title: Cauza T-244/21: Acțiune introdusă la 4 mai 2021 – Luossavaara Kiirunavaara/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/37

      Acțiune introdusă la 4 mai 2021 – Luossavaara Kiirunavaara/Comisia
      (Cauza T-244/21)
      (2021/C 289/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Luossavaara Kiirunavaara AB (Luleå, Suedia) (reprezentanți: A. Bryngelsson, F. Sjövall și A. Johansson, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 1 alineatul (3) din Decizia din 25 februarie 2021 a Comisiei privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 (1);

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă dreptul care reglementează sistemul de comercializare a certificatelor de emisii (ETS), în special anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2019/331 al Comisiei din 19 decembrie 2018 (2) și articolul 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE (3).

                              —

                              Reclamanta arată că decizia atacată, în special considerentul (13), articolul 1 alineatul (3) și anexa III, încalcă articolul 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87/CE și anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2019/331 al Comisiei. Referința pentru minereul sinterizat stabilită în Regulamentul delegat (UE) 2019/331 al Comisiei trebuie să fie interpretată în conformitate cu Directiva 2003/87/CE, cu tratatele și cu principiile generale al dreptului Uniunii. Potrivit directivei menționate și jurisprudenței, produsele de substituție și metodele de producție alternative trebuie să fie incluse în aceeași referință pentru produs în vederea promovării celor mai eficiente tehnologii din punct de vedere climatic. Astfel cum demonstrează probele administrate, peletele de minereu de fier sinterizate și granulele fine de minereu de fier sinterizate sunt direct substituibile între ele. Prin refuzarea includerii instalațiilor reclamantei de producție de pelete în referința pentru produs, Comisia a aplicat în mod eronat Directiva 2003/87/CE și Regulamentul delegat (UE) 2019/331 și a săvârșit o eroare vădită de apreciere.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă principiile egalității de tratament și nediscriminării.

                              —

                              Se susține că decizia atacată încalcă principiile menționate întrucât implică o discriminare între întreprinderi și între sectoare de așa manieră încât favorizează anumite întreprinderi în mod nejustificat. Aceasta privește atât tratamentul granulelor fine sinterizate față de producția de pelete sinterizate, cât și tratamentul metodei de producție de pelete a reclamantei față de alte metode de producție de pelete.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă obligațiile de drept internațional al Uniunii în domeniul mediului.

                              —

                              Prin intermediul acestui motiv, reclamanta susține că decizia atacată este contrară angajamentelor exprese asumate de Uniune în contribuția sa stabilită la nivel național în temeiul Acordului de la Paris din 2015.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă obligația instituției competente de a examina cu atenție și imparțialitate toate aspectele relevante ale unui caz concret.

                              —

                              Decizia atacată reflectă o poziție de principiu adoptată de Comisia Europeană care nu este, în opinia reclamantei, întemeiată pe o analiză tehnică obiectivă și aprofundată cu privire la substituibilitatea produselor și a metodologiilor în discuție și care se bazează în schimb pe susținerile uneia dintre părțile afectate de o asemenea analiză, și anume o organizație din industria siderurgică, fără efectuarea unei evaluări a obiecțiunilor tehnice făcute, printre altele, de reclamantă și de Agenția Suedeză pentru Protecția Mediului, și fără consultarea niciunui terț dezinteresat.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă obligația de motivare prevăzută la articolul 296 TFUE.

                              —

                              Decizia atacată nu conține, potrivit reclamantei, nici cea mai nesemnificativă explicație referitoare la substituibilitatea tehnică între peletele sinterizate și granulele fine sinterizate sau la aplicarea principiului egalității de tratament, referindu-se în schimb doar la faptul că referința pentru produse este „adaptată” la excluderea producției (reclamantei) de pelete din minereu de fier sinterizat. Prin urmare, persoanele interesate se află în imposibilitatea de a stabili motivele care se află la baza acestei aprecieri doar din conținutul deciziei însăși.

                  6.

                  Al șaselea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe faptul că Regulamentul delegat (UE) 2019/331 trebuie declarat ca fiind lipsit de validitate în măsura în care se aplică în privința deciziei atacate de la data pronunțării hotărârii, în temeiul articolului 277 TFUE.

                              —

                              Prin intermediul celui de al șaselea motiv, invocat cu titlu subsidiar față de motivele de mai sus, reclamanta arată că, dacă Regulamentul delegat (UE) 2019/331 trebuie să fie interpretat în sensul că exclude peletele sinterizate ale reclamantei (însă nu și peletele sinterizate ale unui anumit producător concurent) (4), acest regulament trebuie declarat la rândul lui ca fiind lipsit de validitate întrucât încalcă Directiva 2003/87/CE și principiile generale ale dreptului Uniunii.

         (1)  Decizia (UE) 2021/355 a Comisiei din 25 februarie 2021 privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2021 L 68, p. 221).

         (2)  Regulamentul delegat (UE) 2019/331 al Comisiei din 19 decembrie 2018 de stabilire a normelor tranzitorii pentru întreaga Uniune privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a certificatelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2019 L 59, p. 8).

         (3)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO 2003 L 275, p. 32).

         (4)  Notă: denumirea producătorului respectiv a fost omisă.


title: Cauza T-261/21: Acțiune introdusă la 17 mai 2021 – Sturz/EUIPO – Clatronic International (STEAKER)

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/39

      Acțiune introdusă la 17 mai 2021 – Sturz/EUIPO – Clatronic International (STEAKER)
      (Cauza T-261/21)
      (2021/C 289/55)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamant: Manfred Sturz (Schorndorf, Germania) (reprezentant: B. Bittner, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Clatronic International GmbH (Kempen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală STEAKER – marca Uniunii Europene nr. 16 707 465

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de anulare

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 4 martie 2021 în cauza R 214/2020-2

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  în cazul participării la procedură a intervenientului, obligarea acestuia să suporte propriile cheltuieli de judecată;

                  —

                  cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la camera de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  neexercitarea dreptului de a fi ascultat, în sensul articolului 94 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  lipsa unei examinări complete și denaturarea situației de fapt și a probelor, potrivit articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  abuzul de putere exercitat de camera de recurs prin neadmiterea mijloacelor de probă.


title: Cauza T-291/21: Acțiune introdusă la 25 mai 2021 – Cathay Pacific Airways/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/41

      Acțiune introdusă la 25 mai 2021 – Cathay Pacific Airways/Comisia
      (Cauza T-291/21)
      (2021/C 289/58)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Cathay Pacific Airways Ltd (Hong Kong, China) (reprezentanți: M. Rees și E. Estellon, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  în temeiul articolelor 268 și 340 TFUE, obligarea Uniunii Europene (reprezentată de Comisia Europeană) la plata:

                              —

                              unei indemnizații financiare corespunzătoare dobânzii moratorii pentru suma de 57 120 000 de euro, la rata dobânzii BCE pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2020 (respectiv, 1 punct procentual), majorată cu 3,5 puncte procentuale, pentru perioada cuprinsă între 15 februarie 2011 și 4 februarie 2016, respectiv suma de 14 211 026,51 euro sau, în lipsa acesteia, la rata dobânzii pe care Tribunalul o va considera corespunzătoare; și

                              —

                              unei dobânzi compuse din valoarea dobânzii moratorii pentru perioada cuprinsă între 5 februarie 2016 (sau, în caz contrar, de la data pe care Tribunalul o va considera corespunzătoare) și data pății efective de către Comisie a sumei solicitate în paragraful anterior, la rata dobânzii BCE pentru operațiunile sale de refinanțare, majorată cu 3,5 puncte procentuale sau, în lipsa acesteia, la rata dobânzii pe care Tribunalul o va considera corespunzătoare;

                  —

                  în temeiul articolului 263 TFUE, anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata integrală a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii în despăgubire, reclamanta invocă un singur motiv. Aceasta susține că, în temeiul articolelor 266, 268 și 340 TFUE, Uniunea Europeană are obligația de a-i plăti despăgubiri pentru prejudiciile extracontractuale la valoarea dobânzii moratorii pentru perioada de referință.
      În susținerea acțiunii în anulare, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se invocă faptul că Tribunalul trebuie să anuleze decizia atacată, întrucât temeiul pentru respingerea acțiunii ca prescrise constituie o eroare de drept.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă faptul că decizia atacată încalcă Regulamentul nr. 2342/2002 al Comisiei (1), interpretat în conformitate cu articolul 266 TFUE.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se invocă faptul că decizia atacată încalcă Regulamentul delegat nr. 1268/2012 al Comisiei (2), interpretat în conformitate cu articolul 266 TFUE.

                  4.

                  Al patrulea motiv, prin care se invocă faptul că Tribunalul trebuie să anuleze decizia atacată (3), întrucât este insuficient motivată.

         (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr.o2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 357, p. 1, Ediție specială, 1/vol. 4, p. 3).

         (2)  Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO 2012, L 362, p. 1).

         (3)  Nr. ARES (2021) 2113498 din 25 martie 2021.


title: Cauza T-292/21: Acțiune introdusă la 25 mai 2021 – Singapore Airlines Cargo/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/42

      Acțiune introdusă la 25 mai 2021 – Singapore Airlines Cargo/Comisia
      (Cauza T-292/21)
      (2021/C 289/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (Singapore, Singapore) (reprezentanți: J. Wileur, J. Poitras, J. Ruiz Calzado și N. Solárová, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității acțiunii;

                  —

                  obligarea Uniunii Europene, reprezentată de Comisie, la repararea prejudiciului suferit de reclamantă din cauza neefectuării plății de către Comisie a dobânzilor moratorii datorate în temeiul articolului 266 primul paragraf TFUE, în executarea Hotărârii din 16 decembrie 2015, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd și Singapore Airlines Limited/Comisia (T-43/11), și, prin urmare, la plata următoarelor sume, în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE, al articolului 268 al doilea paragraf TFUE și al articolului 266 al doilea paragraf TFUE:

                              —

                              (i) un cuantum egal cu dobânzile moratorii neplătite, și anume dobânzile aferente sumei de 74 800 000 de euro, la rata dobânzii Băncii Centrale Europene pentru operațiunile sale de refinanțare la data de 1 noiembrie 2010 (respectiv 1 %), majorată cu 3,5 %, pentru perioada cuprinsă între 11 februarie 2011 și 8 februarie 2016, din care se scade suma deja plătită de Comisie (1 635 368 de euro), ceea ce conduce la un cuantum de 15 185 410 de euro sau, în caz contrar, pentru perioada și la rata dobânzii pe care Tribunalul le consideră adecvate;

                              —

                              (ii) un cuantum egal cu dobânzile datorate pentru dobânzile moratorii neplătite pentru perioada cuprinsă între 9 februarie 2016 și 1 februarie 2021, calculate pe baza ratei dobânzii Băncii Centrale Europene pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2010 (respectiv 1 %), majorată cu 3,5 %, ceea ce conduce la un cuantum suplimentar al dobânzilor de 3 407 356 de euro sau, în caz contrar, pentru perioada și la rata dobânzii pe care Tribunalul le consideră adecvate; și

                              —

                              dobânzi compuse, și anume dobânzile compuse („capitalisation des intérêts”) la cuantumul dobânzilor moratorii neplătite și la cuantumul suplimentar al dobânzilor care se ridică la 18 592 766 de euro (sau orice altă sumă pe care Tribunalul o consideră adecvată), pentru perioada cuprinsă între 2 februarie 2021 și data plății efective de către Comisie a tuturor dobânzilor neplătite calculate la rata dobânzii Băncii Centrale Europene stabilită pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2010 (respectiv 1 %), majorată cu 3,5 % sau, în caz contrar, pentru perioada și la rata dobânzii pe care Tribunalul le consideră adecvate.

                  —

                  în plus sau cu titlu subsidiar, anularea în tot sau în parte, în temeiul articolului 263 TFUE, a deciziei Comisiei Europene din 25 martie 2021 de respingere a cererii de despăgubire a reclamantei pentru neplata dobânzilor moratorii și a dobânzilor compuse.

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii în despăgubire, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe răspunderea extracontractuală a Uniunii, reprezentată de Comisie, pentru plata unei despăgubiri, în temeiul articolului 340 al doilea paragraf TFUE, al articolului 268 TFUE și al articolului 266 al doilea paragraf TFUE, corespunzătoare dobânzilor moratorii pe care Comisia ar fi trebuit să i le plătească în temeiul articolului 266 primul paragraf TFUE cu ocazia rambursării cuantumului principal al amenzii plătite provizoriu în executarea deciziei Comisiei în cauza COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri, după anularea acestei decizii prin Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2003, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd și Singapore Airlines Limited/Comisia (T-43/11). Reclamanta solicită de asemenea o despăgubire egală cu dobânzile aferente cuantumului dobânzilor moratorii, pe care Comisia nu le-a plătit, și dobânzi compuse începând de la data cererii reclamantei adresate Comisiei de a plăti dobânzile datorate.
      În susținerea acțiunii în anulare, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei Europene din 25 martie 2021 de respingere a cererii de dobânzi a reclamantei este afectată de o eroare de drept prin aceea că a constatat că cererea reclamantei este prescrisă. Concluziile Comisiei Europene sunt neconforme cu jurisprudența și nu sunt susținute de Hotărârea Curții din 20 ianuarie 2021, Comisia/Printeos (C-301/19, EU:C:2021:39).

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia Comisiei Europene este afectată de o eroare de drept prin aceea că se întemeiază exclusiv pe articolul 85a alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 357, p. 1, Ediție specială, 01/ vol. 4, p. 3) și nu a ținut seama de articolul 266 primul paragraf TFUE, astfel cum a fost interpretat de instanțele Uniunii în cauza Printeos.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că Decizia Comisiei Europene din 25 martie 2021 este insuficient motivată în măsura în care, cu încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE, nu este suficient motivată.


title: Cauza T-297/21: Acțiune introdusă la 21 mai 2021 – Troy Chemical și Troy/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/44

      Acțiune introdusă la 21 mai 2021 – Troy Chemical și Troy/Comisia
      (Cauza T-297/21)
      (2021/C 289/60)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamante: Troy Chemical Co. BV (Delft, Țările de Jos) și Troy Corp. (Florham Park, New Jersey, Statele Unite) (reprezentanți: D. Abrahams, H. Widemann și Ł. Gorywoda, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în totalitate a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2021/348 din 25 februarie 2021 (1);

                  —

                  dispunerea oricărei alte măsuri necesare în interesul justiției și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în prezenta procedură.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se invocă faptul că, la stabilirea perioadei de trei ani pentru aprobarea carbendazimului, pârâta a săvârșit o eroare de drept, un abuz de putere, a încălcat încrederea legitimă (derivată din orientările aplicabile), a încălcat principiul nediscriminării și a săvârșit o eroare vădită de apreciere.

                  2.

                  Al doilea motiv, prin care se invocă faptul că, întrucât a ajuns la concluzia că erau necesare „condiții specifice” pentru a interzice autorizarea utilizării produselor biocide în vopselele și în tencuielile destinate utilizării în aer liber, pârâta a săvârșit o eroare vădită de apreciere și un abuz de putere.

                  3.

                  Al treilea motiv, prin care se invocă faptul că, întrucât a ajuns la concluzia că erau necesare „condiții specifice” pentru interzicerea introducerii pe piață a unor articole specifice tratate (vopsele și tencuieli tratate cu/în care a fost incorporat carbendazim) destinate utilizării în aer liber, pârâta a săvârșit o eroare vădită de apreciere, precum și o eroare de drept.

                  4.

                  Al patrulea motiv, prin care se invocă faptul că, întrucât a ajuns la concluzia că erau necesare „condiții specifice” pentru etichetarea vopselelor și a tencuielilor tratate cu/în care a fost incorporat carbendazim destinate utilizării în aer liber pentru a aminti utilizatorilor interzicerea utilizării acestora în aer liber, pârâta a săvârșit o eroare vădită de drept și de fapt.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/348 al Comisiei din 25 februarie 2021 de aprobare a carbendazimului ca substanță activă existentă destinată utilizării în produsele biocide aparținând tipurilor de produse 7 și 10 (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2021, L 68, p. 174-177).


title: Cauza T-302/21: Acțiune introdusă la 27 mai 2021 – ABOCA și alții/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/45

      Acțiune introdusă la 27 mai 2021 – ABOCA și alții/Comisia
      (Cauza T-302/21)
      (2021/C 289/61)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante:: ABOCA SpA Società Agricola (Sansepolcro, Italia), Coswell SpA (Funo di Argelato, Italia), Associação portuguesa de suplementos alimentares (Apard) (Lisabona, Portugalia) (reprezentanți: B. Kelly, solicitor, K. Ewert, avocat, D. Scannell și C. Thomas, barristers-at-law)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului anularea în totalitate sau (cu titlu subsidiar) în parte a Regulamentului (UE) 2021/468 al Comisiei din 18 martie 2021 de modificare a anexei III la Regulamentul (CE) nr. 1925/2006 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește speciile botanice care conțin derivați de hidroxiantracen (1) (denumit în continuare „regulamentul atacat”) și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor lor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe întemeiat pe nelegalitatea deciziei Comisiei de a aplica Regulamentul (CE) nr. 1925/2006 (denumit în continuare „Regulamentul privind adaosurile”:

                              —

                              utilizarea termenului „preparate” în regulamentul atacat pare să urmărească interzicerea utilizării ca alimente a ingredientelor constituite din plante întregi și a extraselor botanice naturale. Regulamentul privind adaosurile nu conferă Comisiei competența de a interzice produse alimentare.

                              —

                              Comisia ar fi trebuit să urmeze procedura mai strictă și criteriul juridic prevăzute de Directiva 2002/46/CE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că regulamentul atacat este incert din punct de vedere juridic:

                              —

                              reclamantele nu pot stabili dacă produsele lor fac obiectul unei examinări suplimentare în temeiul articolul 1 alineatul (2) din regulamentul atacat, întrucât sensul noţiunii „preparate” în contextul Regulamentului privind adaosurile nu este clar.

                              —

                              raportul dintre cele două articole din Regulamentul privind adaosurile nu este clar.

                              —

                              în orice caz, regulamentul atacat încalcă principiul nediscriminării prin faptul că vizează produsele reclamantelor, iar nu numeroasele produse alimentare, care conțin de asemenea DHA în cantități similare.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că analiza din anul 2017 a Agenției Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) nu este de natură să îndeplinească criteriul juridic prevăzut de Regulamentul privind adaosurile:

                              —

                              criteriul juridic aplicabil impune ca un efect dăunător asupra sănătăţii umane identificabil să plaseze substanţele relevante în anexa la Regulamentul privind adaosurile.

                              —

                              concluziile EFSA nu au identificat un efect dăunător asupra sănătății umane.

                              —

                              abordarea Comisiei este disproporționată, întrucât nu îndeplineşte criteriul „necesității” prevăzut în Regulamentul privind adaosurile.

                              —

                              Comisia nu a luat în considerare datele publicate începând cu anul 2017, care demonstrează inexistenţa unui efect nociv pentru sănătatea umană care ar rezulta din consumul substanțelor în cauză.

         (1)  JO 2021, L 96, p. 6.


title: Cauza T-307/21: Acțiune introdusă la 1 iunie 2021 – Classen Holz Kontor/EUIPO – Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer (DRYTILE)

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/46

      Acțiune introdusă la 1 iunie 2021 – Classen Holz Kontor/EUIPO – Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer (DRYTILE)
      (Cauza T-307/21)
      (2021/C 289/63)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Classen Holz Kontor GmbH (Kaisersesch, Germania) (reprezentanți: M. Bergermann și D. Graetsch, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG (Alfter, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative DRYTILE – cererea de înregistrare nr. 17 999 950

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 martie 2021 în cauza R 1226/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-308/21: Acțiune introdusă la 1 iunie 2021 – Classen Holz Kontor/EUIPO – Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG (new type tiling DRYTILE)

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/47

      Acțiune introdusă la 1 iunie 2021 – Classen Holz Kontor/EUIPO – Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG (new type tiling DRYTILE)
      (Cauza T-308/21)
      (2021/C 289/64)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Classen Holz Kontor GmbH (Kaisersesch, Germania) (reprezentanți: M. Bergermann și D. Graetsch, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG (Alfter, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene figurative new type tiling DRYTILE – cererea de înregistrare nr. 18 000 526

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 martie 2021 în cauza R 1227/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii căii de atac.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-310/21: Acțiune introdusă la 2 iunie 2021 – Air Canada/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/48

      Acțiune introdusă la 2 iunie 2021 – Air Canada/Comisia
      (Cauza T-310/21)
      (2021/C 289/65)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Air Canada (Saint-Laurent, Quebec, Canada) (reprezentant: T. Soames, I.-Z. Prodromou Stamoudi, avocați, și T. Johnston, barrister)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Regatul Spaniei

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  obligarea Uniunii Europene, reprezentată de Comisie, la repararea prejudiciului suferit de Air Canada ca urmare a neplății de către Comisie a dobânzilor moratorii și a dobânzilor compuse datorate în temeiul articolului 266 primul paragraf TFUE, în cadrul executării Hotărârii din 16 decembrie 2015, Air Canada/Comisia (cauza T-9/11), și, prin urmare, la plata următoarelor sume, în temeiul articolului 266 al doilea paragraf TFUE, al articolului 268 al doilea paragraf TFUE și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE:

                              —

                              o sumă egală cu dobânzile moratorii datorate, și anume dobânzi la suma de 21 037 500,00 EUR la rata dobânzii Băncii Centrale Europene pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2010 (respectiv 1 %), majorată cu 3,5 %, pentru perioada cuprinsă între 10 februarie 2011 și 8 februarie 2016, diminuată cu randamentul garantat deja plătit de 468 540,80 EUR, ceea ce conduce la un cuantum de 4 264 896,70 EUR sau, în subsidiar, la rata dobânzii pe care Tribunalul o consideră adecvată;

                              —

                              o sumă egală cu dobânzile datorate pentru suma de 4 264 896,70 EUR la rata de întârziere, pentru perioada cuprinsă între 9 februarie 2016 și data aplicării dobânzilor (4 februarie 2021), la rata dobânzii Băncii Centrale Europene pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2010 (și anume 1 %), majorată cu 3,5 %, ceea ce conduce la un cuantum de 958 550,14 EUR (sau, în subsidiar, la rata dobânzii și pentru perioada pe care Tribunalul le consideră adecvate), și

                              —

                              o sumă egală cu dobânda compusă datorată pentru cuantumul dobânzilor neplătite pentru suma datorată la data aplicării dobânzilor (4 264 896,70 EUR + 958 550,14 EUR: 5 223 446,84 EUR sau orice altă sumă pe care Tribunalul o consideră adecvată) pentru perioada cuprinsă între 5 februarie 2021 și data la care Comisia rambursează societății Air Canada cuantumul dobânzilor datorate, la rata dobânzii Băncii Centrale Europene pentru operațiunile sale de refinanțare la 1 noiembrie 2010 (respectiv 1 %), majorată cu 3,5 % sau, în subsidiar, pentru perioada și rata dobânzii pe care Tribunalul le consideră adecvate.

                  —

                  în plus și/sau cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Cheltuielilor de judecată.

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene pentru plata anumitor sume reprezentând dobânzi scadente. Reclamanta arată că, la 8 februarie 2016, Comisia i-a plătit o sumă reprezentând dobânzi corespunzătoare „randamentului garantat” al unei plăți provizorii plătite de reclamantă la 10 februarie 2011. Reclamanta susține că „randamentul garantat” nu reflectă sumele care îi sunt datorate cu titlu de dobânzi de întârziere. În consecință, reclamanta reproșează Comisiei că a încălcat articolul 268 TFUE și solicită obligarea acesteia la plata dobânzilor moratorii și compuse.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că cererea privind dobânzile nu era prescrisă și, în consecință, Tribunalul trebuie să anuleze decizia Comisia din 25 martie 2021 (1).

         (1)  Ref. Ares (2021) 2113744 din 25 martie 2021


title: Cauza T-314/21: Acțiune introdusă la 4 iunie 2021 –TA/Parlamentul

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/50

      Acțiune introdusă la 4 iunie 2021 –TA/Parlamentul
      (Cauza T-314/21)
      (2021/C 289/67)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: TA (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocată)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluzii

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității prezentei cereri;

                  —

                  anularea raportului de evaluare a reclamantei pentru exercițiul 2019 și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei din 29 martie 2021 a domnului Welle, ca răspuns la reclamația formulată în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”);

                  —

                  obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 43 din statut, a articolului 5 alineatul (2) și a articolului 6 alineatul (11) din normele interne referitoare la aplicarea dispozițiilor generale de aplicare a articolului 43 din statut, precum și pe încălcarea articolului 15 alineatul (2) și a articolului 87 alineatul (1) din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene. Reclamanta susține în special că, prin neluarea în considerare a lipsei unor obiective stabilite pentru anul 2019, evaluatorii au încălcat dispozițiile menționate mai sus.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe inexactitatea materială a faptelor care a determinat o eroare manifestă de apreciere.


title: Cauza T-315/21: Acțiune introdusă la 4 iunie 2021 – Laboratorios Ern/EUIPO – Nordesta (APIAL)

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/50

      Acțiune introdusă la 4 iunie 2021 – Laboratorios Ern/EUIPO – Nordesta (APIAL)
      (Cauza T-315/21)
      (2021/C 289/68)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Laboratorios Ern, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: I. Miralles Llorca, lawyer)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Nordesta GmbH (München, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „APIAL” – cererea de înregistrare nr. 17 958 998

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 martie 2021 în cauza R 1560/2020-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și respingerea cererii de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 17 958 998 APIAL pentru produse din clasele 3, 4, și 5;

                  —

                  obligarea EUIPO și, în cazul în care decide să intervină în prezenta procedură, a Nordesta GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-317/21: Acțiune introdusă la 7 iunie 2021 – El Corte Inglés/EUIPO – Brito & Pereira (TINTAS BRICOR)

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/52

      Acțiune introdusă la 7 iunie 2021 – El Corte Inglés/EUIPO – Brito & Pereira (TINTAS BRICOR)
      (Cauza T-317/21)
      (2021/C 289/70)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: J. Rivas Zurdo, abogado)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Brito & Pereira (Vizela, Portugalia)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative „TINTAS BRICOR” – cererea de înregistrare nr. 17 944 336

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 26 martie 2021 în cauza R 882/2020-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins calea de atac formulată de oponent și s-a confirmat decizia Diviziei de opoziții pronunțată în procedura de opoziție B 3 070 825, admițând cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 17 944 336 „TINTAS BRICOR” (figurativă), pentru distingerea anumitor produse și servicii din clasele 2 și 35.

                  —

                  obligarea părții sau părților adverse la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Apreciere eronată a probelor privind utilizarea mărcilor invocate în susținerea opoziției;

                  —

                  Motivare insuficientă din cauza incoerenței și a contradictorialității interne a acesteia, în ceea ce privește, în opinia reclamantei, contradicțiile clare din cadrul punctelor 44, 45 și 46 în raport cu concluzia finală, întrucât a recunoscut în acestora activitatea de promovare, de publicitate și de administrare comercială a mărcii BRICOR pe care o neagă însă la punctul 56.


title: Cauza T-680/20: Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2021 – Novelis/Comisia

text:
               19.7.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 289/53

      Ordonanța Tribunalului din 4 iunie 2021 – Novelis/Comisia
      (Cauza T-680/20) (1)

      (2021/C 289/71)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 19, 18.1.2021.


title: Cauza C-645/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Facebook Ireland Limited, Facebook Inc., Facebook Belgium BVBA/Gegevensbeschermingsautoriteit [Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7, 8 și 47 – Regulamentul (UE) 2016/679 – Prelucrare transfrontalieră a datelor cu caracter personal – Mecanismul „ghișeului unic” – Cooperare loială și eficientă între autoritățile de supraveghere – Abilitări și competențe – Competența de a iniția proceduri judiciare]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 15 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van beroep te Brussel – Belgia) – Facebook Ireland Limited, Facebook Inc., Facebook Belgium BVBA/Gegevensbeschermingsautoriteit
      (Cauza C-645/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7, 8 și 47 - Regulamentul (UE) 2016/679 - Prelucrare transfrontalieră a datelor cu caracter personal - Mecanismul „ghișeului unic” - Cooperare loială și eficientă între autoritățile de supraveghere - Abilitări și competențe - Competența de a iniția proceduri judiciare)
      (2021/C 310/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Brussel

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Facebook Ireland Limited, Facebook Inc., Facebook Belgium BVBA

         Intimată: Gegevensbeschermingsautoriteit

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 55 alineatul (1) și articolele 56-58, precum și articolele 60-66 din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) coroborate cu articolele 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că o autoritate de supraveghere a unui stat membru care, în temeiul legislației naționale adoptate în aplicarea articolului 58 alineatul (5) din acest regulament, are competența de a aduce în fața unei instanțe din acest stat membru orice pretins caz de încălcare a regulamentului menționat și, după caz, de a iniția proceduri judiciare poate exercita această competență în ceea ce privește o prelucrare de date transfrontalieră, în condițiile în care ea nu este „autoritatea de supraveghere principală”, în sensul articolului 56 alineatul (1) din același regulament, în ceea ce privește această prelucrare de date, atât timp cât este vorba despre una dintre situațiile în care Regulamentul 2016/679 îi conferă acestei autorități de supraveghere competența de a adopta o decizie prin care se constată că prelucrarea menționată încalcă normele prevăzute de acesta, precum și cu respectarea procedurilor de cooperare și de asigurare a coerenței prevăzute de acest regulament.

                  2)

                  Articolul 58 alineatul (5) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretat în sensul că, în cazul prelucrării transfrontaliere a datelor, exercitarea competenței unei autorități de supraveghere a unui stat membru, alta decât autoritatea de supraveghere principală, de a iniția o procedură judiciară, în sensul acestei dispoziții, nu impune ca operatorul sau persoana împuternicită de operator în privința prelucrării transfrontaliere de date cu caracter personal împotriva căruia este intentată această acțiune să dispună de un sediu principal sau de un alt sediu pe teritoriul acestui stat membru.

                  3)

                  Articolul 58 alineatul (5) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretat în sensul că competența unei autorități de supraveghere a unui stat membru, alta decât autoritatea de supraveghere principală, de a aduce în fața unei instanțe din acest stat orice pretins caz de încălcare a acestui regulament și, după caz, de a iniția proceduri judiciare, în sensul acestei dispoziții, poate fi exercitată atât în ceea ce privește sediul principal al operatorului care se află în statul membru de care aparține această autoritate, cât și în ceea ce privește un alt sediu al acestui operator, cu condiția ca acțiunea în justiție să vizeze o prelucrare a datelor efectuată în cadrul activităților acestui sediu și ca autoritatea menționată să fie competentă să exercite această competență, în conformitate cu ceea ce este expus în răspunsul la prima întrebare preliminară adresată.

                  4)

                  Articolul 58 alineatul (5) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretat în sensul că, atunci când o autoritate de supraveghere a unui stat membru care nu este „autoritatea de supraveghere principală”, în sensul articolului 56 alineatul (1) din acest regulament, a introdus anterior datei de 25 mai 2018 o acțiune în justiție vizând o prelucrare transfrontalieră de date cu caracter personal, și anume înainte de data la care regulamentul menționat a devenit aplicabil, această acțiune poate, din punctul de vedere al dreptului Uniunii, să fie menținută în temeiul dispozițiilor Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, care rămâne aplicabilă în ceea ce privește încălcările normelor pe care le prevede săvârșite până la data la care această directivă a fost abrogată. În plus, acțiunea menționată poate fi introdusă de această autoritate pentru încălcări săvârșite după această dată, în temeiul articolului 58 alineatul (5) din Regulamentul 2016/679, cu condiția ca aceasta să intre sub incidența uneia dintre situațiile în care, cu titlu de excepție, acest regulament conferă unei autorități de supraveghere a unui stat membru care nu este „autoritatea de supraveghere principală” o competență de a adopta o decizie prin care să se constate că prelucrarea datelor în cauză încalcă normele cuprinse în regulamentul menționat în ceea ce privește protecția drepturilor persoanelor fizice în raport cu prelucrarea datelor cu caracter personal și cu respectarea procedurilor de cooperare și de asigurare a coerenței prevăzute de același regulament, aspecte a căror verificare revine instanței de trimitere.

                  5)

                  Articolul 58 alineatul (5) din Regulamentul 2016/679 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție are efect direct, astfel încât o autoritate națională de supraveghere poate invoca dispoziția menționată pentru a intenta sau a relua o acțiune împotriva unor particulari chiar dacă această dispoziție nu a fost pusă în aplicare în mod specific în legislația statului membru în cauză.

         (1)  JO C 406, 2.12.2019.


title: Cauza C-800/19: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Apelacyjny w Warszawie – Polonia) – Mittelbayerischer Verlag KG/SM [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 – Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Articolul 7 punctul 2 – Competența specială în materie delictuală sau cvasidelictuală – Locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă – Persoană care invocă o încălcare a drepturilor sale referitoare la personalitate, rezultată din publicarea unui articol pe internet – Locul materializării prejudiciului – Centrul intereselor acestei persoane]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/5

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Apelacyjny w Warszawie – Polonia) – Mittelbayerischer Verlag KG/SM
      (Cauza C-800/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Articolul 7 punctul 2 - Competența specială în materie delictuală sau cvasidelictuală - Locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă - Persoană care invocă o încălcare a drepturilor sale referitoare la personalitate, rezultată din publicarea unui articol pe internet - Locul materializării prejudiciului - Centrul intereselor acestei persoane)
      (2021/C 310/04)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Mittelbayerischer Verlag KG

         Pârâtă: SM

         Dispozitivul

      Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că instanța de la locul în care se află centrul intereselor unei persoane care pretinde că drepturile sale referitoare la personalitate au fost încălcate printr-un conținut postat pe un site internet nu este competentă să soluționeze, în privința întregului prejudiciu invocat, o acțiune în răspundere introdusă de această persoană decât dacă acest conținut permite identificarea, în mod direct sau indirect, a acelei persoane în mod individual.

         (1)  JO C 27, 27.1.2020.


title: Cauza C-862/19 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 iunie 2021 – Republica Cehă/Comisia Europeană, Republica Polonă [Recurs – Fondul social european (FSE) – Fondul european de dezvoltare regională (FEDER) – Anulare în parte a unor ajutoare pentru programe operaționale din Republica Cehă – Directiva 2004/18/CE – Articolul 16 litera (b) – Excludere specială – Contracte de achiziții publice de servicii referitoare la programe destinate difuzării]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/5

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 17 iunie 2021 – Republica Cehă/Comisia Europeană, Republica Polonă
      (Cauza C-862/19 P) (1)

      (Recurs - Fondul social european (FSE) - Fondul european de dezvoltare regională (FEDER) - Anulare în parte a unor ajutoare pentru programe operaționale din Republica Cehă - Directiva 2004/18/CE - Articolul 16 litera (b) - Excludere specială - Contracte de achiziții publice de servicii referitoare la programe destinate difuzării)
      (2021/C 310/05)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, O. Serdula, J. Vláčil și I. Gavrilová, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Ondrůšek și P. Arenas, agenți), Republica Polonă

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Republica Cehă suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 27, 27.1.2020.


title: Cauza C-23/20: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Klagenævnet for Udbud – Danemarca) – Simonsen & Weel A/S/Region Nordjylland și Region Syddanmark [Trimitere preliminară – Achiziții publice – Acord-cadru – Directiva 2014/24/UE – Articolul 5 alineatul (5) – Articolul 18 alineatul (1) – Articolele 33 și 49 – Anexa V partea C punctele 7, 8 și 10 – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1986 – Anexa II rubricile II.1.5) și II.2.6) – Proceduri de achiziții – Obligația de a indica în anunțul de participare sau în caietul de sarcini, pe de o parte, cantitatea estimată sau valoarea estimată și, pe de altă parte, cantitatea maximă sau valoarea maximă a produselor care urmează să fie furnizate în cadrul unui acord-cadru – Principiile transparenței și egalității de tratament – Directiva 89/665/CEE – Articolul 2d alineatul (1) – Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice – Absența efectelor contractului – Excludere]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/6

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 iunie 2021 (cerere de decizie preliminară formulată de Klagenævnet for Udbud – Danemarca) – Simonsen & Weel A/S/Region Nordjylland și Region Syddanmark
      (Cauza C-23/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Acord-cadru - Directiva 2014/24/UE - Articolul 5 alineatul (5) - Articolul 18 alineatul (1) - Articolele 33 și 49 - Anexa V partea C punctele 7, 8 și 10 - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1986 - Anexa II rubricile II.1.5) și II.2.6) - Proceduri de achiziții - Obligația de a indica în anunțul de participare sau în caietul de sarcini, pe de o parte, cantitatea estimată sau valoarea estimată și, pe de altă parte, cantitatea maximă sau valoarea maximă a produselor care urmează să fie furnizate în cadrul unui acord-cadru - Principiile transparenței și egalității de tratament - Directiva 89/665/CEE - Articolul 2d alineatul (1) - Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice - Absența efectelor contractului - Excludere)
      (2021/C 310/06)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Klagenævnet for Udbud

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Simonsen & Weel A/S

         Pârâte: Region Nordjylland și Region Syddanmark

         Cu participarea: Nutricia A/S

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 49 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE, punctele 7 și 8, precum și punctul 10 litera (a) din partea C din anexa V la această directivă coroborate cu articolul 33 din directiva menționată și cu principiile egalității de tratament și transparenței prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din aceasta din urmă trebuie interpretate în sensul că anunțul de participare trebuie să indice cantitatea și/sau valoarea estimată, precum și o cantitate și/sau o valoare maximă a produselor care urmează să fie furnizate în temeiul unui acord-cadru și că odată ce această limită va fi atinsă, acordul-cadru respectiv își va epuiza efectele.

                  2)

                  Articolul 49 din Directiva 2014/24, precum și punctul 7 și punctul 10 litera (a) din partea C din anexa V la această directivă coroborate cu articolul 33 din directiva menționată și cu principiile egalității de tratament și transparenței prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din aceasta din urmă trebuie interpretate în sensul că anunțul de participare trebuie să indice cantitatea și/sau valoarea estimată, precum și o cantitate și/sau o valoare maximă a produselor care urmează să fie furnizate în temeiul unui acord-cadru în mod global și că respectivul anunț poate stabili cerințe suplimentare pe care autoritatea contractantă ar decide să le adauge în acesta.

                  3)

                  Articolul 2d alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/665/CE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014, trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil în ipoteza în care un anunț de participare a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, chiar dacă, pe de o parte, cantitatea estimată și/sau valoarea estimată a produselor care urmează să fie furnizate în temeiul acordului-cadru avut în vedere nu reiese din acest anunț de participare, ci din caietul de sarcini, și, pe de altă parte, nici anunțul de participare amintit, nici acest caiet de sarcini nu menționează o cantitate maximă și/sau o valoare maximă a produselor care urmează să fie furnizate în temeiul respectivului acord-cadru.

         (1)  JO C 95, 23.3.2020.


title: Cauza C-684/20 P: Recurs introdus la 16 decembrie 2020 de Eleanor Sharpston împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 6 octombrie 2020 în cauza T-180/20, Sharpston/Consiliul și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/9

      Recurs introdus la 16 decembrie 2020 de Eleanor Sharpston împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 6 octombrie 2020 în cauza T-180/20, Sharpston/Consiliul și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre
      (Cauza C-684/20 P)
      (2021/C 310/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Eleanor Sharpston (reprezentanți: N. Forwood, Barrister-at-Law, J. Robb, Barrister, J. Flynn, QC, și H. Mercer, QC)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene și Conferința reprezentanților guvernelor statelor membre
      Prin Ordonanța din 16 iunie 2021, Curtea (Camera întâi) a respins recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefondat și a hotărât ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-685/20 P: Recurs introdus la 16 decembrie 2020 de Eleanor Sharpston împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 6 octombrie 2020 în cauza T-550/20, Sharpston/Consiliul și reprezentanții guvernelor statelor membre

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/9

      Recurs introdus la 16 decembrie 2020 de Eleanor Sharpston împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 6 octombrie 2020 în cauza T-550/20, Sharpston/Consiliul și reprezentanții guvernelor statelor membre
      (Cauza C-685/20 P)
      (2021/C 310/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Eleanor Sharpston (reprezentanți: N. Forwood, Barrister-at-Law, J. Robb, Barrister, J. Flynn, QC, și H. Mercer QC)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene și reprezentanții guvernelor statelor membre
      Prin Ordonanța din 16 iunie 2021, Curtea (Camera întâi) a respins recursul ca fiind, în parte, vădit inadmisibil și, în parte, vădit nefondat și a hotărât ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-283/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Germania) la 4 mai 2021 – VA/Deutsche Rentenversicherung Bund

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Germania) la 4 mai 2021 – VA/Deutsche Rentenversicherung Bund
      (Cauza C-283/21)
      (2021/C 310/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: VA

         Pârâtă: Deutsche Rentenversicherung Bund

         Intervenient: RB

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În temeiul reglementării Țărilor de Jos – ca statul membru competent în conformitate cu titlul II din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1) –, se ia în considerare o perioadă de creștere a copilului în sensul articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (2) în măsura în care perioada de creștere a copilului în Țările de Jos, ca simplă perioadă de reședință, conferă dreptul la o pensie?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: Articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul (CE) 987/2009 – în continuarea Hotărârii Curții din 23 noiembrie 2000 în cauza C-135/99 (3) și a Hotărârii Curții din 19 iulie 2012 în cauza C-522/10 (4) – trebuie interpretat extensiv în sensul că statul membru competent trebuie să ia în considerare perioada de creștere a copilului și atunci când, înainte și după creșterea copiilor, persoana care asigură creșterea copiilor realizează perioade relevante pentru calculul drepturilor la pensie pe baza activității sale de formare sau a activității salariate numai în cadrul sistemului acestui stat, dar nu a cotizat la acest sistem imediat înainte sau după creșterea copiilor?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82)

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2009, L 284, p. 1)

         (3)  ECLI:EU:C:2000:647, Elsen

         (4)  ECLI:EU:C:2012:475, Reichel-Albert


title: Cauza C-307/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Kleve (Germania) la 14 mai 2021 – AB și alții/Ryanair DAC

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Kleve (Germania) la 14 mai 2021 – AB și alții/Ryanair DAC
      (Cauza C-307/21)
      (2021/C 310/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Kleve (Germania)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantți: AB și alții

         Pârâtă: Ryanair DAC

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretate în sensul că, în cazul anulării unui zbor despre care pasagerul nu a fost informat cu cel puțin două săptămâni înainte de ora de plecare prevăzută, operatorul efectiv de transport aerian este obligat să plătească compensația chiar dacă operatorul de transport aerian a trimis informația, în timp util, la singura adresă de e-mail care i-a fost comunicată în cadrul rezervării, înainte de expirarea a două săptămâni, fără a ști însă că rezervarea a fost efectuată prin intermediul unei agenții, respectiv prin platforma de internet a acesteia și că, prin intermediul adresei de e-mail comunicate de platforma de rezervări, a putut fi contactată, în orice caz, agenția, iar nu în mod direct pasagerul?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1).


title: Cauza C-319/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte d'appello di Venezia (Italia) la 21 mai 2021 – Agecontrol SpA/ZR, Lidl Italia Srl

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte d'appello di Venezia (Italia) la 21 mai 2021 – Agecontrol SpA/ZR, Lidl Italia Srl
      (Cauza C-319/21)
      (2021/C 310/15)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte d'appello di Venezia

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Agecontrol SpA

         Intimați: ZR, Lidl Italia Srl

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul UE nr. 543/2011 al Comisiei (1) coroborat cu articolul 5 alineatele (1) și (8) din același regulament și cu articolele 113 și 113a din Regulamentul UE nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 (2) trebuie interpretat în sensul că impune redactarea unui document însoțitor pe care să fie indicate denumirea și țara de origine a fructelor și legumelor proaspete livrate preambalate sau în ambalajele originale aplicate de producător, în timpul transportului lor de la o platformă de distribuție a unei societăți de comercializare la un punct de vânzare al aceleiași societăți, independent de faptul că pe una dintre părțile ambalajului, fie imprimate direct pe ambalaj astfel încât să nu poată fi șterse, fie pe o etichetă care este parte integrantă din ambalaj sau este bine atașată acestuia, sunt prezentate informațiile externe prevăzute în capitolul I din Regulamentul UE nr. 543/2011 (printre care, cele referitoare la denumirea și țara de origine a produselor) și că aceste informații sunt indicate și în facturile emise de furnizorul de la care societatea care comercializează produsul l-a achiziționat și sunt păstrate la birourile contabile a acesteia din urmă și pe o fișă plasată într-un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport cu care circulă produsul?

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (JO 2011, L 157, p. 1)

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO 2007, L 299, p. 1).


title: Cauza C-334/21: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Rieti (Italia) la 26 mai 2021 – Procedură penală privind pe G.B., R.H.

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Rieti (Italia) la 26 mai 2021 – Procedură penală privind pe G.B., R.H.
      (Cauza C-334/21)
      (2021/C 310/16)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Rieti

         Inculpații din procedura principală

      G.B., R.H.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58 (1), analizat în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta de la Nisa, și, de asemenea, în virtutea principiilor stabilite de [Curtea de Justiție a Uniunii Europene] în Hotărârea din 2 martie 2021 în cauza C-746/18, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale, prevăzută la articolul 132 alineatul 3 din decreto legislativo n. 196/2003 (Decretul legislativ nr. 196/2003), care atribuie procurorului, organ care se bucură de garanții de independență și autonomie depline și totale, conform normelor din capitolul IV al Constituției italiene, competența de a dispune, prin intermediul unei ordonanțe motivate, obținerea datelor privitoare la trafic și a datelor privitoare la localizare, în scopul unei urmăriri penale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, ar fi posibilă furnizarea de clarificări interpretative ulterioare privitoare la o eventuală aplicare neretroactivă a principiilor stabilite de Hotărârea din 2 martie 2021, cauza C-746/18, ținând seama de cerințele prioritare de securitate juridică în domeniul prevenției, constatării și combaterii formelor grave de criminalitate sau a amenințărilor la adresa securității?

                  3)

                  Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58, analizat în lumina articolelor 7, 8 și 11, precum și a articolului 52 alineatul (1) din Carta de la Nisa, în virtutea, de asemenea, a principiilor stabilite de [Curtea de Justiție a Uniunii Europene] prin Hotărârea din 2 martie 2021 în cauza C-746/18, trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale, prevăzută la articolul 132 alineatul 3 din decreto legislativo n. 196/2003 (Decretul legislativ nr. 196/2003), analizat în lumina articolului 267 alineatul 2 din Codice di procedura penale (Codul de procedură penală), care permite procurorului, în cazuri de urgență, obținerea imediată a datelor cu privire la traficul apelurilor telefonice, cu examinarea ulterioară și controlul din partea instanței competente?

         (1)  Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO 2002, L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63).


title: Cauza C-341/21 P: Recurs introdus la 2 iunie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 martie 2021 în cauza T-374/20, KM/Comisia Europeană

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/13

      Recurs introdus la 2 iunie 2021 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 martie 2021 în cauza T-374/20, KM/Comisia Europeană
      (Cauza C-341/21 P)
      (2021/C 310/17)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. S. Bohr și B. Mongin, agenți)

         Celelalte părți din procedură: KM, Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile recurentei

      Comisia solicită:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șaptea) din 24 martie 2021, KM/Comisia, pronunțată în cauza T-374/20;

                  —

                  respingerea acțiunii;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului său, Comisia invocă trei motive.
      Prin intermediul primului motiv de recurs, Comisia invocă o eroare de drept în ceea ce privește criteriile de apreciere a legalității deciziilor adoptate de legiuitor și o încălcare a obligației de motivare. În opinia sa, Tribunalul s-a îndepărtat de principiul potrivit căruia aprecierea legalității unui act de drept al Uniunii în raport cu drepturile fundamentale nu se poate baza pe afirmații întemeiate pe consecințele actului juridic într-un anumit caz; nelegalitatea unei dispoziții din statut nu poate fi întemeiată pe „caracterul inadecvat” al deciziei legiuitorului; Tribunalul nu a luat în considerare toate elementele care caracterizează cele două situații de comparat, cu încălcarea principiilor enunțate în Hotărârea din 19 decembrie 2019 pronunțată în cauza C-460/18 P (1).
      Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Comisia reproșează o eroare de drept în interpretarea principiului nediscriminării, potrivit căreia situațiile prevăzute la articolele 18 și 20 din anexa VIII la statut ar fi comparabile. Momentul încheierii căsătoriei nu ar fi singurul criteriu care face diferența dintre articolele 18 și 20 din anexa VIII. În opinia sa, diferența s-ar baza pe o serie de elemente pe care Tribunalul a refuzat să le ia în considerare; Tribunalul ar fi trebuit să țină seama de scopul condiției privind durata minimă a căsătoriei din articolele 18 și 20 din anexa VIII, ceea ce ar fi făcut clare diferențele dintre acestea; aceeași concluzie s-ar aplica și în cazul discriminării pe motive de vârstă.
      În sfârșit, prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, Comisia reproșează o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale (2) și mai multe încălcări ale obligației de motivare. Pe de o parte, ar exista o eroare de drept în interpretarea articolului 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale potrivit căreia consecințele decesului funcționarului pentru soțul supraviețuitor nu trebuie să fie diferite după cum căsătoria a avut loc înainte sau după încetarea funcției; pe de altă parte, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în interpretarea obiectivului de prevenire a fraudelor și ar fi încălcat obligația de motivare.

         (1)  Hotărârea din 19 decembrie 2019, HK/Comisia, ECLI:EU:C:2019:1119.

         (2)  Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2012, C 326, p. 391).


title: Cauza C-357/21 P: Recurs introdus la 7 iunie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 martie 2021 în cauza T-374/20, KM/Comisia Europeană

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/14

      Recurs introdus la 7 iunie 2021 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 martie 2021 în cauza T-374/20, KM/Comisia Europeană
      (Cauza C-357/21 P)
      (2021/C 310/18)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Alver, agenți)

         Celelalte părți din procedură: KM, Comisia Europeană și Parlamentul European

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  admiterea recursului și anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 24 martie 2021, în cauza T-374/20, KM/Comisia Europeană;

                  —

                  soluționarea fondului cauzei și respingerea acțiunii introduse în primă instanță ca nefondată;

                  —

                  obligarea reclamantului în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu în cadrul prezentului recurs și al procedurii în primă instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Consiliul invocă patru motive.
      În cadrul primului motiv, Consiliul reproșează Tribunalului că a săvârșit erori de drept în ceea ce privește existența unei diferențe de tratament în legătură cu acordarea unei pensii de urmaș în temeiul articolului 18 sau al articolului 20 din anexa VIII la statut între soțul supraviețuitor al unui fost funcționar, care s-a căsătorit înainte de încetarea funcției, și soțul supraviețuitor al unui fost funcționar, care s-a căsătorit după încetarea funcției. Tribunalul nu a apreciat totuși comparabilitatea situațiilor în cauză în temeiul tuturor elementelor care le caracterizează, în special al situației juridice respective, ținând sama de obiectul și de finalitatea măsurii Uniunii în cauză. Astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că data căsătoriei este singurul element pe baza căruia se stabilește dacă este aplicabil articolul 18 sau articolul 20 din anexa VIII la statut, deși diferența de tratament este justificată prin diferența fundamentală de fapt și de drept dintre situația juridică a unui funcționar care se regăsește într-una dintre situațiile administrative prevăzute la articolul 35 din statut și cea a unui fost funcționar.
      Consiliul invocă cu titlu subsidiar al doilea și al treilea motiv.
      În cadrul celui de al doilea motiv, Consiliul invocă erori de drept în legătură cu întinderea controlului jurisdicțional efectuat de către Tribunal asupra deciziilor adoptate de legiuitorul Uniunii. Tribunalul a făcut trimitere la existența unei „simple” marje de apreciere a legiuitorului Uniunii, care implică o obligație de a verifica dacă nu este nerezonabil ca legiuitorul Uniunii să considere diferența de tratament creată ca fiind adecvată și necesară pentru atingerea scopului urmărit. Astfel, Tribunalul nu a ținut seama de faptul că instanța acordă legiuitorului Uniunii, în cadrul exercitării competențelor conferite acestuia, o marjă largă de apreciere în domeniile în care activitatea sa necesită decizii atât politice, cât și economice sau sociale și în care trebuie să efectueze evaluări și aprecieri complexe, ceea ce este cazul la organizarea unui sistem de securitate socială. Astfel, nu este vorba de aspectul dacă într-un asemenea domeniu măsura adoptată a fost singura sau cea mai adecvată posibil. Aceasta este nelegală numai atunci când aceasta este în mod vădit inadecvată pentru atingerea scopului pe care îl urmăresc instituțiile competente. Întrucât Tribunalul verifică mai mult decât doar aspectul dacă măsura în cauză este vădit inadecvată, acesta și-a substituit propria apreciere celei a legiuitorului și, astfel, a depășit limitele controlului său de legalitate.
      În cadrul celui de al treilea motiv, Consiliul invocă erori de drept săvârșite de Tribunal la examinarea justificării diferenței de tratament. Această examinare este mai întâi afectată de o eroare de drept săvârșită de Tribunal la stabilirea întinderii controlului său asupra deciziei adoptate de legiuitor. În continuare, Tribunalul nu a ținut seama de jurisprudența potrivit căreia revine în sarcina reclamantului să aducă dovada incompatibilității unei dispoziții legale cu dreptul primar și nu este de competența instituției ca autor al actului să dovedească legalitatea acestuia. În plus, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a examinat caracterul justificat al diferenței de tratament în temeiul unei jurisprudențe potrivit căreia nu este suficientă o prezumție generală de fraudă pentru a justifica o măsură care aduce atingere obiectivelor Tratatului FUE și a concluzionat că articolul 20 din anexa VIII la statut instituie o prezumție generală și irefutabilă de fraudă împotriva căsătoriilor cu o durată de sub cinci ani. În sfârșit, de aici reiese că, având în vedere faptul că articolul 20 din anexa VIII la statut nu impune o prezumție de fraudă sau de inexistență a unei fraude în legătură cu o căsătorie, posibilitatea discutată în hotărârea atacată de a prezenta elemente obiective de probă pentru răsturnarea prezumției de fraudă nu este relevantă în speță.
      În sfârșit, în cadrul celui de al patrulea motiv, Consiliul invocă erori de drept și o încălcare a obligației de motivare în legătură cu concluziile Tribunalului privind încălcarea interdicției de discriminare pe motive de vârstă. În hotărârea atacată, Tribunalul se bazează în mod alternativ pe vârsta soțului supraviețuitor sau pe vârsta funcționarului ori a fostului funcționar și își încalcă astfel obligația de motivare. În continuare, stabilirea unui dezavantaj special pentru persoanele de o anumită vârstă sau dintr-o anumită grupă de vârstă depinde în special de dovada faptului că reglementarea în discuție afectează în mod negativ o proporție mult mai mare a persoanelor de o anumită vârstă în raport cu persoane de altă vârstă; această dovadă nu a fost totuși făcută în speță. În sfârșit, chiar presupunând că există o asemenea diferență de tratament, care se bazează în mod indirect pe vârsta fostului funcționar la data căsătoriei, Tribunalul a omis să examineze dacă această diferență de tratament este totuși conformă cu articolul 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale (1) și dacă îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 52 alineatul (1) din cartă.

         (1)  Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2012, C 326, p. 391).


title: Cauza C-371/21 P: Recurs introdus la 14 iunie 2021 de SGI Studio Galli Ingegneria Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 aprilie 2021 în cauza T-285/19, SGI Studio Galli Ingegneria/Comisia

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/15

      Recurs introdus la 14 iunie 2021 de SGI Studio Galli Ingegneria Srl împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 aprilie 2021 în cauza T-285/19, SGI Studio Galli Ingegneria/Comisia
      (Cauza C-371/21 P)
      (2021/C 310/19)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: SGI Studio Galli Ingegneria Srl (reprezentanți: F.S. Marini, V. Catenacci, R. Viglietta, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții anularea Hotărârii Tribunalului, Camera a noua, din 14 aprilie 2021 și notificată părților în aceeași zi, pronunțată în cauza T-285/19, SGI Studio Galli Ingegneria/Comisia și, prin urmare, admiterea concluziilor formulate de SGI în fața Tribunalului, în ordinea în care au fost prezentate și, în consecință:

                  —

                  constatarea și declararea faptului că recurenta nu este obligată să plătească Comisiei Europene sumele solicitate de aceasta din urmă prin nota de debit nr. 3241902288 primită la 22 februarie 2019 și, în ultimul rând, prin nota de debit primită la 29 aprilie 2019 – ref. Ares (2019) 2858540, cu titlu de recuperare a contribuției financiare și de daune interese pentru presupusa neîndeplinire de către Studio Galli Ingegneria a obligațiilor care îi reveneau în temeiul acordului de subvenționare nr. 619120 referitor la proiectul denumit „MARSOL”;

                  —

                  constatarea și declararea inexistenței încălcărilor invocate de Comisie;

                  —

                  constatarea și declararea nelegalității, a lipsei de validitate și, în orice caz, a lipsei de temei ale scrisorii de informare prealabilă din 19 decembrie 2018, ale raportului de inspecție al OLAF, ale notei de debit din 22 februarie 2019 și ale renotificării din 2 aprilie 2019, precum și ale scrisorii finale de restabilire a sumei solicitate și de respingere a cererilor ulterioare ale SGI, din 29 aprilie 2019 – ref. Ares (2019) 2858540;

                  —

                  constatarea și declararea inexistenței creanței invocate de Comisie,

                  —

                  constatarea și declararea dreptului recurentei la contribuția financiară plătită efectiv de Comisie în temeiul acordului de subvenționare nr. 619120 pentru proiectul „MARSOL”;

                  —

                  în subsidiar, constatarea și declararea faptului că suma care face obiectul recuperării din partea Comisiei nu poate depăși 100 044,99 de euro, după cum reiese din explicațiile furnizate în contextul celui de al treilea motiv al acțiunii;

                  —

                  cu titlu încă mai subsidiar, obligarea Comisiei la plata către SGI a costurilor suportate pentru executarea proiectului „MARSOL”, cu titlu de îmbogățire fără justă cauză.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                     Primul motiv de recurs întemeiat pe nelegalitatea hotărârii în măsura în care Tribunalul a respins primul motiv al acțiuni, pe încălcarea sau aplicarea incorectă a articolelor 41, 42 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”) și pe încălcarea principiului bunei-credințe contractuale, în special în sensul articolului 1134 din Codul civil belgian

                  Hotărârea Tribunalului este atacată în măsura în care prin aceasta s-a considerat că, prin neluarea în considerare a cererii de suspendare a procedurii și de acces la dosarul procedurii de inspecție a OLAF, Comisia nu a încălcat drepturile consacrate la articolele 41, 42 și 47 din cartă și principiul bunei credințe contractuale. Or, având în vedere că societatea nu a avut posibilitatea materială de a răspunde la raportul final al OLAF din cauza unor probleme interne, se aduce atingere efectivității acestor drepturi, atât în cadrul procedurii administrative, cât și, în consecință, în cadrul procedurii judiciare.

                  2.

                     Al doilea motiv de recurs, întemeiat pe nelegalitatea hotărârii, în măsura în care Tribunalul a respins al doilea motiv al acțiunii, pe încălcarea sau aplicarea incorectă a articolului 317 TFUE, a articolului 172a alineatul (1) din Regulamentul nr. 2342/2002 (1)
                     , a articolului 31 alineatul (3)) literele (a) și (c) din Regulamentul nr. 1906/2006 (2)
                     , precum și a articolului II.5 și a articolului II.14 alineatul (1) din condițiile generale ale acordului de subvenționare, pe încălcarea principiului prezumției de nevinovăție, al sarcinii probei și al echității prevăzute în Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 (3)
                     și pe eroarea în aprecierea probelor cu încălcarea articolului 1315 din codul civil belgian

                  Hotărârea Tribunalului este atacată în măsura în care prin aceasta s-a respins al doilea motiv al acțiunii, concluzionându-se că recurenta nu a demonstrat admisibilitatea costurilor directe și indirecte aferente personalului, nici în fața OLAF și a Comisiei, nici în cadrul procedurii judiciare. Dimpotrivă, Tribunalul nu a ținut seama de faptul că sumele imputate de OLAF nu se refereau la proiectul care face obiectul litigiului, ci la alte proiecte subvenționate și, prin urmare, nu a aplicat corect principiile prezumției de nevinovăție și sarcinii probei. În plus, înregistrările timpului de lucru prezentate în cauză trebuiau considerate ca elemente de probă suficiente pentru a constata admisibilitatea costurilor suportate și solicitate Comisiei, luând în considerare faptul că nu au fost formulate alte litigii și s-a confirmat încheierea proiectului.

                  3.

                     Al treilea motiv de recurs, întemeiat pe nelegalitatea hotărârii atacate în măsura în care Tribunalul a respins al treilea motiv al acțiunii, pe încălcarea principiului proporționalității, al echității și al bunei-credințe contractuale, pe încălcarea articolului 5 alineatul (4) TFUE și pe încălcarea articolului II.22 din acordul de subvenționare

                  Hotărârea Tribunalului este atacată în măsura în care prin aceasta s-a respins al treilea motiv al acțiunii, considerându-se că Comisia nu a încălcat principiul proporționalității prin faptul că a solicitat rambursarea tuturor costurilor directe și indirecte aferente personalului. Or, întrucât procedura de inspecție a relevat inexactități doar cu privire la două persoane care participau la proiect, ar fi trebuit să fie solicitată doar rambursarea acestor costuri. În acest sens, trebuia să se țină seama în special de încheierea confirmată a proiectului și de verificarea costurilor efectuată de un profesionist extern și acceptată de Comisie. În subsidiar, și tot în temeiul principiului proporționalității, Tribunalul ar fi trebuit să admită cererea formulată în subsidiar privind stabilirea sumei care trebuia rambursată.

                  4.

                     Al patrulea motiv de recurs întemeiat pe nelegalitatea hotărârii în măsura în care Tribunalul a respins al patrulea motiv al acțiunii, pe încălcarea sau aplicarea incorectă a articolului 2 litera (b) din Regulamentul nr. 58/2003 (4)
                     al Consiliului din 19 decembrie 2002 și a acordului de subvenționare, pe nemotivarea și pe caracterul contradictoriu al hotărârii întrucât contravine jurisprudenței Tribunalului și a Curții în materie de îmbogățire fără justă cauză

                  Hotărârea Tribunalului este atacată în măsura în care prin aceasta s-a respins al patrulea motiv al acțiunii negându-se dreptul recurentei de a păstra contribuția financiară acordată pentru costurile directe și indirecte aferente personalului, conducând astfel la îmbogățirea fără justă cauză în beneficiul Comisiei. Întrucât în speță sunt îndeplinite condițiile pentru admiterea acțiunii, și anume îmbogățirea unei părți la contract, sărăcirea celeilalte părți și legătura de cauzalitate între îmbogățire și sărăcire, decizia Tribunalului este nelegală.

         (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO 2002, L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1906/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 de stabilire a normelor de participare a întreprinderilor, a centrelor de cercetare și a universităților la acțiuni din cel de-al șaptelea Program-cadru și de difuzare a rezultatelor activităților de cercetare (2007-2013) (JO 2006 L 391, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 108).

         (3)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 septembrie 2013 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului și a Regulamentului (Euratom) nr. 1074/1999 al Consiliului (JO 2013, L 248, p. 1).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 58/2003 al Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini în gestionarea programelor comunitare (JO 2003, L 11, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 8, p. 256).


title: Cauzele T-695/17 și T-704/17: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Italia și Spania/Comisia [„Regim lingvistic – Anunț de concursuri generale pentru recrutarea de traducători în limbile germană, franceză, italiană și neerlandeză – Limitarea alegerii limbilor 2 și 3 ale concursurilor la limbile germană, engleză și franceză – Regulamentul nr. 1 – Articolul 1d alineatele (1) și (6), articolul 27 și articolul 28 litera (f) din statut – Discriminare bazată pe limbă – Interesul serviciului – Proporționalitate – Obligația de motivare”]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/18

      Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Italia și Spania/Comisia
      (Cauzele T-695/17 și T-704/17) (1)

      („Regim lingvistic - Anunț de concursuri generale pentru recrutarea de traducători în limbile germană, franceză, italiană și neerlandeză - Limitarea alegerii limbilor 2 și 3 ale concursurilor la limbile germană, engleză și franceză - Regulamentul nr. 1 - Articolul 1d alineatele (1) și (6), articolul 27 și articolul 28 litera (f) din statut - Discriminare bazată pe limbă - Interesul serviciului - Proporționalitate - Obligația de motivare”)
      (2021/C 310/20)
      Limbile de procedură: italiana și spaniola

         Părțile

         Reclamantă în cauza T-695/17: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de P. Gentili, avvocato dello Stato)

         Reclamantă în cauza T-704/17: Regatul Spaniei (reprezentant: L. Aguilera Ruiz, agent)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara, D. Milanowska, N. Ruiz García și L. Vernier, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea anunțului de concursuri generale organizate în vederea constituirii unor liste de rezervă pentru recrutarea de traducători (AD 5) de limbă germană (EPSO/AD/343/17), de limbă franceză (EPSO/AD/344/17), de limbă italiană (EPSO/AD/345/17) și de limbă neerlandeză (EPSO/AD/346/17) (JO 2017, C 224 A, p. 1)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele T-695/17 și T-704/17 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Anulează anunțul de concursuri generale organizate în vederea constituirii unor liste de rezervă pentru recrutarea de traducători (AD 5) de limbă germană (EPSO/AD/343/17), de limbă franceză (EPSO/AD/344/17), de limbă italiană (EPSO/AD/345/17) și de limbă neerlandeză (EPSO/AD/346/17).

                  3)

                  Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Republica Italiană în cauza T-695/17 și pe cele efectuate de Regatul Spaniei în cauza T-704/17.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza T-126/19: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Comisia [(„Mediu – Regulamentul (UE) nr. 517/2014 – Gaze fluorurate cu efect de seră – Alocarea cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorocarburilor – Excepție de nelegalitate – Articolul 16 și anexele V și VI la Regulamentul nr. 517/2014 – Principiul nediscriminării – Obligația de motivare”)]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/18

      Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Comisia
      (Cauza T-126/19) (1)

      ((„Mediu - Regulamentul (UE) nr. 517/2014 - Gaze fluorurate cu efect de seră - Alocarea cotelor pentru introducerea pe piață a hidrofluorocarburilor - Excepție de nelegalitate - Articolul 16 și anexele V și VI la Regulamentul nr. 517/2014 - Principiul nediscriminării - Obligația de motivare”))
      (2021/C 310/21)
      Limba de procedură: Error! Reference source not found.

         Părțile

         Reclamantă: Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji (Varsovia, Polonia) (reprezentant: A. Galos, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. F. Brakeland, A. Becker, K. Herrmann și M. Jáuregui Gómez, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio, A. Tamás și W. Kuzmienko, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Michoel și I. Tchórzewska, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea deciziei Comisiei din 11 decembrie 2018 de alocare în favoarea reclamantei a unei cote de 4 096 de tone de echivalent CO2 de hidrofluorocarburi pentru anul 2019

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 148, 29.4.2019.


title: Cauzele conexate T-281/19 și T-351/19: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Cipru/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marcă a Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 – Mărcile de certificare naționale verbale anterioare ΧΑΛΛΟΥΜΙ HALLOUMI – Rea-credință – Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Motiv relativ de declarare a nulității – Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               2.8.2021

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 310/19

      Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2021 – Cipru/EUIPO – Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion)
      (Cauzele conexate T-281/19 și T-351/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marcă a Uniunii Europene figurativă Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 - Mărcile de certificare naționale verbale anterioare ΧΑΛΛΟΥΜΙ HALLOUMI - Rea-credință - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Motiv relativ de declarare a nulității - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 60 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”)
      (2021/C 310/22)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Republica Cipru (reprezentanți: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, și V. Marsland, solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grecia)

         Obiectul

      Acțiuni formulate împotriva Deciziilor Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2019 (cauza R 2298/2017-4) și din 9 aprilie 2019 (cauza R 2297/2017-4) privind proceduri de declarare a nulității între Republica Cipru și Filotas Bellas & Yios

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunile.

                  2)

                  Obligă Republica Cipru să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.