră că punctul 199 din hotărârea atacată nu este motivat corespunzător cerințelor legale, întrucât
         Tribunalul ar fi trebuit să examineze care servicii sunt bazate pe bucla locală în calitate de servicii intermediare, deoarece
         doar din rezultatul acestei examinări Tribunalul ar fi putut să tragă concluzii privind egalitatea de șanse dintre recurentă
         și unul sau altul dintre concurenți. Astfel, egalitatea de șanse ar fi asigurată atunci când o analiză globală a ansamblului
         tarifelor și costurilor tuturor serviciilor de telecomunicații bazate pe bucla locală evidențiază că prețurile cu ridicata
         pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală majorate cu valoarea costurilor specifice ale produselor nu depășesc
         prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați.

      214    În continuare, recurenta invocă faptul că Tribunalul încalcă legile logicii. Astfel, la punctul 238 din hotărârea atacată,
         acesta ar porni de la principiul că reclamanta nu suportă nicio pierdere ca urmare a punerii la dispoziție către abonați a
         conexiunilor telefonice și că, în consecință, aceasta nu are obligația să efectueze o compensație prin intermediul unor venituri
         care provin din comunicații. Or, Tribunalul ar considera că prețurile serviciilor de acces către abonați ale reclamantei sunt
         inferioare prețurilor cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și ar recunoaște că acestea sunt
         stabilite în funcție de costurile reclamantei. Presupunerea Tribunalului potrivit căreia reclamanta nu suportă niciun cost
         pentru servicii de acces ar fi, așadar, vădit greșită și incompatibilă cu premisele reținute de Tribunal.

      215    Pe de altă parte, recurenta arată că respectivele considerații ale Tribunalului, de la punctul 202 din hotărârea atacată,
         sunt contradictorii. Astfel, punctul de vedere potrivit căruia concurenții săi ar trebui să practice tarife de comunicații
         și mai reduse decât ale acesteia pentru a încuraja clienții potențiali să rezilieze abonamentul încheiat cu reclamanta ar
         fi în contradicție directă cu criteriul concurentului la fel de eficient, potrivit căruia doar structura costurilor și a tarifelor
         recurentei este determinantă.

      216    În sfârșit, recurenta susține că Tribunalul aplică un criteriu juridic greșit în ceea ce privește repartizarea sarcinii probei,
         întrucât, la punctele 201 și 202 din hotărârea atacată, acesta se limitează să susțină că „nu se poate exclude” ipoteza potrivit
         căreia concurenții să nu fi avut posibilitatea de a compensa eventualele pierderi cauzate de conexiunile telefonice prin intermediul
         unor venituri provenite din comunicații, în timp ce reclamanta a urmărit să demonstreze, în cererea sa introductivă prezentată
         în primă instanță, că era posibil să se efectueze o subvenționare încrucișată.

      217    Comisia consideră că, la punctele 195-207 din hotărârea atacată, Tribunalul a confirmat abordarea Comisiei fără a săvârși
         o eroare de drept. Aceasta solicită respingerea argumentelor recurentei.

      218    Vodafone susține că prezenta critică este inadmisibilă. Astfel, recurenta ar repeta argumentele pe care le‑a invocat în fața
         Tribunalului și în cursul procedurii în fața Comisiei. În plus, aceasta ar invoca, în esență, critici care nu sunt supuse
         controlului Curții. În orice caz, Tribunalul ar fi examinat suficient criticile reclamantei.

      –       Aprecierea Curții
      219    Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, în mod contrar susținerilor Vodafone și pentru identitate de motive cu ceea ce s‑a
         considerat la punctul 155 din prezenta hotărâre, această critică, deși repetă în parte argumentele prezentate în primă instanță,
         este admisibilă în măsura în care urmărește să impute Tribunalului că a reținut, prin recurgerea la criteriile restructurării
         tarifare și egalității șanselor, un criteriu juridic greșit în vederea aplicării articolului 82 CE în privința practicilor
         tarifare în discuție.

      220    Cu privire la temeinicia acestei critici, trebuie constatat că, în măsura în care se referă, în primul rând, la caracterul
         pretins incomplet al analizei micșorării marjei efectuate de Tribunal, pentru motivul că aceasta nu ar recunoaște faptul că
         accesul la serviciile intermediare de acces la bucla locală permite concurenților să propună abonaților lor o ofertă grupată
         de servicii incluzând în special comunicațiile, critica menționată se întemeiază pe o interpretare greșită a hotărârii atacate.

      221    Astfel, după cum rezultă în mod clar din cuprinsul punctelor 199 și 200 din această hotărâre, Tribunalul, contrar susținerilor
         recurentei, nu a exclus în niciun fel ca, din punctul de vedere al abonatului, serviciile de acces și de comunicații să poată
         constitui în mod real un ansamblu, însă a considerat că, și dacă această situație s‑ar regăsi în speță, Comisia avea dreptul
         să examineze existența unei micșorări a marjei doar la nivelul serviciilor de acces, fără a include serviciile de comunicații.
         Astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 196-201 din hotărârea atacată, Tribunalul a tras această concluzie în special din
         examinarea realizată de Comisie a principiilor restructurării tarifare și egalității șanselor.

      222    Rezultă din aceasta că prezenta critică trebuie, în această măsură, să fie respinsă drept nefondată.

      223    În al doilea rând, în măsura în care prezenta critică se referă la constatările efectuate de Tribunal privind principiul restructurării
         tarifare, trebuie, mai întâi, să se constate că Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept prin faptul că a ținut cont,
         la punctele 196 și 197 din hotărârea atacată, de un astfel de principiu, rezultat din reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor,
         pentru a examina temeinicia aplicării de către Comisie a articolului 82 CE în privința practicilor tarifare ale recurentei.

      224    Astfel, din moment ce reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor definește cadrul juridic aplicabil acestuia și, prin
         aceasta, contribuie la stabilirea condițiilor de concurență în care o întreprindere precum recurenta își exercită activitățile
         pe piețele relevante, reglementarea respectivă constituie, astfel cum rezultă deja din cuprinsul punctelor 80-82 din prezenta
         hotărâre, un element pertinent pentru aplicarea articolului 82 CE în privința comportamentelor adoptate de această întreprindere
         fie și pentru definirea piețelor relevante, pentru aprecierea caracterului abuziv al unor astfel de comportamente sau pentru
         stabilirea cuantumului amenzilor.

      225    Această constatare nu este repusă în discuție de faptul, invocat de recurentă, că principiul restructurării tarifare se aplică
         doar în privința acesteia, iar nu și a concurenților săi. Astfel, pentru motivele prezentate la punctele 210-217 din prezenta
         hotărâre, în mod corect Tribunalul, pentru a stabili caracterul abuziv în raport cu articolul 82 CE al practicilor tarifare
         în discuție, s‑a întemeiat, conform criteriului concurentului la fel de eficient, pe situația și pe costurile întreprinderii
         dominante.

      226    În consecință, întrucât Tribunalul a constatat, la punctul 196 din hotărârea atacată, fără ca recurenta să conteste acest
         lucru în cadrul prezentului recurs, că reechilibrarea tarifară vizată prin reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor
         a Uniunii trebuia să se concretizeze printr‑o scădere a tarifelor comunicațiilor naționale și internaționale și printr‑o majorare
         a abonamentului lunar și a prețului comunicațiilor locale, acesta putea în mod legal să deducă de aici, la punctul 197 din
         hotărârea sus‑menționată, că luarea în considerare distinctă a prețurilor cu amănuntul pentru serviciile de acces și a prețurilor
         cu amănuntul pentru serviciile de comunicații în vederea stabilirii caracterului abuziv al practicilor tarifare în discuție
         ale recurentei este cuprinsă în principiul restructurării tarifare.

      227    Contrar susținerilor recurentei, nu există nicio contradicție de motive între aceste din urmă constatări și cea care figurează
         la punctul 113 din hotărârea atacată, potrivit căreia reglementarea națională privind sectorul telecomunicațiilor poate avea
         obiective diferite de cele vizate de politica Uniunii privind concurența. Astfel, o asemenea împrejurare nu are legătură cu
         aspectul dacă reglementarea privind sectorul telecomunicațiilor poate fi luată în considerare în vederea aplicării articolului
         82 CE în privința comportamentelor unei întreprinderi dominante. În special, aceasta nu implică în niciun fel, în mod contrar
         celor presupuse de recurentă, că reglementarea menționată ar putea fi complet ignorată în cadrul aplicării articolului 82 CE.

      228    De asemenea în mod greșit, recurenta susține că Tribunalul a motivat în mod insuficient hotărârea atacată cu privire la acest
         aspect. Astfel, după cum rezultă din examinarea anterioară, Tribunalul a precizat clar, la punctele 196 și 197 din această
         hotărâre, în ce mod principiul restructurării tarifare constituie un element de natură să permită Comisiei să nu țină de cont
         de serviciile de comunicații în scopul de a calcula micșorarea marjei. Pe de altă parte, astfel cum rezultă din cuprinsul
         punctului 221 din prezenta hotărâre, Tribunalul a examinat, la punctele 199 și 200 din hotărârea atacată, argumentul recurentei
         potrivit căruia concurenții săi oferă în mod grupat serviciile lor de acces și de comunicații. De asemenea, acesta a arătat,
         la punctele 186-194 din această hotărâre, motivele pentru care Comisia și‑ar fi putut întemeia analiza pe caracterul abuziv
         al practicilor tarifare în discuție doar prin referire la situația specifică a reclamantei. Procedând astfel, Tribunalul a
         respectat cerințele ce rezultă din articolul 36 din Statutul Curții, care îi sunt aplicabile în temeiul articolului 53 primul
         paragraf din același statut și al articolului 81 din Regulamentul său de procedură, astfel cum sunt amintite la punctele 135
         și 136 din prezenta hotărâre.

      229    Rezultă din aceasta că, în ceea ce privește aceste diferite puncte, prezenta critică trebuie respinsă drept nefondată.

      230    În al treilea rând, în măsura în care prezenta critică se referă la constatările efectuate de Tribunal cu privire la egalitatea
         de șanse, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței constante a Curții, un sistem de concurență nedenaturată nu poate fi
         garantat decât dacă este asigurată egalitatea de șanse între diferiții operatori economici (a se vedea în special Hotărârea
         din 13 decembrie 1991, GB‑Inno‑BM, C‑18/88, Rec., p. I‑5941, punctul 25, Hotărârea din 22 mai 2003, Connect Austria, C‑462/99,
         Rec., p. I‑5197, punctul 83, Hotărârea din 20 octombrie 2005, ISIS Multimedia Net și Firma O2, C‑327/03 și C‑328/03, Rec.,
         p. I‑8877, punctul 39, precum și Hotărârea din 1 iulie 2008, MOTOE, C‑49/07, Rep., p. I‑4863, punctul 51).

      231    În speță, recurenta nu contestă că, astfel cum Tribunalul a constatat, în esență, în special la punctele 199, precum și 236
         și 237 din hotărârea atacată, în lipsa unei infrastructuri alternative, accesul concurenților săi la serviciile intermediare
         de acces la bucla locală la rețeaua fixă deținută de reclamantă este indispensabil pentru a le permite să intre în mod viabil
         pe piețele cu amănuntul ale serviciilor către abonați și să exercite pe aceste piețe o concurență reală în raport cu reclamanta
         (a se vedea în acest sens Hotărârea Arcor, citată anterior, punctul 103).

      232    Pe de altă parte, astfel cum s‑a arătat la punctul 50 din prezenta hotărâre, recurenta nu contestă că atât piața cu ridicata
         a serviciilor intermediare de acces la bucla locală, cât și piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați constituie
         fiecare piețe distincte, în special în raport cu piețele cu amănuntul privind furnizarea altor servicii de telecomunicații.
         În plus, astfel cum s‑a precizat la punctul 51 din prezenta hotărâre, recurenta nu contestă nici faptul că deține o poziție
         dominantă pe piața cu ridicata a serviciilor intermediare de acces la bucla locală și pe piața cu amănuntul a serviciilor
         de acces către abonați.

      233    În aceste condiții, la punctele 199 și 237 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat, fără a săvârși o eroare de drept,
         că egalitatea de șanse implică faptul ca reclamanta și concurenții acesteia cel puțin la fel de eficienți să aibă o poziție
         de egalitate pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați și că această situație nu se regăsește dacă prețurile
         cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală plătite reclamantei nu se pot repercuta asupra prețurilor
         cu amănuntul ale concurenților pentru serviciile de acces către abonați decât oferindu‑le pe acestea din urmă în pierdere.

      234    Astfel, întrucât piața cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați constituie o piață distinctă și întrucât serviciile
         intermediare de acces la bucla locală sunt indispensabile unor concurenți cel puțin la fel de eficienți precum ea însăși pentru
         a intra în mod eficient în concurență pe această piață cu o întreprindere care, precum recurenta, deține pe aceasta o poziție
         dominantă care rezultă în mare parte din monopolul legal de care a beneficiat anterior liberalizării sectorului telecomunicațiilor,
         instituirea unui sistem de concurență nedenaturată impune ca această întreprindere dominantă să nu poată, prin intermediul
         practicilor sale tarifare pe această piață cu amănuntul, să creeze dintr‑odată pentru concurenții săi cel puțin la fel de
         eficienți un dezavantaj concurențial pe piața menționată de natură să împiedice sau să restrângă accesul acestora la respectiva
         piață sau dezvoltarea activităților lor pe aceasta din urmă.

      235    Aceasta cu atât mai mult cu cât, întrucât furnizarea eventuală de către acești concurenți a altor servicii de telecomunicații
         către abonați prin intermediul rețelei fixe a recurentei impune și achiziționarea serviciilor intermediare de acces la bucla
         locală de la aceasta, respectivul dezavantaj concurențial pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați se repercutează
         în mod necesar, astfel cum Tribunalul a arătat, în esență, la punctul 199 din hotărârea atacată, pe piețele privind aceste
         alte servicii de telecomunicații.

      236    Contrar susținerilor recurentei, această din urmă împrejurare nu implică totuși ca veniturile care provin din aceste alte
         servicii de telecomunicații să trebuiască să fie luate în considerare pentru a examina dacă respectivii concurenți cel puțin
         la fel de eficienți ca recurenta se află într‑o situație de inegalitate în condițiile de concurență pe piața cu amănuntul
         a serviciilor de acces către abonați. Astfel, aceste alte servicii de telecomunicații fac parte din piețe distincte în raport
         cu această din urmă piață. În consecință, la punctul 199 din hotărârea atacată, Tribunalul a procedat în mod corect atunci
         când nu le‑a inclus în analiza sa în scopul de a examina dacă egalitatea de șanse era respectată pe piața relevantă.

      237    De asemenea în mod greșit, recurenta invocă o eroare de motivare cu privire la acest aspect. Astfel, raționamentul prezentat
         de Tribunal la punctele 199 și 237 din hotărârea atacată nu este afectat de nemotivare, întrucât permite recurentei, conform
         jurisprudenței citate la punctele 135 și136 din prezenta hotărâre, să cunoască motivele pentru care Tribunalul a considerat
         că egalitatea de șanse trebuia să fie asigurată pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați.

      238    Trebuie de asemenea respinsă și susținerea privind încălcarea legilor logicii în măsura în care ar rezulta din cuprinsul punctului
         238 din hotărârea atacată că Tribunalul s‑ar întemeia pe premisa greșită și contradictorie că reclamanta nu suportă pierderi
         pe piața serviciilor de acces către abonați pe care ar trebui să le compenseze pe celelalte piețe, deși constată, pe de altă
         parte, că prețurile cu amănuntul ale reclamantei pentru aceste servicii sunt inferioare prețurilor cu ridicata pentru serviciile
         intermediare de acces la bucla locală stabilite pe baza costurilor acesteia.

      239    Astfel, pe de o parte, trebuie amintit că, în conformitate cu ceea ce s‑a precizat la punctele 48 și 49 din prezenta hotărâre,
         premisa de fapt a acestei argumentații nu poate fi considerată dovedită în cadrul prezentului recurs, întrucât aspectul dacă
         prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală sunt conforme costurilor recurentei nu face
         parte dintre motivele care au făcut obiectul dezbaterii în fața Tribunalului.

      240    Pe de altă parte, trebuie constatat că, stabilind, la punctele 199 și 237 din hotărârea atacată, că practicile tarifare ale
         reclamantei pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați îi situează de la început pe concurenții săi cel puțin
         la fel de eficienți într-o poziție de inegalitate în raport cu aceasta pe aceeași piață, determinând, astfel cum rezultă în
         special din cuprinsul punctelor 166-168 și 194 din această hotărâre, o micșorare a marjei concurenților respectivi în ceea
         ce privește serviciile de acces, Tribunalul a demonstrat în mod suficient că egalitatea de șanse nu era respectată pe piața
         relevantă și, în consecință, că pe această piață nu s‑a asigurat un sistem de concurență nedenaturată. Așadar, Tribunalul
         nu avea în niciun fel obligația să examineze, în plus, dacă această egalitate era respectată pe alte piețe distincte, precum
         cea a serviciilor de comunicații și, în consecință, dacă, pe de altă parte, pe această piață se putea constata o încălcare
         a articolului 82 CE. Rezultă din aceasta că respectivele constatări efectuate de Tribunal la punctul 238 din hotărârea menționată
         au un caracter neesențial.

      241    Rezultă din aceasta că, în conformitate cu jurisprudența citată la punctul 108 din această hotărâre, prezenta argumentație
         a recurentei trebuie să fie respinsă drept inoperantă.

      242    În același mod, întrucât se îndreaptă împotriva unor motive neesențiale, criticile recurentei privind punctele 201 și 202
         din hotărârea atacată trebuie să fie respinse de asemenea. Astfel, la fel ca la punctul 238 din această hotărâre, și motivele
         menționate, introduse prin locuțiunile „pe de altă parte” și, respectiv, „în orice caz” se referă la problema neesențială
         privind măsura în care practicile tarifare în discuție au putut afecta condițiile de concurență pe celelalte piețe cu amănuntul
         decât piața serviciilor de acces către abonați.

      243    Rezultă de aici că prezenta critică cu privire la aceste diferite puncte trebuie, așadar, să fie respinsă ca fiind, după caz,
         inoperantă sau nefondată.

      244    În sfârșit, în rest, în măsura în care recurenta, prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv,
         impută Tribunalului că a efectuat un control excesiv de restrâns al deciziei în litigiu și că a reținut o metodă incompatibilă
         cu stadiul actual al științei economice, cu practica decizională a altor autorități competente și cu realitățile pieței, prezenta
         critică este, conform jurisprudenței citate la punctul 24 din prezenta hotărâre, inadmisibilă, întrucât nu identifică eroarea
         de drept care ar fi fost săvârșită de Tribunal.

      245    În consecință, al doilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte inoperant
         sau nefondat.

      d)     Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, privind efectele micșorării marjei
      i)     Argumentele părților
      246    Prin intermediul unei prime critici, recurenta susține că Tribunalul respinge în mod întemeiat concepția Comisiei potrivit
         căreia nu ar fi necesară demonstrarea unui efect anticoncurențial. Totuși, în cadrul analizei sale a efectelor, Tribunalul
         s‑ar întemeia, la punctul 237 din hotărârea atacată, pe o micșorare a marjei care ține cont doar de tarifele privind serviciile
         de acces. În plus, la punctul 238 din această hotărâre, Tribunalul s‑ar întemeia pe premisa greșită potrivit căreia concurenții
         reclamantei sunt defavorizați în raport cu aceasta din urmă în ceea ce privește practicile de subvenționare încrucișată dintre
         serviciile de acces și serviciile de comunicații către abonați.

      247    Prin intermediul unei a doua critici, recurenta susține că respectivele constatări ale Tribunalului privind efectele anticoncurențiale
         ale practicii în discuție cuprind erori de drept. Astfel, la punctul 239 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑ar limita să
         precizeze că respectiva cotă de piață a concurenților reclamantei pe piețele de servicii de acces în bandă largă, precum și
         de servicii de acces în bandă îngustă a rămas redusă, fără a efectua nicio constatare privind legătura de cauzalitate dintre
         aceste cote de piață și pretinsa micșorare a marjei. Or, în domeniul telecomunicațiilor, o pătrundere lentă pe piață a unor
         operatori de rețea nu ar fi surprinzătoare, ținând cont de investițiile necesare aferente infrastructurii rețelei buclei locale.

      248    Pe de altă parte, recurenta consideră că, la punctul 240 din hotărârea atacată, Tribunalul a efectuat o interpretare greșită
         a considerentului (182) al deciziei atacate, întrucât în acesta se menționează scăderea nu a cotei de piață a concurenților
         în sectorul liniilor analogice, ci a cotei de piață a liniilor analogice în ansamblul serviciilor de acces furnizate de concurenți
         abonaților.

      249    Comisia contestă afirmația recurentei potrivit căreia Tribunalul ar fi respins abordarea sa în ceea ce privește lipsa necesității
         de a dovedi un efect anticoncurențial în cazul unei micșorări a marjei. În orice caz, criticile recurentei ar fi nefondate.

      ii)  Aprecierea Curții
      250    În vederea examinării celui de al treilea aspect al celui de al doilea motiv, trebuie constatat de la început că, la punctele
         234-244 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins în mod întemeiat argumentele Comisiei potrivit cărora însăși existența
         unei practici tarifare a unei întreprinderi dominante care conduce la micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel
         de eficienți constituie o practică abuzivă în sensul articolului 82 CE, fără să fie necesară demonstrarea unui efect anticoncurențial.

      251    Astfel, trebuie amintit că, în conformitate cu jurisprudența citată la punctul 174 din prezenta hotărâre, prin interzicerea
         folosirii abuzive a unei poziții dominante deținute pe piață în măsura în care comerțul dintre statele membre poate fi afectat,
         articolul 82 CE vizează comportamentele unei întreprinderi în poziție dominantă care au ca efect să împiedice menținerea gradului
         de concurență existent încă pe piață sau dezvoltarea acestei concurențe prin recurgerea la mijloace diferite de cele care
         guvernează o concurență normală între produse sau servicii pe baza prestațiilor operatorilor economici.

      252    În consecință, la punctul 235 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a pronunțat în sensul că efectul anticoncurențial pe care
         Comisia este obligată să îl demonstreze în ceea ce privește anumite practici tarifare ale unei întreprinderi dominante care
         determină micșorarea marjei concurenților săi cel puțin la fel de eficienți se raportează la obstacolele eventuale care au
         putut fi create de practicile tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării ofertei pe piața cu amănuntul a serviciilor de
         acces către abonați și, în consecință, cu privire la gradul de concurență pe această piață.

      253    Astfel, după cum rezultă deja din cuprinsul punctelor 177 și 178 din prezenta hotărâre, o practică tarifară precum cea în
         discuție în hotărârea atacată, adoptată de o întreprindere dominantă precum recurenta, constituie o practică abuzivă în sensul
         articolului 82 CE, din moment ce, întrucât produce efecte de eliminare pentru concurenții cel puțin la fel de eficienți precum
         aceasta prin micșorarea marjei acestora, este în măsură să facă mai dificil sau chiar imposibil accesul pe piața relevantă
         al acestor concurenți și să consolideze astfel poziția sa dominantă pe piața respectivă, în detrimentul intereselor consumatorilor.

      254    În mod cert, atunci când o întreprindere dominantă pune în mod real în aplicare o practică tarifară care determină micșorarea
         marjei concurenților acesteia cel puțin la fel de eficienți al cărei obiect este să îi elimine pe aceștia de pe piața relevantă,
         împrejurarea că rezultatul așteptat nu este atins în cele din urmă nu poate elimina calificarea drept abuz în sensul articolului
         82 CE. Totuși, în lipsa vreunui efect asupra situației concurențiale a concurenților, o practică tarifară precum cea în discuție
         nu poate fi calificată drept practică de eliminare atunci când pătrunderea acestora din urmă pe piața relevantă nu devine
         în niciun fel mai dificilă prin intermediul acestei practici.

      255    În speță, întrucât, astfel cum s‑a constatat deja la punctul 231 din prezenta hotărâre, serviciile intermediare de acces la
         bucla locală furnizate de recurentă sunt indispensabile concurenților acesteia pentru a pătrunde în mod eficient pe piețele
         cu amănuntul ale furnizării serviciilor către abonați, în mod întemeiat Tribunalul, astfel cum rezultă deja din cuprinsul
         punctelor 233-236 din prezenta hotărâre, a considerat, la punctul 237 din hotărârea atacată, că o micșorare a marjei care
         rezultă din diferența dintre prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală și prețurile cu
         amănuntul ale serviciilor de acces către abonați aduce atingere, în principiu, dezvoltării concurenței pe piețele cu amănuntul
         ale serviciilor către abonați, din moment ce un concurent la fel de eficient precum reclamanta nu poate exercita activitățile
         sale pe piața cu amănuntul a serviciilor de acces către abonați decât prin suportarea unor pierderi.

      256    Or, recurenta nu a contestat această din urmă constatare. Pentru motivele deja prezentate la punctele 233-236 din prezenta
         hotărâre, critica în această privință, întemeiată pe neluarea în considerare a veniturilor care provin din furnizarea eventuală
         a altor servicii de telecomunicații către abonați, trebuie respinsă ca nefondată. În ceea ce privește critica referitoare
         la punctul 238 din hotărârea atacată, privind posibilitatea unei subvenționări încrucișate, aceasta trebuie respinsă drept
         inoperantă pentru motivele indicate la punctele 238-241 din prezenta hotărâre.

      257    În plus, la punctul 239 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat – aspect care, în lipsa invocării unei denaturări, face
         parte din aprecierea suverană de către acesta a situației de fapt – că respectivele „cote de piață reduse dobândite de concurenți
         […] pe piața [cu amănuntul] a serviciilor de acces către abonați, de la liberalizarea pieței prin intrarea în vigoare a TKG
         la 1 august 1996, dovedesc obstacolele pe care le‑au creat practicile tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării concurenței
         pe aceste piețe”. În această privință, contrar susținerilor recurentei, rezultă clar din expresia „au creat” că Tribunalul
         a constatat o legătură de cauzalitate între practicile tarifare ale recurentei și cotele de piață reduse dobândite de concurenți.
         Critica recurentei cu privire la acest punct este, așadar, nefondată.

      258    Pe de altă parte, Tribunalul a concluzionat, la punctul 244 din această hotărâre – aspect care nu a fost de asemenea contestat
         în cadrul prezentului recurs – că reclamanta nu a invocat niciun element de natură să invalideze constatările efectuate în
         decizia în litigiu potrivit cărora practicile sale tarifare aduc în mod efectiv atingere concurenței de pe piața cu amănuntul
         a serviciilor de acces către abonați.

      259    În aceste condiții, trebuie considerat că Tribunalul a constatat în mod întemeiat că se stabilise de către Comisie că practicile
         tarifare în discuție ale reclamantei au determinat efecte concrete de eliminare a concurenților cel puțin la fel de eficienți
         precum reclamanta.

      260    Această concluzie nu este repusă în discuție de critica formulată de recurentă cu privire la punctul 240 din hotărârea atacată.
         Astfel, deși Tribunalul ar fi efectuat, în această privință, o interpretare greșită a deciziei în litigiu, această eroare
         ar fi inoperantă în cadrul prezentului recurs, întrucât se referă la un motiv neesențial care susține în special punctele
         237 și 239 din această hotărâre, care, după cum rezultă din examinarea anterioară, sunt suficiente ca să demonstreze că Tribunalul
         a constatat în mod întemeiat că practica tarifară în discuție a produs efecte de eliminare pe piața cu amănuntul a serviciilor
         de acces către abonați.

      261    În consecință, al treilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca fiind în parte inoperant și în parte nefondat.

      e)     Concluzie cu privire la al doilea motiv
      262    Rezultă din ansamblul considerațiilor de mai sus că al doilea motiv trebuie să fie respins în totalitate.

      4.     Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe erori de drept în calcularea amenzilor ca urmare a neluării în considerare a
         reglementării tarifare

      a)     Hotărârea atacată
      263    La punctele 306-321 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins motivele reclamantei întemeiate pe luarea în considerare insuficientă
         a reglementării tarifare în calcularea cuantumului amenzii și, respectiv, pe luarea în considerare insuficientă a circumstanțelor
         atenuante.

      264    În ceea ce privește gravitatea încălcării, Tribunalul a considerat următoarele, la punctele 310-313 din hotărârea atacată:

      „310      Trebuie constatat că, spre deosebire de cele susținute de reclamantă, Comisia a putut califica încălcarea drept gravă pentru
         perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001 […]. Astfel, practicile tarifare criticate consolidează barierele în calea intrării
         pe piețe recent liberalizate și pun astfel în pericol funcționarea adecvată a pieței comune. În acest scop, trebuie amintit
         că [L]iniile directoare [privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul
         nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69, denumite
         în continuare «liniile directoare»)] (punctul 1 A al doilea paragraf) califică comportamentele de excludere din partea unei
         întreprinderi în poziție dominantă drept încălcare gravă și chiar încălcare foarte gravă atunci când sunt săvârșite de o întreprindere
         în situație de cvasimonopol.

      311      În ceea ce privește intervenția RegTP în stabilirea tarifelor reclamantei, trebuie amintit că, la determinarea nivelului sancțiunii,
         comportamentul întreprinderii în cauză poate fi apreciat în lumina circumstanței atenuante pe care o constituia cadrul juridic
         național […]

      312      În cursul ședinței, Comisia a explicat că reducerea amenzii cu 10 %, care a fost acordată pentru a ține seama de faptul că
         «prețurile cu amănuntul [pentru serviciile de acces către abonați] și prețurile [cu ridicata] ale [serviciilor] intermediare
         [de acces la bucla locală ale reclamantei] […] fac […] obiectul unei reglementări sectoriale la nivel național» [considerentul
         (212) al deciziei în litigiu], se raportează la intervenția RegTP în stabilirea prețurilor reclamantei și la împrejurarea
         că această autoritate națională a analizat problema existenței [unei micșorări a marjei] rezultat[e] din practicile tarifare
         ale reclamantei în mai multe rânduri în cursul perioadei avute în vedere în decizia [în litigiu].

      313      Având în vedere marja de apreciere de care dispune Comisia la determinarea cuantumului amenzii […], trebuie observat că elementele
         menționate la punctul anterior au fost luate în considerare în mod corect de către Comisie prin reducerea cu 10 % a cuantumului
         de bază al amenzii.”

      265    În continuare, la punctele 315-320 din hotărârea atacată, Tribunalul a respins argumentele reclamantei potrivit cărora Comisia
         ar fi trebuit să îi aplice o amendă simbolică precum întreprinderii dominate în Decizia 2001/892/CE a Comisiei din 25 iulie
         2001 privind o procedură de aplicare a articolului 82 din Tratatul CE (COMP/C‑1/36.915 – Deutsche Post AG – Interceptarea
         corespondenței transfrontaliere) (JO L 331, p. 40 denumită în continuare „Decizia Deutsche Post”).

      266    În această privință, Tribunal a considerat în special, la punctele 317-319 din hotărârea atacată, următoarele:

      „317      […] trebuie constatat că situația reclamantei diferă în mod fundamental de situația întreprinderii avute în vedere în Decizia
         Deutsche Post.

      318      Reiese, astfel, […] [din] Decizia Deutsche Post […] faptul că Comisia a decis că aplicarea doar a unei amenzi simbolice față
         de întreprinderea în cauză în acea decizie este adecvată pentru trei motive: în primul rând, întreprinderea în cauză a avut
         un comportament conform cu jurisprudența instanțelor germane, în al doilea rând, nu exista jurisprudență comunitară privind
         în mod specific serviciile de poștă transfrontaliere menționate și, în al treilea rând, întreprinderea în cauză se angajase
         să instituie o procedură de tratare a corespondenței transfrontaliere recepționate care să evite dificultățile practice și,
         dacă este cazul, să faciliteze detectarea viitoarelor atingeri aduse liberei concurențe.

      319      În speță, în primul rând, trebuie constatat că singura hotărâre a instanțelor germane la care se referă reclamanta este Hotărârea
         Oberlandesgericht Düsseldorf, pronunțată la 16 ianuarie 2002, respectiv în perioada în care încălcarea a fost calificată drept
         minoră în decizia [în litigiu] […]. În orice caz, această hotărâre a fost anulată prin Hotărârea Bundesgerichtshof din 10
         februarie 2004. În al doilea rând, din decizia [în litigiu] […] rezultă că au fost aplicate de către Comisie aceleași principii
         ca și cele care stau la baza Deciziei [88/518/CEE a Comisiei din 18 iulie1988 privind o procedură de aplicare a articolului
         [82] din Tratatul CEE (IV/30.178 – Napier Brown – British Sugar) (JO L 284, p. 41)]. Or, în Comunicarea din 22 august 1998
         privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces în sectorul telecomunicațiilor – Cadru general, piețe relevante
         și principii [JO C 265, p. 2] (punctele 117-119), Comisia anunțase deja că în sectorul telecomunicațiilor urmărea să aplice
         principiile din Decizia [88/518]. […] În sfârșit, în al treilea rând, în speță, reclamanta nu și‑a asumat niciun angajament
         pentru a evita pe viitor orice altă încălcare.”

      b)     Argumentele părților
      267    Al treilea motiv formulat de recurentă se împarte în trei aspecte, referitoare la caracterul grav al încălcării, la neluarea
         în considerare în mod adecvat a reglementării tarifare în calitate de circumstanță atenuantă și, respectiv, la aplicarea unei
         amenzi simbolice.

      i)     Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv, privind caracterul grav al încălcării
      –       Argumentele părților
      268    Recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, întrucât nici argumentele Comisiei,
         nici motivele hotărârii atacate, cuprinse la punctele 306-310 din aceasta, nu susțin afirmația potrivit căreia, în ceea ce
         privește perioada 1 ianuarie1998-31 decembrie 2001, aceasta a săvârșit o încălcare gravă în sensul liniilor directoare.

      269    În plus, recurenta susține că Tribunalul nu a recunoscut faptul că, în conformitate cu punctul 1 A din liniile directoare,
         excluderea „poate” în mod cert să constituie o încălcare gravă, dar nu în mod necesar. În consecință, Tribunalul nu ar fi
         examinat argumentele care pledează împotriva unei calificări a încălcării drept gravă, în special contribuția redusă a recurentei
         la încălcare, care a fost admisă la punctul 312 din hotărârea atacată, pentru reducerea cuantumului de bază cu 10 %.

      270    Comisia solicită respingerea acestor argumente drept inoperante sau nefondate.

      –       Aprecierea Curții
      271    Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, Comisia beneficiază de o largă putere de apreciere în ceea ce privește
         metoda de calcul al amenzilor. Această metodă, definită de liniile directoare, cuprinde diferite elemente de flexibilitate
         care îi permit Comisiei să își exercite puterea de apreciere în conformitate cu dispozițiile articolului 15 alineatul (2)
         din Regulamentul nr. 17 (a se vedea Hotărârea din 3 septembrie 2009, Papierfabrik August Koehler și alții/Comisia, C‑322/07 P,
         C‑327/07 P și C‑338/07 P, Rep., p. I‑7191, punctul 112, precum și jurisprudența citată).

      272    În acest cadru, este de competența Curții să verifice dacă Tribunalul a apreciat în mod corect exercitarea de către Comisie
         a puterii de apreciere menționate (Hotărârea din 29 iunie 2006, SGL Carbon/Comisia, C‑308/04 P, Rec., p. I‑5977, punctul 48,
         și Hotărârea din 25 ianuarie 2007, Dalmine/Comisia, C‑407/04 P, Rep., p. I‑829, punctul 134).

      273    În această privință, în ceea ce privește gravitatea încălcărilor dreptului concurenței al Uniunii, rezultă dintr‑o jurisprudență
         constantă că aceasta trebuie să fie stabilită în funcție de numeroase elemente, cum ar fi, în special, împrejurările particulare
         ale cauzei, contextul acesteia și efectul descurajator al amenzilor, fără să fi fost stabilită o listă imperativă sau exhaustivă
         de criterii care trebuie să fie luate în considerare în mod obligatoriu (a se vedea în special Hotărârea din 28 iunie 2005,
         Dansk Rørindustri și alții/Comisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P‑C‑208/02 P și C‑213/02 P, Rec., p. I‑5425, punctul
         241, Hotărârea Dalmine/Comisia, citată anterior, punctul 129, precum și Hotărârea din 3 septembrie 2009, Prym și Prym Consumer/Comisia,
         C‑534/07 P, Rep., p. I‑7415, punctul 54).

      274    Printre elementele de natură să intre în aprecierea gravității încălcărilor figurează comportamentul întreprinderii în cauză,
         rolul avut de aceasta în instituirea practicii în discuție, profitul pe care aceasta l‑a putut obține din practica respectivă,
         dimensiunea sa și valoarea mărfurilor în discuție, precum și riscul pe care încălcări de acest tip îl reprezintă pentru obiectivele
         Uniunii (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 7 iunie 1983, Musique Diffusion française și alții/Comisia, 100/80-103/80,
         Rec., p. 1825, punctul 129, precum și Hotărârea Dansk Rørindustri și alții/Comisia, citată anterior, punctul 242).

      275    În speță, la punctul 310 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat, așadar, fără a săvârși o eroare de drept că Comisia
         a putut califica încălcarea săvârșită de reclamantă drept gravă pentru perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, din moment
         ce practicile tarifare în discuție, întrucât consolidează barierele în calea intrării pe piețe recent liberalizate, puneau
         astfel în pericol funcționarea adecvată a pieței interne. Astfel, după cum rezultă din jurisprudența Curții, practicile de
         eliminare, precum cea în discuție, săvârșite de întreprinderi dominante constituie încălcări deosebit de grave ale articolului
         82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 martie 1974, Istituto Chemioterapico Italiano și Commercial Solvents/Comisia,
         6/73 și 7/73, Rec., p. 223, punctul 51, precum și Hotărârea AKZO/Comisia, citată anterior, punctul 162).

      276    Astfel, conform punctului 1 A al doilea paragraf din liniile directoare, astfel de comportamente de excludere a concurenților
         de pe piață pot, în mod întemeiat, să fie calificate drept încălcare gravă sau foarte gravă atunci când sunt săvârșite de
         o întreprindere aflată în situație de cvasimonopol.

      277    Contribuția redusă la încălcare, invocată de recurentă având în vedere reglementarea tarifelor sale de către RegTP, nu poate
         repune în discuție aceste constatări, din moment ce rolul avut de întreprinderea în cauză la încălcare nu este, în principiu,
         un element obligatoriu, ci doar un element pertinent printre altele pentru a aprecia gravitatea încălcării (a se vedea în
         acest sens Hotărârea Dalmine/Comisia, citată anterior, punctul 132).

      278    În plus, rezultă din jurisprudența Curții că, astfel cum a arătat Tribunalul la punctul 311 din hotărârea atacată, la determinarea
         nivelului sancțiunii, comportamentul întreprinderii în cauză poate fi apreciat în lumina circumstanței atenuante pe care o
         constituia cadrul juridic național (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 decembrie 1975, Suiker Unie și alții/Comisia,
         40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 și 114/73, Rec., p. 1663, punctul 620, precum și Hotărârea CIF, citată anterior,
         punctul 57).

      279    În consecință, Tribunalul a considerat de asemenea în mod întemeiat, la punctele 311-313 din hotărârea atacată, că, luând
         în considerare marja de apreciere de care dispune Comisia la determinarea cuantumului amenzii, aceasta a apreciat în mod corect
         rolul limitat al reclamantei, având în vedere intervenția RegTP în stabilirea tarifelor sale, reducând cu 10 % cuantumul de
         bază al amenzii.

      280    Pe de altă parte, astfel cum rezultă din cele de mai sus, prin efectuarea unor asemenea constatări, la punctele 310-313 din
         hotărârea atacată, Tribunalul a motivat corespunzător cerințelor legale această hotărâre, întrucât acesta a evidențiat în
         mod clar, conform jurisprudenței citate la punctele 135 și 136 din prezenta hotărâre, motivele pentru care încălcarea era
         gravă și nu justifica o calificare diferită ca urmare a rolului limitat avut de reclamantă.

      281    În consecință, primul aspect al celui de al treilea motiv trebuie respins drept nefondat.

      ii)  Cu privire la al doilea aspect al celui de al treilea motiv, privind neluarea în considerare în mod adecvat, drept circumstanță
         atenuantă, a reglementării tarifare

      –       Argumentele părților
      282    Recurenta observă că, în considerentul (212) al deciziei în litigiu, Comisia a ținut cont doar de existența unei reglementări
         sectoriale la nivel național, iar nu de conținutul reglementării, și anume în special examinarea și negarea de către RegTP
         a existenței unei micșorări a marjei ce restrânge concurența.

      283    Recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a imputat Comisiei că nu a recunoscut alte
         două circumstanțe atenuante în sensul punctului 3 din liniile directoare. Astfel, ca urmare a examinării și a negării într‑o
         serie de decizii a existenței unei micșorări a marjei anticoncurențiale, reclamanta ar fi fost convinsă de legalitatea comportamentului
         său. În plus, încălcarea ar fi fost săvârșită cel mult din neglijență.

      284    Comisia consideră că aceste critici ale recurentei trebuie să fie respinse drept nefondate.

      –       Aprecierea Curții
      285    În ceea ce privește, în primul rând, critica întemeiată pe neluarea în considerare a împrejurării că RegTP a respins existența
         unei micșorări a marjei, trebuie constatat că această critică se întemeiază pe o interpretare greșită a hotărârii atacate.

      286    Astfel, la punctul 312 din hotărârea atacată, Tribunalul a precizat în mod expres – aspect care, în lipsa invocării unei denaturări,
         face parte din aprecierea suverană de către acesta a situației de fapt – că reducerea amenzii cu 10 %, acordată de Comisie
         în decizia în litigiu pentru a ține seama de faptul că prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces către abonați și
         prețurile cu ridicata pentru serviciile intermediare de acces la bucla locală ale reclamantei fac obiectul unei reglementări
         sectoriale la nivel național, s‑a raportat atât la intervenția RegTP în stabilirea prețurilor reclamantei, cât și la împrejurarea
         că această autoritate națională a analizat problema existenței unei micșorări a marjei rezultate din practicile tarifare ale
         reclamantei în repetate rânduri în cursul perioadei în discuție.

      287    În aceste condiții, prezenta critică a recurentei trebuie respinsă drept nefondată.

      288    În ceea ce privește, în al doilea rând, critica întemeiată pe săvârșirea din neglijență a încălcării, trebuie amintit că Tribunalul
         a prezentat, la punctele 295-298 din hotărârea atacată, motivele pentru care critica întemeiată pe inexistența neglijenței
         sau a conduitei ilicite intenționate din partea reclamantei trebuia să fie respinsă. Astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor
         124-137 din prezenta hotărâre, examinarea argumentelor invocate de recurentă în cadrul celui de al treilea aspect al primului
         motiv din prezentul recurs nu a evidențiat nicio eroare de drept sau nemotivare care ar afecta aceste motive.

      289    Or, prin intermediul prezentei critici, recurenta se limitează să susțină că încălcarea a fost săvârșită cel mult din neglijență.
         Procedând astfel, recurenta, fără a invoca nicio denaturare, solicită Curții să aprecieze ea însăși situația de fapt. Conform
         jurisprudenței citate la punctul 53 din prezenta hotărâre, această critică este, așadar, inadmisibilă în etapa prezentului
         recurs.

      290    În consecință, al doilea aspect al celui de al treilea motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.

      iii)  Cu privire la al treilea aspect al celui de al treilea motiv, privind aplicarea unei amenzi simbolice
      –       Argumentele părților
      291    Recurenta susține că, la punctul 319 din hotărârea atacată, Tribunalul nu a respectat dreptul la egalitate de tratament, prin
         faptul că nu i‑a aplicat o amendă simbolică, precum în Decizia Deutsche Post, deși cele trei condiții stabilite în acest sens
         de Comisie în decizia respectivă sunt îndeplinite și în speță.

      292    În această privință, recurenta arată, în primul rând, că s‑a comportat conform jurisprudenței instanțelor germane, întrucât
         RegTP a considerat în repetate rânduri în cursul perioadei în discuție că pretinsa micșorare a marjei nu este anticoncurențială.
         Ar fi lipsit de relevanță faptul că Hotărârea Oberlandesgericht Düsseldorf, pronunțată la 16 ianuarie 2002, a fost anulată
         în 2004 de Bundesgerichtshof, întrucât această anulare ar rezulta din posibilitatea unei excepții care nu este aplicabilă
         în speță și doar ulterior adoptării hotărârii acestei din urmă instanțe recurenta putea porni de la principiul unei posibile
         răspunderi în temeiul articolului 82 CE. În al doilea rând, în cursul perioadei în discuție, nu ar fi existat nicio jurisprudență
         aplicabilă a instanțelor Uniunii. Comunicarea din 22 august 1998, menționată la punctul 319 din hotărârea atacată, nu ar putea
         fi calificată drept „jurisprudență” și nu ar indica nimic cu privire la problema, determinantă în speță, dacă o micșorare
         a marjei poate fi constatată în cazul unor tarife reglementate. Pe de altă parte, Tribunalul s‑ar contrazice din moment ce,
         la punctul 188 din hotărârea atacată, arată că instanța Uniunii nu s‑a pronunțat încă în mod explicit cu privire la metoda
         care trebuie aplicată pentru a determina existența unei micșorări a marjei. În al treilea rând, un angajament de încetare
         a încălcării nu ar putea constitui o condiție obligatorie pentru aplicarea unei amenzi simbolice atunci când, precum în speță,
         identificarea pretinsei încălcări nu creează nicio dificultate, doar aprecierea comportamentului fiind contestată.

      293    Comisia susține că afirmația recurentei nu este pertinentă și, cu titlu subsidiar, că nu este fondată.

      –       Aprecierea Curții
      294    Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, faptul că în trecut Comisia a aplicat amenzi de un anumit nivel pentru
         anumite tipuri de încălcări nu o poate priva de posibilitatea de a ridica acest nivel în limitele indicate în Regulamentul
         nr. 17, dacă acest lucru este necesar pentru a asigura punerea în aplicare a politicii privind concurența a Uniunii. Aplicarea
         eficace a normelor de concurență ale Uniunii impune, astfel, posibilitatea adaptării de către Comisie în orice moment a nivelului
         amenzilor la nevoile acestei politici (Hotărârea Musique Diffusion française și alții/Comisia, citată anterior, punctul 109).

      295    În orice caz, în speță, Tribunalul a prezentat în detaliu, la punctele 317-320 din hotărârea atacată, motivele pentru care
         situația recurentei trebuia să fie considerată fundamental diferită de aceea a întreprinderii avute în vedere în Decizia Deutsche
         Post.

      296    Or, trebuie constatat că, prin intermediul prezentelor argumente, recurenta se limitează, în esență, să conteste aprecierile
         efectuate de Tribunal în această privință, susținând că se află în aceeași situație precum întreprinderea avută în vedere
         în Decizia Deutsche Post, întrucât cele trei motive pentru care Comisia a aplicat o amendă simbolică în această decizie sunt
         prezente și în speță, însă fără să invoce nici o denaturare a faptelor sau să precizeze motivele pentru care această apreciere
         ar cuprinde una sau mai multe erori de drept.

      297    Rezultă din aceasta că, în realitate, recurenta urmărește prin aceste argumente, care le repetă, în esență, pe acelea deja
         prezentate în fața Tribunalului, să obțină o reexaminare a cererii introductive prezentate la Tribunal, aspect care, conform
         jurisprudenței citate la punctul 24 din prezenta hotărâre, nu face parte din competența Curții în cadrul unui recurs.

      298    Pe de altă parte, în măsura în care recurenta invocă o contradicție de motive cu punctul 188 din hotărârea atacată, critica
         sa trebuie respinsă drept nefondată. Astfel, împrejurarea, evidențiată de Tribunal în cuprinsul acestui punct, că instanța
         Uniunii nu s‑a pronunțat încă în mod expres cu privire la metoda care trebuie aplicată pentru a determina existența unei micșorări
         a marjei nu este în niciun mod contradictorie cu respectiva constatare, cuprinsă la punctul 319 din aceeași hotărâre, că,
         în ceea ce o privește, Comisia aplicase deja principiile cuprinse în decizia în litigiu și anunțase aplicarea acestora în
         sectorul telecomunicațiilor.

      299    În consecință, al treilea aspect al celui de al treilea motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.

      c)     Concluzie cu privire la al treilea motiv
      300    Rezultă din ansamblul considerațiilor de mai sus că al treilea motiv trebuie să fie respins în totalitate.

      301    Rezultă din aceasta că prezentul recurs trebuie respins.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      302    În temeiul articolului 122 primul paragraf din Regulamentul de procedură, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță
         asupra cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 69 alineatul (2) din regulamentul menționat, aplicabil procedurii de
         recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata
         cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia, Vodafone și Versatel au solicitat obligarea recurentei la plata cheltuielilor
         de judecată, iar aceasta din urmă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată aferente
         prezentei proceduri.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:
      1)      Respinge recursul.
      2)      Obligă Deutsche Telekom AG la plata cheltuielilor de judecată.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.