title: Cauza T-156/07: Acțiune introdusă la 9 mai 2007 — Regatul Spaniei/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/42

         Acțiune introdusă la 9 mai 2007 — Regatul Spaniei/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-156/07)
   (2007/C 140/69)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea anunțului de concurs EPSO/AD/94/07, publicat de Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO) în JOUE C 45 A din 28 februarie 2007;

               —

               obligarea Comisiei la publicarea tuturor anunțurilor de concurs pentru ocuparea posturilor aferente funcției publice europene în Jurnalele Oficiale, în toate limbile;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este introdusă împotriva anunțului de concurs deschis EPSO/AD/94/07, publicat de Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO) în JOUE C 45 A din 28 februarie 2007, întrucât anunțul menționat a fost publicat numai în versiunile în limbile engleză, franceză și germană ale JOUE.
   Reclamantul consideră că, procedând astfel, pârâta a încălcat Regulamentul nr. 1 a1 Consiliului din 15 aprilie 1958 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene și Regulamentul 259/68 din 29 februarie 1968 prin care se reglementează statutul funcției publice europene. De asemenea, au fost încălcate principiul egalității și nediscriminării cetățenilor europeni, principiul proporționalității și securității juridice, recunoscute în Tratatul CE și în jurisprudența constantă a Curții de Justiție.
   În ceea ce privește, mai precis, principiul securității juridice, se atrage atenția că Statutul funcției publice prevede, în Anexa III, publicarea anunțurilor privind concursuri generale în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Prin urmare, în conformitate cu articolul 5 din Regulamentul nr. 1/58 al Consiliului, Jurnalul Oficial amintit trebuie să fie publicat în cele douăzeci și trei de limbi oficiale. Cu toate acestea, concursul în cauză a fost publicat în numai trei limbi oficiale.
   În sfârșit, se consideră că s-a încălcat, de asemenea, competența exclusivă a Consiliului de a modifica, în unanimitate, regimul lingvistic comunitar.


title: Cauza T-420/15: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Thun 1794 a.s./EUIPO – Adekor (Simboluri grafice decorative) [„Desen sau model industrial comunitar — Procedură de declarare a nulității — Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă simboluri grafice decorative — Desen sau model industrial anterior — Motiv de nulitate — Divulgarea desenului sau modelului industrial anterior — Lipsa noutății — Articolul 5, articolul 7 și articolul 25 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”]

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/32

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2016 – Thun 1794 a.s./EUIPO – Adekor (Simboluri grafice decorative)
   (Cauza T-420/15) (1)

   ([„Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulității - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă simboluri grafice decorative - Desen sau model industrial anterior - Motiv de nulitate - Divulgarea desenului sau modelului industrial anterior - Lipsa noutății - Articolul 5, articolul 7 și articolul 25 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002”])
   (2016/C 305/44)
   Limba de procedură: ceha

      Părţile

      Reclamantă: Thun 1794 a.s. (Nová Role, Republica Cehă) (reprezentant: F. Steidl, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Gája, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Adekor s.r.o. (Loket, Republica Cehă) (reprezentant: V. Dohnalová, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 29 aprilie 2015 (cauza R 1465/2014-3) privind o procedură de declarare a nulității între Thun 1794 și Adekor

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Thun 1794 a.s. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-601/13: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2013 — Wilo/OAPI (Pioneering for You)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/31

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2013 — Wilo/OAPI (Pioneering for You)
   (Cauza T-601/13)
   2014/C 24/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Wilo SE (Dortmund, Germania) (reprezentant: B. Schneiders, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 septembrie 2013, în cauza R 555/2013-4;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Pioneering for You” pentru produse și servicii din clasele 7, 9, 11, 37 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 065 588.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza T-296/13: Acțiune introdusă la 30 mai 2013 — Adler Modemärkte/OAPI — Blufin (MARINE BLEU)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/21

         Acțiune introdusă la 30 mai 2013 — Adler Modemärkte/OAPI — Blufin (MARINE BLEU)
   (Cauza T-296/13)
   (2013/C 226/27)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Adler Modemärkte AG (Haibach, Germania) (reprezentanți: J. Plate și R. Kaase, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Blufin SpA (Carpi, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 aprilie 2013 în cauza R 386/2012-2 pentru incompatibilitate cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „MARINE BLEU”, pentru produse din clasa 25 — cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6 637 193

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Blufin SpA

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „BLUMARINE”, pentru produse din clasa 25

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge cererea de înregistrare

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94


title: Cauza T-20/05: Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Outokumpu și Luvata/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Sectorul tuburilor sanitare din cupru — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Amenzi — Mărimea pieței în cauză — Circumstanță agravantă — Încălcări repetate” )

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/30

         Hotărârea Tribunalului din 19 mai 2010 — Outokumpu și Luvata/Comisia
   (Cauza T-20/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Sectorul tuburilor sanitare din cupru - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Amenzi - Mărimea pieței în cauză - Circumstanță agravantă - Încălcări repetate”)
   2010/C 179/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Outokumpu Oyj (Espoo, Finlanda) și Luvata Oy, fostă Outokumpu Copper Products Oy (Espoo) (reprezentanți: J. Ratliff, barrister, F. Distefano și J. Luostarinen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier și S. Noë, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantelor la articolul 2 litera (j) din Decizia C(2004) 2826 a Comisiei din 3 septembrie 2004 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul SEE (Cazul COMP/E-1/38.069 — Țevi sanitare din cupru).

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Outokumpu Oyj și Lavata Oy la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza F-15/08: Acțiune introdusă la 8 februarie 2008 — Wiame/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/51

         Acțiune introdusă la 8 februarie 2008 — Wiame/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-15/08)
   (2008/C 92/105)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Valérie Wiame (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AST/7/05 de a acorda reclamantei o notă insuficientă pentru a fi înscrisă pe lista de rezervă
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului EPSO/AST/7/05 de a acorda reclamantei o notă insuficientă pentru a fi înscrisă pe lista persoanelor care au reușit la concurs;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-39/17: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2017 – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Comisia

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/54

         Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2017 – Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Comisia
   (Cauza T-39/17)
   (2017/C 104/75)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) (Brest, Franța) (reprezentant: J. Vanden Eynde, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               să declare cererea introductivă admisibilă și fondată și, în consecință;

               —

               să anuleze Decizia Comisiei Europene din 22 noiembrie 2016 [C (2016) 7755 final] în vederea admiterii cererii inițiale a reclamantei, respectiv: „Cu titlu preliminar, semnatarii prezentei doresc să primească, în temeiul Regulamentului nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei, copia completă a chestionarului și a răspunsurilor la care se referă Comisia în avizul său 2016/C 302/03, publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la data de 19 august 2016.”

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în principal patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe interesul public superior pentru divulgarea informațiilor colectate. Comisia ar fi considerat astfel în mod eronat că reclamanta nu a dovedit un asemenea interes public superior, în timp ce acesta este dovedit prin tratatele europene, respectiv articolul 10 alineatul (3) și articolul 11 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană („TUE”), dar și articolul 15 alineatul (1) și articolul 298 alineatele (1) și (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”), precum și articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („Carta”).

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe supremația tratatelor europene și a Cartei față de Regulamentul nr. 1049/2001. Reclamanta consideră că regulamentul menționat, care aduce restricții legale principiilor transparenței, participării și deschiderii, trebuie interpretat și aplicat de o manieră foarte strictă, având în vedere cronologia de adoptare a textelor legale și a Cartei. Astfel, ea apreciază că, pe de o parte, pârâta nu ar fi trebuit să aplice prezumția generală care stabilește că există o atingere cu privire la protecția obiectivelor activităților de anchetă, în măsura în care, în speță, ar fi fost vorba de o anchetă transversală și că, pe de altă parte, pârâta ar fi trebuit să constate că statele membre nu solicitaseră această protecție.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) și a articolului 42 din Cartă care garantează accesul la documentele care vizează una dintre părțile interesate.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea Convenției europene a drepturilor omului, care prevede egalitatea în ceea ce privește accesul la documente în cadrul unui litigiu, chiar și administrativ, în vederea asigurării dreptului la apărare al părților interesate, în special articolele 6 și 13 din Convenție.


title: Cauza F-141/06: Acțiune introdusă la data de 11 decembrie 2006 — Hartwig/Comisia și Parlamentul European

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/39

         Acțiune introdusă la data de 11 decembrie 2006 — Hartwig/Comisia și Parlamentul European
   (Cauza F-141/06)
   (2007/C 20/60)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Marc Hartwig (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: T. Bontinck, avocat)

      Pârâți: Comisia Comunităților Europene și Parlamentul European
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei individuale din 12 aprilie 2006 a Comisiei Comunităților Europene și, respectiv, a deciziei individuale din 27 martie 2006 a Parlamentului European referitoare la trecerea de la statutul de agent temporar la statutul de funcționar;

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, după ce a lucrat câțiva ani pentru Comisie în calitate de agent temporar încadrat la gradul B*7, a promovat concursul extern PE/34/B organizat de Parlamentul European (gradele B5/B4). Prin urmare, el a fost numit funcționar stagiar cu gradul B*3 de către această din urmă instituție, care l-a transferat imediat la Comisie, unde a fost încadrat cu același grad.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamantul invocă încălcarea articolelor 31 și 62 din Statut, precum și a articolelor 5 și 2 din anexa XIII la Statut.
   Reclamantul invocă, în plus, încălcarea principiului încrederii legitime și a principiului menținerii drepturilor câștigate.


title: Cauza C-191/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 5 aprilie 2016 – Romano Pisciotti/Bundesrepublik Deutschland

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/29

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Berlin (Germania) la 5 aprilie 2016 – Romano Pisciotti/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-191/16)
   (2016/C 270/33)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Romano Pisciotti

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebările preliminare

      Vorlagefragen

               1.

                           a)

                           Extrădarea între un stat membru și un stat terț reprezintă o materie care, independent de cazurile particulare, nu intră niciodată sub incidența domeniului de aplicare material al tratatelor, astfel că principiul european al nediscriminării prevăzut la articolul 18 primul paragraf TFUE nu trebuie avut în vedere în cazul aplicării unei norme constituționale [în speță, articolul 16 alineatul 2 prima teză din Legea fundamentală (Grundgesetz, denumită în continuare „GG”)], care interzice numai extrădarea propriilor resortisanți?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la a această întrebare: răspunsul la prima întrebare este diferit în cazul în care extrădarea are loc între un stat membru și Statele Unite ale Americii în temeiul Acordului privind extrădarea între Uniunea Europeană și Statele Unite ale Americii?

               2.

               În măsura în care nu este exclus de la bun început ca în domeniul de aplicare al tratatelor să intre și extrădarea între statele membre și Statele Unite ale Americii:
               Articolul 18 primul paragraf TFUE și jurisprudența Curții cu privire la acesta trebuie interpretate în sensul că un stat membru încalcă în mod nejustificat principiul nediscriminării prevăzut la articolul 18 primul paragraf TFUE în cazul în care, în aplicarea unei norme constituționale [în speță, articolul 16 alineatul 2 prima teză din GG], tratează diferit cererile de extrădare formulate de state terțe în ceea ce privește proprii resortisanți și resortisanții altor state membre, în sensul că îi va extrăda numai pe aceștia din urmă?

               3.

               Dacă în cazurile de mai sus se reține o încălcare a principiului general al nediscriminării prevăzut la articolul 18 primul paragraf TFUE:
               Jurisprudența Curții trebuie interpretată în sensul că, în cazurile precum cel de față în care, înainte ca autoritatea competentă să poată autoriza extrădarea, este necesară o procedură judiciară de control al legalității, al cărei rezultat este obligatoriu pentru autoritatea competentă numai în cazul în care extrădarea este declarată nelegală, poate exista o încălcare gravă și atunci când se produce o încălcare minoră a principiului nediscriminării prevăzut la articolul 18 primul paragraf TFUE sau este necesară o încălcare mai vădită?

               4.

               În cazul în care nu este necesară o încălcare mai vădită:
               Jurisprudența Curții trebuie înțeleasă în sensul că, într-un astfel de caz, trebuie negată existența unei încălcări suficient de grave întrucât, în cazul în care nu există o jurisprudență a Curții referitoare la un caz concret (în speță, domeniul de aplicare material al principiului general al nediscriminării prevăzut la articolul 18 primul paragraf TFUE în legătură cu extrădarea între statele membre și Statele Unite ale Americii), executivul național își poate întemeia decizia făcând trimitere la conformitatea acesteia cu hotărârile pronunțate anterior de instanțele naționale?


title: Cauza C-613/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 30 decembrie 2014 – James Elliott Construction Limited/Irish Asphalt Limited

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 30 decembrie 2014 – James Elliott Construction Limited/Irish Asphalt Limited
   (Cauza C-613/14)
   (2015/C 096/07)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court, Irlanda

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: James Elliott Construction Limited

      Pârâtă: Irish Asphalt Limited

      Întrebările preliminare

               1

                           (a)

                           În cazul în care clauzele unui contract privat obligă o parte să furnizeze un produs fabricat conform unui standard național, adoptat în implementarea unui standard european elaborat în temeiul unui mandat acordat de Comisia Europeană în conformitate cu dispozițiile Directivei privind materialele de construcții (89/106/CEE) (1), interpretarea standardului menționat este o problemă în privința căreia se poate solicita Curții de Justiție a Uniunii Europene să se pronunțe cu titlu preliminar în temeiul articolului 267 TFUE?

                           (b)

                           În cazul în care răspunsul la prima întrebare litera (a) este afirmativ, standardul EN13242:2002 impune ca respectarea sau încălcarea lui să fie dovedită numai prin încercări efectuate în conformitate cu standardele (care nu au fost elaborate în temeiul unui mandat) adoptate de CEN (Comité Européen de Normalisation) și menționate în standardul EN13242:2002, realizate la data fabricării și/sau furnizării, sau încălcarea standardului (și, în consecinţă, încălcarea contractului) poate fi dovedită prin încercări efectuate ulterior, dacă rezultatele acestor încercări probează în mod logic încălcarea standardului?

               2

               Atunci când este sesizată cu o acţiune de drept privat privind încălcarea unui contract în ceea ce privește un produs fabricat conform unui standard european elaborat în temeiul unui mandat acordat de Comisia Europeană în conformitate cu Directiva privind materialele de construcții, o instanță națională are obligația de a nu aplica dispozițiile dreptului național care implică cerințe în ceea ce privește caracterul vandabil și caracterul adecvat scopului sau calitatea, pentru motivul că fie cerințele prevăzute de lege, fie aplicarea lor creează standarde sau impun specificații sau cerințe tehnice care nu au fost notificate în conformitate cu dispozițiile Directivei privind standardele tehnice (98/34/CE) (2)?

               3

               O instanță națională sesizată cu o acțiune privind încălcarea unui contract privat, pretins rezultată din încălcarea unei cerințe privind caracterul vandabil sau îndeplinirea condițiilor de utilizare (prevăzută în mod implicit într-un contract dintre părți de o dispoziție legală care nu a fost modificată de părți sau la care acestea nu au renunțat), referitoare la un produs fabricat în conformitate cu standardul EN13242:2002, are obligația de a prezuma că produsul este de calitate vandabilă și adecvat scopului său și, dacă răspunsul este afirmativ, o astfel de prezumție poate să fie înlăturată numai dacă se face dovada nerespectării standardului EN13242:2002 prin încercări efectuate în conformitate cu încercările și protocoalele menționate în standardul EN13242:2002, realizate la data furnizării produsului?

               4

               În cazul în care răspunsurile la prima întrebare litera (a) și la a treia întrebare sunt afirmative, se prevede prin standardul EN13242:2002 sau în temeiul acestuia o limită pentru conținutul total de sulfură din agregate, astfel încât respectarea acestei limite să fie obligatorie, printre altele, pentru a se prezuma existența caracterului vandabil și îndeplinirea condițiilor de utilizare?

               5

               În cazul în care răspunsurile la prima întrebare litera (a) și la a treia întrebare sunt ambele afirmative, este necesară dovada că produsul purta marcajul „CE” pentru a se putea invoca prezumția instituită în anexa ZA la standardul EN13242:2002 și/sau la articolul 4 din Directiva privind materialele de construcții (89/106/CEE)?

      (1)  Directiva 89/106/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții (JO L 40, p. 12, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 3).

      (2)  Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207).


title: Cauza T-489/10: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Eroare de apreciere” )

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/30

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul
   (Cauza T-489/10) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Eroare de apreciere)
   2013/C 325/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran) și celelalte 17 reclamante ale căror nume figurează în anexa hotărârii (reprezentanți: F. Randolph, QC, M. Lester, barrister și M. Taher, solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtelor: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis și T. Scharf, agenți) și Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și É. Ranaivoson, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO L 197, 29.7.2010, p. 19), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 195, p. 25), a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 281, p. 81), a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO L 332, 4.12.2012, p. 31)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc Islamic Republic of Iran Shipping Lines, precum și celelalte 17 reclamante ale căror nume figurează în anexă:

                           —

                           anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC;

                           —

                           anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 668/2010 al Consiliului din 26 iulie 2010 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413;

                           —

                           anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007;

                           —

                           anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010.

               2.

               Efectele Deciziei 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644, sunt menținute în ceea ce privește Islamic Republic of Iran Shipping Lines, precum și celelalte 17 reclamante ale căror nume figurează în anexă, până când anularea Regulamentului nr. 267/2012 începe să producă efecte.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Islamic Republic of Iran Shipping Lines, precum și de celelalte 17 reclamante ale căror nume figurează în anexă.

               4.

               Comisia Europeană și Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauzele conexate T-589/14 și T-772/14: Hotărârea Tribunalului din 25 februarie 2016 – Musso/Parlamentul („Regim financiar al deputaților din Parlament — Pensie pentru limită de vârstă — Obligația deputaților francezi de a solicita drepturile de pensie pe lângă regimurile naționale — Regula anticumul — Norme de aplicare a Statutului deputaților — Decizie adoptată în urma procedurii de reclamație — Notă de debit — Decizie de suspendare a plății pensiei — Principiul contradictorialităţii — Termen rezonabil — Obligația de motivare”)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/28

         Hotărârea Tribunalului din 25 februarie 2016 – Musso/Parlamentul
   (Cauzele conexate T-589/14 și T-772/14) (1)

   ((„Regim financiar al deputaților din Parlament - Pensie pentru limită de vârstă - Obligația deputaților francezi de a solicita drepturile de pensie pe lângă regimurile naționale - Regula anticumul - Norme de aplicare a Statutului deputaților - Decizie adoptată în urma procedurii de reclamație - Notă de debit - Decizie de suspendare a plății pensiei - Principiul contradictorialităţii - Termen rezonabil - Obligația de motivare”))
   (2016/C 118/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: François Musso (Ajaccio, Franța) (reprezentanți: A. Gross și L. Stachnik, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Biroului Parlamentului din 26 iunie 2014 de confirmare a deciziei Secretariatului General al Parlamentului din 17 octombrie 2011, prin care fusese determinat cuantumul lunar al drepturilor de pensie, ținând seama de sumele primite de la două case de pensii franceze și se decisese că era necesar să se acopere un cuantum de 127 065,19 euro și, pe de altă parte, cerere de anulare a deciziei Parlamentului din 22 septembrie 2014

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Domnul François Musso suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014.


title: Cauzele conexate T-322/14 și T-325/14: Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2016 – mobile.international/EUIPO – Rezon (mobile.de) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de nulitate — Mărci ale Uniunii Europene verbală şi figurativă mobile.de — Marcă naţională figurativă anterioară mobile — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 15 alineatul (1), articolul 57 alineatul (2) şi articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Norma 40 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”]

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/9

         Hotărârea Tribunalului din 12 mai 2016 – mobile.international/EUIPO – Rezon (mobile.de)
   (Cauzele conexate T-322/14 și T-325/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de nulitate - Mărci ale Uniunii Europene verbală şi figurativă mobile.de - Marcă naţională figurativă anterioară mobile - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 15 alineatul (1), articolul 57 alineatul (2) şi articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Norma 40 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95”])
   (2016/C 232/10)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: mobile.international GmbH (Kleinmachnow, Germania) (reprezentant: T. Lührig, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Rezon OOD (Sofia, Bulgaria) (reprezentanţi: P. Kanchev și T. Ignatova, avocați)

      Obiectul

   Două acţiuni formulate împotriva Deciziilor Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 ianuarie (cauza R 922/2013 1) şi din 13 februarie 2014 (cauza R 951/2013 1), privind două proceduri de anulare între mobile.international GmbH şi Rezon OOD

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunile.

               2)

               Obligă mobile.international GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza C-160/16: Acțiune introdusă la 18 martie 2016 - Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/3

         Acțiune introdusă la 18 martie 2016 - Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-160/16)
   (2016/C 251/04)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și K. Talabér-Ritz)

      Pârâtă: Republica Elenă

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin necomunicarea către Comisie a unui raport privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor, astfel cum impune articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2010/31/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor, astfel cum a fost completat prin Regulamentul delegat (UE) nr. 244/2012 (2) al Comisiei din 16 ianuarie 2012 de stabilire a unui cadru metodologic comparativ de calcul al nivelurilor optime, din punctul de vedere al costurilor, ale cerințelor minime de performanță energetică a clădirilor și a elementelor acestora, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei dispoziții;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               La 18 martie 2016, Comisia Europeană a formulat o acțiune împotriva Republicii Elene prin care solicită Curții să constate că, prin necomunicarea către Comisie a unui raport privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor, astfel cum impune articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor, astfel cum a fost completat prin Regulamentul delegat (UE) nr. 244/2012 al Comisiei din 16 ianuarie 2012 de stabilire a unui cadru metodologic comparativ de calcul al nivelurilor optime, din punctul de vedere al costurilor, ale cerințelor minime de performanță energetică a clădirilor și a elementelor acestora, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei dispoziții.

               2.

               Prin acțiunea formulată, Comisia susține că, în pofida cererilor sale repetate în acest sens, autoritățile elene nu i-au comunicat încă raportul definitiv privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor ale cerințelor minime de performanță energetică a clădirilor și a elementelor acestora, prin utilizarea cadrului metodologic comparativ stabilit prin Regulamentul delegat (UE) nr. 244/2012 al Comisiei și că, în consecință, există o neîndeplinire a obligațiilor stabilite prin articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2010/31/UE.

      (1)  JO 2010 L 153, p. 13.

      (2)  JO 2012 L 81, p. 18.


title: Cauza T-342/12: Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Fuchs/OAPI OHMI – Les Complices (Stea într-un cerc) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând o stea într-un cerc — Mărci comunitară și națională figurative anterioare reprezentând o stea într-un cerc — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Caracter distinctiv al mărcii anterioare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Decăderea din drepturile asupra mărcii comunitare anterioare — Menținerea interesului de a exercita acțiunea — Inexistența unei nepronunțări parțiale asupra fondului” ]

text:
               24.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 421/32

         Hotărârea Tribunalului din 8 octombrie 2014 – Fuchs/OAPI OHMI – Les Complices (Stea într-un cerc)
   (Cauza T-342/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând o stea într-un cerc - Mărci comunitară și națională figurative anterioare reprezentând o stea într-un cerc - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Caracter distinctiv al mărcii anterioare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Decăderea din drepturile asupra mărcii comunitare anterioare - Menținerea interesului de a exercita acțiunea - Inexistența unei nepronunțări parțiale asupra fondului”])
   2014/C 421/43
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamant: Max Fuchs (Freyung, Germania) (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Les Complices SA (Montreuil-sous-Bois, Franța)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 8 mai 2012 (cauza R-2040/2011-5), privind o procedură de opoziție între Les Complices SA și domnul Max Fuchs.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Max Fuchs la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 295, 29.9.2012.


title: Cauza T-474/11: Ordonanța Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Oster Weinkellerei/OAPI — Viñedos Emiliana (Igama) ( „Marcă comunitară — Anularea mărcii opuse — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/17

         Ordonanța Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Oster Weinkellerei/OAPI — Viñedos Emiliana (Igama)
   (Cauza T-474/11) (1)

   (Marcă comunitară - Anularea mărcii opuse - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 164/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Andreas Oster Weinkellerei KG (Cochem, Germania) (reprezentant: N. Schindler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Viñedos Emiliana, SA (Las Condes, Santiago, Chile)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 iunie 2011 (cauza R 637/2010-2), privind o procedură de opoziție între Andreas Oster Weinkellerei KG și Viñedos Emiliana, SA

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra acțiunii.

               2.

               Reclamanta și OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată

      (1)  JO C 319, 29.10.2011.


title: Cauza T-122/14: Hotărârea Tribunalului din 9 iunie 2016 – Italia/Comisia („Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care s-a constatat neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Penalitate cu titlu cominatoriu — Decizie de lichidare a penalității cu titlu cominatoriu — Metodă de calcul al dobânzilor aplicabile recuperării ajutoarelor ilegale — Dobândă compusă”)

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/39

         Hotărârea Tribunalului din 9 iunie 2016 – Italia/Comisia
   (Cauza T-122/14) (1)

   ((„Neexecutarea unei hotărâri a Curții prin care s-a constatat neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Penalitate cu titlu cominatoriu - Decizie de lichidare a penalității cu titlu cominatoriu - Metodă de calcul al dobânzilor aplicabile recuperării ajutoarelor ilegale - Dobândă compusă”))
   (2016/C 270/43)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistat de S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, G. Conte și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și vizând anularea Deciziei C(2013) 8681 final a Comisiei din 6 decembrie 2013, prin care, în executarea Hotărârii din 17 noiembrie 2011, Comisia/Italia (C-496/09, EU:C:2011:740), Comisia a stabilit cuantumul penalităţii cu titlu cominatoriu datorate de Republica Italiană pentru semestrul cuprins între 17 mai 2012 şi 17 noiembrie 2012.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia C(2013) 8681 final a Comisiei din 6 decembrie 2013.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 7.4.2014.


title: Cauza F-76/14: Acțiune introdusă la 7 august 2014 – ZZ/Comisia

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/30

         Acțiune introdusă la 7 august 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-76/14)
   2014/C 388/38
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: G. Suárez de Castro și M. Orman, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a concursului EPSO/AD/248/13.

      Concluziile reclamantului

               —

               Includerea reclamantului pe lista de rezervă a concursului menționat, având în vedere că pe lista de rezervă a concursului EPSO/AD/248/13 pentru constituirea unei rezerve în vederea recrutării de administratori în domeniul 1 al Securității clădirilor rămâne un loc liber și că reclamantul a obținut un punctaj de 53,38, peste punctajul minim stabilit de EPSO, 51,01;

               —

               în subsidiar, având în vedere multiplele neregularități detectate în evaluarea probei d), anularea evaluării acestei probe și reclasarea candidaților concursului în funcție de restul notelor obținute, cu privire la care nu au existat neregularități;

               —

               în cazul admiterii cererii, obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-134/15: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2016 – salesforce.com/EUIPO (SOCIAL.COM) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SOCIAL.COM — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b)și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/21

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2016 – salesforce.com/EUIPO (SOCIAL.COM)
   (Cauza T-134/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SOCIAL.COM - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b)și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 287/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: salesforce.com, Inc. (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentanți: A. Nordemann și M. Maier, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 20 ianuarie 2015 (cauza R 1752/2014-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal SOCIAL.COM ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă salesforce.com, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauza C-406/13: Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 11 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/România

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/10

         Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 11 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/România
   (Cauza C-406/13) (1)

   (2015/C 056/13)
   Limba de procedură: româna
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 260, 7.9.2013.


title: Cauza T-81/13: Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2014 – FTI Touristik/OAPI (BigXtra) [ „Marcă comunitară  — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BigXtra  — Motiv absolut de refuz  — Lipsa caracterului distinctiv  — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/34

         Hotărârea Tribunalului din 21 martie 2014 – FTI Touristik/OAPI (BigXtra)
   (Cauza T-81/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BigXtra - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 142/43
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: FTI Touristik GmbH (München, Germania) (reprezentant: A. Parr, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 29 noiembrie 2012 (cauza R 2521/2011-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal BigXtra

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă FTI Touristik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013.


title: Cauza T-241/16: Acțiune introdusă la 13 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – WE Brand (EW)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/40

         Acțiune introdusă la 13 mai 2016 – El Corte Inglés/EUIPO – WE Brand (EW)
   (Cauza T-241/16)
   (2016/C 251/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: J. Rivas Zurdo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: WE Brand Sàrl (Luxemburg, Luxemburg)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care include elementul verbal „EW” – cererea de înregistrare nr. 12 326 468

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 11/02/2016 în cauza R 426/2015-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea părții sau a părților care se opun prezentei acțiuni la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-508/08: Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/18

         Acțiune introdusă la 20 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta
   (Cauza C-508/08)
   (2009/C 32/28)
   Limba de procedură: malteza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Aquilina, K. Simonsson, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în special în temeiul articolelor 1 și 4 din Regulamentul (CEE) nr. 3577/92 (1) al Consiliului din 7 decembrie 1992 de aplicare a principiului liberei circulații a serviciilor la transporturile maritime în interiorul statelor membre (cabotaj maritim), întrucât a încheiat, la 16 aprilie 2004, în lipsa unei cereri de ofertă prealabile, un contract exclusiv de achiziții publice de servicii cu societatea „Gozo Channel Company Ldt” (GCCL);

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Pentru a putea încheia un contract de achiziții publice de servicii de cabotaj maritim între Malta și Gozo, autoritățile malteze trebuie să fie în măsură să demonstreze că acel contract este necesar pentru a asigura un serviciu corect pe ruta în cauză și că respectivul contract este proporțional în lumina obiectivului urmărit.
   Deși Comisia recunoaște în primul rând că un serviciu satisfăcător este fundamental pentru ruta Malta — Gozo, aceasta constată pe de altă parte că, în acest caz, autoritățile malteze nu au dovedit acest lucru în niciun fel; în acest sens, autoritățile nici nu au încercat să determine dacă unul sau mai mulți operatori aveau capacitatea să asigure acest serviciu în aceleași condiții numai pe o bază pur comercială. În plus, acestea nu au demonstrat că exclusivitatea acordată GCCL este proporțională și adaptată pentru atingerea acestui obiectiv.
   Înafara acestui aspect, împrejurarea că acest contract a fost încheiat fără o cerere de ofertă prealabilă la nivel comunitar, destinată să asigure un acces pe piață pe o bază nediscriminatorie a oricărui operator, contravine cerințelor prevăzute în Regulamentul nr. 3577/92.

      (1)  JO L 364, p. 7.


title: Cauza C-274/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 18 mai 2017 – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/32

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 18 mai 2017 – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH
   (Cauza C-274/17)
   (2017/C 239/40)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce

      Pârâtă: TUIfly GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Absența pentru motive medicale a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: absența spontană a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, motivată de o grevă neconformă cu legislația muncii și cu contractul colectiv de muncă („grevă spontană”) este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004? În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ prima sau la a doua întrebare: împrejurarea excepțională trebuie să fi existat cu privire la zborul anulat sau operatorul efectiv de transport aerian poate să elaboreze un nou plan de zbor pentru motive economice?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua ă întrebare: noțiunea de caracter evitabil se raportează la împrejurarea excepțională sau la consecințele producerii împrejurării excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol.12, p. 218)


title: Cauza C-547/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Regatul Unit) la 1 decembrie 2014 – Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Regatul Unit) la 1 decembrie 2014 – Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health
   (Cauza C-547/14)
   (2015/C 056/09)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited

      Pârât: Secretary of State for Health

      Alte părți: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited and Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG and Benkert UK Limited, Joh. Wilh. Von Eicken GmbH

      Întrebările preliminare

   Următoarele întrebări referitoare la Directiva 2014/40/UE (1) (denumită în continuare „directiva” sau „TPD2”) sunt adresate Curţii de Justiţie a Uniunii Europene (denumită în continuare „CJUE” sau „Curtea”) în vederea pronunţării unei decizii preliminare în temeiul articolului 267 TFUE:

      Temei juridic

               1)

               Directiva este în totalitate sau în parte nevalidă din cauză că articolul 114 TFUE nu oferă un temei juridic adecvat? În special:

                           (a)

                           În ceea ce priveşte articolul 24 alineatul (2) din directivă:

                                       (i)

                                       în ce măsură interpretarea sa corespunzătoare permite statelor membre sa adopte norme mai stricte referitoare la „standardizarea” ambalajelor produselor din tutun; şi

                                       (ii)

                                       din perspectiva acestei interpretări, articolul 24 alineatul (2) este nevalid din cauză că articolul 114 TFUE nu oferă un temei juridic adecvat?

                           (b)

                           Articolul 24 alineatul (3) din TPD2, care permite statelor membre să interzică o categorie de produse din tutun sau produse conexe în anumite împrejurări, este nevalid din cauză că articolul 114 TFUE nu oferă un temei juridic adecvat?

                           (c)

                           Faptul că articolul 114 TFUE nu oferă un temei juridic adecvat determină nevaliditatea următoarelor dispoziţii:

                                       (i)

                                       dispoziţiile cuprinse în capitolul II din titlul II din TPD2, care se referă la ambalare şi etichetare;

                                       (ii)

                                       articolul 7 din TPD2, în măsura în care interzice ţigaretele cu mentol şi produsele din tutun cu o aromă caracteristică;

                                       (iii)

                                       articolul 18 din TPD2, care permite statelor membre să interzică vânzările transfrontaliere la distanță de produse din tutun; şi

                                       (iv)

                                       articolul 3 alineatul (4) şi articolul 4 alineatul (5) din TPD2, care deleagă Comisiei competenţe legate de nivelurile emisiilor?

      Proporţionalitatea şi drepturile fundamentale

               2)

               În ceea ce privește articolul 13 din TPD2:

                           (a)

                           interpretarea sa corespunzătoare interzice menţiunile adevărate şi fără caracter înşelător despre produsele din tutun pe ambalajul produsului; şi

                           (b)

                           dacă răspunsul este afirmativ, acesta este nevalid din cauză că încalcă principiul proporţionalităţii şi/sau articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale?

               3)

               Sunt nevalide din cauză că încalcă principiul proporționalității toate sau vreuna dintre următoarele dispoziţii ale TPD2:

                           (a)

                           articolul 7 alineatele (1) şi (7), în măsura în care interzice introducerea pe piaţă a produselor de tutun a căror aromă caracteristică este mentolul şi a produselor din tutun care conţin arome în oricare dintre componentele lor;

                           (b)

                           articolul 8 alineatul (3), articolul 9 alineatul (3), articolul 10 alineatul (l) litera (g) şi articolul 14, în măsura în care impun diverse cerinţe referitoare la standardizarea ambalajelor; și

                           (c)

                           articolul 10 alineatul (l) literele (a) şi (c), în măsura în care impune ca avertismentele de sănătate să acopere 65 % din aria externă atât a suprafeței anterioare, cât și a celei posterioare, ale pachetului unitar și ale oricărui ambalaj exterior?

      Delegarea/punerea în aplicare

               4)

               Sunt nevalide din cauză că încalcă articolul 290 TFUE toate sau vreuna dintre următoarele dispoziţii din TPD2:

                           (a)

                           articolul 3 alineatele (2) şi (4) privind nivelurile maxime ale emisiilor;

                           (b)

                           articolul 4 alineatul (5) referitor la metodele de măsurare a emisiilor;

                           (c)

                           articolul 7 alineatele (5), (11) şi (12) privind reglementarea ingredientelor;

                           (d)

                           articolul 9 alineatul (5), articolul 10 alineatul (l) litera (f) și alineatul (3), articolul 11 alineatul (6), articolul 12 alineatul (3) şi articolul 20 alineatul (12) privind avertismentele de sănătate;

                           (e)

                           articolul 20 alineatul (11) privind interzicerea ţigaretelor electronice şi/sau a flacoanelor de reumplere; şi/sau

                           (f)

                           articolul 15 alineatul (12) privind contracte de stocare de date?

               5)

               Articolul 3 alineatul (4) şi articolul 4 alineatul (5) din TPD2 sunt nevalide din cauză că încalcă principiul securităţii juridice şi/sau deleagă competenţe în mod ilicit organismelor externe care nu sunt obligate să respecte garanţiile procedurale impuse de dreptul Uniunii?

               6)

               Sunt nevalide din cauză că încalcă articolul 291 TFUE toate sau vreuna dintre următoarele dispoziţii din TPD2:

                           (a)

                           articolul 6 alineatul (1) privind obligaţiile de raportare;

                           (b)

                           articolul 7 alineatele (2)-(4) şi (10) privind acte de punere în aplicare care au ca obiect interzicerea produselor din tutun în anumite împrejurări; şi/sau

                           (c)

                           articolul 9 alineatul (6) şi articolul 10 alineatul (4) privind avertismentele de sănătate?

      Subsidiaritatea

               7)

               TPD2 şi, în special, articolul 7, articolul 8 alineatul (3), articolul 9 alineatul (3), articolul 10 alineatul (l) litera (g) și articolele 13 şi 14 sunt nevalide din cauză că nu respectă principiul subsidiarităţii?

      (1)  Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO L 127, p. 1).


title: Hotărârea Curții din 11 decembrie 2012 în cauza E-2/12 – HOB-vín ehf./The State Alcohol and Tobacco Company of Iceland (ÁTVR) (Libera circulație a mărfurilor – Directiva 2000/13/CE – Produse vizate – Etichetarea produselor alimentare – Etichetarea înșelătoare – Lipsa notificării unei măsuri naționale Autorității AELS de Supraveghere – Justificare – Răspunderea statului)

text:
               25.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/33

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 11 decembrie 2012
   în cauza E-2/12
   HOB-vín ehf./The State Alcohol and Tobacco Company of Iceland (ÁTVR)
   (Libera circulație a mărfurilor – Directiva 2000/13/CE – Produse vizate – Etichetarea produselor alimentare – Etichetarea înșelătoare – Lipsa notificării unei măsuri naționale Autorității AELS de Supraveghere – Justificare – Răspunderea statului)
   2013/C 118/09
   În cauza E-2/12, HOB-vín ehf./The State Alcohol and Tobacco Company of Iceland (ÁTVR) – CERERE înaintată Curții de Justiție în temeiul articolului 34 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Héraðsdómur Reykjavíkur (tribunalul districtual din Reykjavik) cu privire la compatibilitatea cu Acordul privind SEE a legislației naționale conform căreia un monopol de stat asupra vânzării cu amănuntul de alcool poate refuza, în anumite împrejurări, vânzarea de băuturi alcoolice care sunt produse și comercializate legal într-un alt stat membru al SEE, Curtea, constituită din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, s-a pronunțat la data de 11 decembrie 2012 după cum urmează:

               1.

               Articolul 18 din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora, se opune aplicării unor norme cum ar fi cea menționată la articolul 5.10 din normele de selecție a produselor, conform căreia ÁTVR refuză vânzarea de băuturi alcoolice care sunt produse și comercializate legal într-un alt stat membru al SEE pe motiv că etichetele acestor produse conțin informații tendențioase sau care nu au legătură cu produsele.
               Nu are importanță dacă normele de selecție a produselor se aplică sau nu atât produselor autohtone, cât și celor străine.

               2.

               Un exemplu de normă națională este articolul 8 din Regulamentul nr. 828/2005 al Islandei privind producția în scopuri comerciale, importul și comerțul cu ridicata al băuturilor alcoolice, articol conform căruia este obligatoriu ca pentru băuturile care conțin mai mult de 1,2 % alcool în volum, pe lângă menționarea tăriei alcoolice dobândite în volume, să se menționeze pe ambalajele acestora și faptul că au conținut alcoolic; o asemenea normă nu poate fi considerată eficientă și nu poate fi lăsată să impună obligații împovărătoare persoanelor fizice și operatorilor economici dacă a fost adoptată fără să țină cont de procedura stabilită la articolul 19 din Directiva 2000/13/CE.

               3.

               Persoanele fizice și operatorii economici cărora aplicarea incorectă a Directivei 2000/13/CE le-a adus prejudicii pot să invoce dreptul la libera circulație a mărfurilor pentru a putea angaja răspunderea statului pentru încălcarea legislației SEE.
               Prejudiciile cauzate de o măsură națională ca cea menționată la prima întrebare pot antrena răspunderea statului dacă instanța națională constată că aplicarea legislației naționale sau a dispozițiilor administrative constituie o încălcare suficient de gravă a legislației SEE și că există o legătură cauzală directă între nerespectarea obligației care îi revine statului și prejudiciile aduse părții vătămate.
               Atunci când prejudiciile sunt cauzate de aplicarea unei măsuri naționale ca cea menționată la a doua întrebare, încălcarea legislației SEE este suficient de gravă dacă se consideră că legislația națională sau dispozițiile administrative nu pot fi considerate eficace datorită lipsei notificării acestei încălcări în temeiul articolului 19 din Directiva 2000/13/CE. O asemenea încălcare antrenează răspunderea statului dacă instanța națională constată că există o legătură cauzală directă între nerespectarea obligației care îi revine statului și prejudiciile aduse părții vătămate.


title: Cauza F-22/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 12 decembrie 2013 — Hall/Comisia și CEPOL (Funcție publică — Remunerație — Alocații familiale — Alocație pentru copilul aflat în întreținere — Alocație școlară — Copii ai soției reclamantului care nu locuiesc la domiciliul cuplului — Condiții de acordare)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/28

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 12 decembrie 2013 — Hall/Comisia și CEPOL
   (Cauza F-22/12) (1)

   (Funcție publică - Remunerație - Alocații familiale - Alocație pentru copilul aflat în întreținere - Alocație școlară - Copii ai soției reclamantului care nu locuiesc la domiciliul cuplului - Condiții de acordare)
   2014/C 39/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mark Hall (Petersfield, Regatul Unit) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți) și Colegiul European de Poliție (CEPOL) (reprezentant: F. Bánfi, agent)

      Obiectul

   Cererea de anulare a deciziilor de respingere a cererii reclamantului de acordare a alocației pentru copilul aflat în întreținere și a alocațiilor școlare pentru cei trei copii ai soției sale pentru perioada în care aceștia mai locuiau încă în Filipine

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea în măsura în care vizează Colegiul European de Poliție.

               2.

               Anulează decizia implicită din 25 martie 2011, precum și decizia explicită din 11 iulie 2011 a Comisiei Europene prin care s-a respins cererea de alocație pentru copilul aflat în întreținere și cererea de alocație școlară pentru cei trei copii ai soției domnului Hall pentru perioada în care aceștia mai locuiau încă în Filipine.

               3.

               Respinge în rest acțiunea îndreptată împotriva Comisiei Europene.

               4.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile efectuate de domnul Hall.

               5.

               Obligă pe domnul Hall să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Colegiul European de Poliție.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012, p. 35.


title: Cauza C-296/16 P: Recurs introdus la 25 mai 2016 de Dextro Energy GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 martie 2016 în cauza T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG/Comisia Europeană

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/14

         Recurs introdus la 25 mai 2016 de Dextro Energy GmbH & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 16 martie 2016 în cauza T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-296/16 P)
   (2016/C 287/18)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Dextro Energy GmbH & Co. KG (reprezentanți: M. Hagenmeyer și T. Teufer, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curţii:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 16 martie 2016, pronunţată în cauza T-100/15;
               În cazul în care recursul este considerat întemeiat, se solicită admiterea în întregime a cererilor formulate la instanţa de fond:

                           1.

                           anularea Regulamentului (UE) nr.o2015/8 (1) al Comisiei din 6 ianuarie 2015 de refuzare a autorizării anumitor mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare, altele decât cele care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire și la dezvoltarea și sănătatea copiilor;

                           2.

                           obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta reproşează mai întâi că Tribunalul a aplicat un criteriu de apreciere inexact:
   Apreciind că, pentru „elementele de fapt de ordin ştiinţific şi tehnic foarte complexe” puterea de apreciere a intimatei este supusă doar unui control împotriva abuzurilor, Tribunalul a renunţat de la început să exercite o mare parte a controlului puterii de apreciere. Or, Tribunalul şi Curtea au obligaţia de a exercita acest control. Aprecierea Tribunalului şi a Curţii nu se limitează la un simplu control al eventualelor abuzuri comise de intimată în exercitarea puterii sale de apreciere. Dimpotrivă, revine instanţei Uniunii să controleze dacă intimata a interpretat în mod corect dispoziţiile legiuitorului Uniunii prevăzute la articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 şi dacă, raportat la aceste dispoziţii, aceasta şi-a exercitat în mod adecvat puterea de apreciere. Controlul jurisdicţional trebuie să vizeze orice formă de abuz de putere. Acest control nu a avut loc din cauza unei ordini şi a unei evaluări eronate a „altor factori legitimi cu relevanţă pentru problema luată în considerare”.
   Recurenta susţine în plus că s-a încălcat articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nro1924/2006 şi a invocat trei motive:
   În primul rând, aceasta susţine că refuzul de a autoriza menţiunile de sănătate în litigiu au avut la bază erori de apreciere ale intimatei. Acest punct de vedere decurge mai întâi, în opinia sa, din aprecierea prevăzută la articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr.o1924/2006 privind factorii legitimi şi relevanţi. Orice factor legitim şi relevant avut în vedere nu poate justifica omisiunea de a lua în considerare informaţii exacte în mod obiectiv şi suficient de dovedite ştiinţific. În opinia recurentei, din considerentul (17) al regulamentului menţionat rezultă că aceşti factori nu pot constitui „aspectul principal” care să fie avut în vedere pentru decizia de autorizare. „Aspectul principal” care trebuie avut în vedere în privinţa menţiunilor de sănătate trebuie să fie, în opinia sa, „justificarea ştiinţifică”. Această ordine este prevăzută la articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr.o1924/2006. Avizul autorităţii se află pe primul loc.
   În al doilea rând, recurenta consideră că intimata nu şi-a exercitat în mod corect puterea de apreciere conferită de articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr.o1924/2006, întrucât a prezumat în mod greşit că menţiunile reclamantei erau de natură să transmită „un mesaj contradictoriu şi ambiguu consumatorilor”. În opinia sa, o menţiune privind efectele dovedite ale glucozei nu înseamnă nici că trebuie să se consume zahăr sau să se consume într-o cantitate mai mare, nici că nu există nicio recomandare de la terţi de a reduce consumul de zahăr. Nu se poate deci vorbi despre o contradicţie mai ales în cazul bărbaţilor şi a femeilor sănătoşi, activi şi cu o anduranţă ridicată precum în menţiunile în discuţie.
   În al treilea rând, recurenta apreciază că pârâta a săvârşit o altă eroare de apreciere în raport cu articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006, prin faptul că a apreciat greşit că susţinerile reclamantei sunt neclare şi insidioase. Pentru a induce în eroare un consumator mediu, suficient de atent şi de avizat, menţiunile de sănătate ale recurentei ar trebui să nu fie de încredere. Or, aceasta nu este în mod clar situaţia.
   Recurenta invocă, în plus, o încălcare a principiului proporţionalităţii.
   Recurenta apreciază că prin refuzul autorizării menţiunilor sale de sănătate, pârâta încalcă principiul proporţionalităţii. În opinia sa, atunci când intimata îşi exercită puterea de apreciere, este obligată, ca instituţie a Uniunii, să respecte principiul proporţionalităţii prevăzut la articolul 5 alineatul (4) primul paragraf TUE. Deşi unele principii nutriţionale şi de sănătate acceptate în general constituie singurul motiv de refuz al menţiunilor de sănătate ale recurentei, fără a se ţine suficient cont de împrejurări specifice ale cazului în speţă, există, în opinia recurentei, o încălcare a principiului proporţionalităţii. Astfel, principiile generale nu ar impune în speţă respingerea cererilor, ci ar reclama cel mult condiţii de utilizare şi norme de etichetare specifice ca măsură mai puţin restrictivă. În plus, chiar şi din punct de vedere al sănătăţii şi al alimentaţiei, interdicţia totală şi fără rezervă a unor informaţii obiectiv exacte şi suficient de fundamentate ştiinţific nu constituie o măsură adecvată pentru a atinge un nivel ridicat de protecţie a consumatorului.
   În ultimul rând, recurenta invocă o încălcare a principiului egalităţii de tratament.
   Recurenta apreciază că menţiunile de sănătate încalcă clar şi principiul egalităţii de tratament. În opinia sa, autorizarea este tratată diferit de intimată în situaţii comparabile, deşi nu există niciun motiv obiectiv care să justifice o inegalitate de tratament.

      (1)  JO 2015, L 3, p. 6.


title: Cauza C-300/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH (Taxa pe valoarea adăugată — Operațiuni ale agențiilor de turism — Acordarea de reduceri clienților — Stabilirea bazei de impozitare a prestării de servicii în cadrul unei activități de intermediere)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH
   (Cauza C-300/12) (1)

   (Taxa pe valoarea adăugată - Operațiuni ale agențiilor de turism - Acordarea de reduceri clienților - Stabilirea bazei de impozitare a prestării de servicii în cadrul unei activități de intermediere)
   2014/C 85/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Finanzamt Düsseldorf-Mitte

      Pârâtă: Ibero Tours GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 11 secțiunea C alineatul (1) și a articolului 26 din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Operațiunile agențiilor de turism — Acordarea de reduceri turiștilor, care conduc la reducerea comisionului agenției de turism — Stabilirea bazei de impozitare a serviciului de intermediere

      Dispozitivul

   Dispozițiile celei de A șasea directive 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretate în sensul că principiile definite de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în Hotărârea din 24 octombrie 1996, Elida Gibbs (C-317/94), privind stabilirea bazei de impozitare a taxei pe valoarea adăugată nu sunt aplicabile în cazul în care o agenție de turism care acționează ca intermediar acordă consumatorului final, din proprie inițiativă și pe propriile cheltuieli, o reducere de preț aplicată prestației principale a tur-operatorului.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-292/09: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — Mugraby/Consiliul și Comisia ( Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Abținerea Consiliului și a Comisiei de a lua măsuri împotriva Republicii Libaneze — Pretinsă încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantului și a Acordului de asociere dintre Comunitate și Republica Libaneză — Inadmisibilitate vădită — Acțiune în despăgubire — Acțiune vădit nefondată )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/20

         Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2011 — Mugraby/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-292/09) (1)

   (Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Abținerea Consiliului și a Comisiei de a lua măsuri împotriva Republicii Libaneze - Pretinsă încălcare a drepturilor fundamentale ale reclamantului și a Acordului de asociere dintre Comunitate și Republica Libaneză - Inadmisibilitate vădită - Acțiune în despăgubire - Acțiune vădit nefondată)
   2011/C 319/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Muhamad Mugraby (Beirut, Liban) (reprezentanți: J. Regouw și L. Spigt, avocați)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Vitro, B. Driessen și E. Finnegan, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: C. Tufvesson și S. Boelaert, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, o acțiune în constatarea abținerii nelegale a Consiliului și a Comisiei de a acționa cu privire la cererea reclamantului de adoptare a unor măsuri împotriva Republicii Libaneze pentru motivul unei pretinse încălcări de către aceasta a drepturilor sale fundamentale și a Acordului de asociere dintre Comunitate și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Libaneză, pe de altă parte și, în al doilea rând, o acțiune în despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de reclamant ca urmare a inacțiunii acestor instituții

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Muhamad Mugraby la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza T-434/08: Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Tono/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Împărțirea pieței geografice — Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale — Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu — Probă — Prezumția de nevinovăție” )

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/36

         Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Tono/Comisia
   (Cauza T-434/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Împărțirea pieței geografice - Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale - Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu - Probă - Prezumția de nevinovăție)
   2013/C 156/63
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tono (Oslo, Norvegia) (reprezentanți: S. Teigum și A. Ringnes, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și J. Bourke, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 3 din Decizia C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC), în ceea ce privește Tono.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii principale.

               4.

               Tono și Comisia suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.


title: Cauza C-391/11: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 4 octombrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2000/53/CE — Articolul 2 punctul 3 — Protecția mediului — Vehicule scoase din uz — Noțiunea de producător)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/14

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 4 octombrie 2012 — Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-391/11) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2000/53/CE - Articolul 2 punctul 3 - Protecția mediului - Vehicule scoase din uz - Noțiunea de producător)
   2012/C 366/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Marghelis și M. Patakia, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet și T. Materne, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea în termenul prevăzut a actelor necesare pentru a se conforma dispozițiilor articolului 2 punctele 1 și 3 și ale articolului 5 alineatele (1), (2) și (4) din Directiva 2000/53/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind vehiculele scoase din uz (JO L 269, p. 34, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 142) — Noțiunile „vehicul” și „producător” — Gratuitate a livrării vehiculelor scoase din uz subordonată unor condiții neprevăzute de directivă

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Comisia Europeană și Regatul Belgiei suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 305, 15.10.2011.


title: Cauza T-66/13: Hotărârea Tribunalului din 16 iulie 2014 – Langguth Erben/OAPI (Forma unei sticle de băutură alcoolică) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale — Forma unei sticle de băutură alcoolică — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2), articolul 75, articolul 76 alineatul (1) și articolul 77 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/41

         Hotărârea Tribunalului din 16 iulie 2014 – Langguth Erben/OAPI (Forma unei sticle de băutură alcoolică)
   (Cauza T-66/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale - Forma unei sticle de băutură alcoolică - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2), articolul 75, articolul 76 alineatul (1) și articolul 77 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 292/50
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Traben-Trarbach, Germania) (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Marten, G. Schneider și D. Walicka, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 22 noiembrie 2012 (cauza R 129/2012-1), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn tridimensional constituit din forma unei sticle de băutură alcoolică

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

      (1)  JO C 108, 13.4.2013.


title: Cauza T-128/15: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/OAPI – Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziţie — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale RED RIDING HOOD — Mărci naţională şi internaţională verbale anterioare ROTKÄPPCHEN — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Lipsa similitudinii semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/50

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2015 – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/OAPI – Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD)
   (Cauza T-128/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale RED RIDING HOOD - Mărci naţională şi internaţională verbale anterioare ROTKÄPPCHEN - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Lipsa similitudinii semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 048/57)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Freyburg, Germania) (reprezentant: W. Berlit, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: J. Lewis şi A. Folliard-Monguiral, agenţi)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Alberto Ruiz Moncayo (Entrena, Spania) (reprezentant: E. Valentín Prades, avocat)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 ianuarie 2015 (cauza R 1012/2014-4), privind o procedură de opoziţie între Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH şi domnul Alberto Ruiz Moncayo

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauza C-509/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Spania) la 13 noiembrie 2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/Luis Aira Pascual și alții

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Spania) la 13 noiembrie 2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/Luis Aira Pascual și alții
   (Cauza C-509/14)
   (2015/C 026/18)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

      Celelalte părți: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. și FOGASA

      Întrebarea preliminară

   Articolul l litera (b) din Directiva 2001/23/CE (1) a Consiliului din 12 martie 2001 coroborat cu articolul 4 alineatul (1) din aceasta se opune unei interpretări a legislației spaniole de transpunere în sensul că o întreprindere din sectorul public – titulară a unui serviciu inerent propriei sale activități și care necesită mijloace materiale specifice, pe care l-a realizat prin contract de gestionare a unui serviciu public, impunând întreprinderii contractante utilizarea acestor mijloace aflate în proprietatea sa – nu este supusă obligației de subrogare în cazul în care decide să nu prelungească contractul și să își asume direct executarea acestuia, utilizând personal propriu și excluzându-l pe cel utilizat de întreprinderea contractantă, astfel încât serviciul se îndeplinește fără altă modificare decât înlocuirea lucrătorilor care desfășoară activitatea și supunerea lor unei întreprinderi diferite?

      (1)  Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20).


title: Cauza T-62/11: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Air France — KLM/Comisia

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/8

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2011 — Air France — KLM/Comisia
   (Cauza T-62/11)
   2011/C 95/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Air France — KLM (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Wachsmann și S. Thibault-Liger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în totalitate, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39.258 — Transport aerian de mărfuri), în măsura în care se referă la Air France KLM, precum și anularea motivelor pe care se întemeiază dispozitivul acesteia;

               —

               anularea, cel puțin, a articolului 5 literele (b) și (d) din Decizia nr. C(2010) 7694 final din 9 noiembrie 2010 prin care se impun două amenzi Air France-KLM și a motivelor pe care se întemeiază această decizie sau reducerea acestor amenzi la un cuantum adecvat, în temeiul articolului 261 TFUE;

               —

               în orice ipoteză, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă doisprezece motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe stabilirea eronată în sarcina reclamantei a răspunderii pentru practicile Société Air France și ale KLM cu încălcarea obligației de motivare, a normelor privind imputarea, în sarcina societăților-mamă, a practicilor filialelor acestora și a normelor privind succesiunea întreprinderilor în cadrul grupurilor, precum și a principiilor răspunderii personale și individualității sancțiunilor.

               2.

               Cel de al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la o instanță judecătorească independentă și imparțială, prin adoptarea deciziei atacate de către o autoritate care dispune în același timp de competențe de investigare și de sancționare, contrar articolelor 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolului 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

               3.

               Cel de al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea Comunicării privind clemența adoptate de Comisie în 2002 (1) și pe încălcarea principiilor egalității de tratament și încrederii legitime, rezultând din aplicarea acestei comunicări în favoarea Lufthansa/Swiss, care nu ar îndeplini condițiile prevăzute de Comunicarea privind clemența.

               4.

               Cel de al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare ce reiese dintr-o contradicție între dispozitivul și motivele deciziei atacate în ceea ce privește definirea încălcării imputate reclamantei.

               5.

               Cel de al cincilea motiv se întemeiază pe lipsa motivării și pe încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării care rezultă din abandonarea procedurii împotriva a unsprezece companii aeriene.

               6.

               Cel de al șaselea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor neretroactivității sancțiunilor mai severe și încrederii legitime care rezultă din aplicarea Orientărilor Comisiei privind calcularea amenzilor din 2006 (2) în ceea ce privește calcularea amenzilor impuse reclamantei, în pofida faptului că aceste orientări au fost adoptate ulterior inițierii investigației; această aplicare retroactivă a Orientărilor din 2006 ar fi determinat o creștere semnificativă a nivelului amenzilor care nu ar fi putut fi prevăzută în mod rezonabil la data faptelor.

               7.

               Cel de al șaptelea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului reclamantei de a fi ascultată și a principiului egalității armelor în ceea ce privește calculul amenzilor care îi sunt impuse, întrucât nu a avut loc nicio dezbatere în contradictoriu cu privire la elementele esențiale ale calculului amenzilor.

               8.

               Cel de al optulea motiv se întemeiază pe erori care afectează calculul amenzilor impuse reclamantei, având în vedere că aceste amenzi ar fi fost calculate pe baza unor valori ale vânzărilor greșite (i) care ar trebui să includă numai suprataxele în cauză, iar nu tarifele, și (ii) care nu ar putea să includă sumele care corespund a 50 % din veniturile inbound obținute de Société Air France și de KLM în Spațiul Economic European.

               9.

               Cel de al nouălea motiv se întemeiază pe aprecierea eronată a gravității practicilor Société Air France și ale KLM, care reiese din erorile vădite de apreciere și din încălcarea principiului egalității de tratament constând, pe de o parte, în refuzul de a lua în considerare gravitatea mai redusă a încălcărilor referitoare la suprataxe, cota de piață modestă cumulată a părților, marjele de profit reduse obținute de Société Air France și de KLM și deteriorarea situației financiare a acestora din urmă din cauza crizei economice din sectorul transportului aerian de mărfuri și, pe de altă parte, în includerea în perimetrul încălcării a contactelor referitoare la practici aplicate în afara Spațiului Economic European.

               10.

               Cel de al zecelea motiv se întemeiază pe încălcarea principiului proporționalității sancțiunilor și pe o eroare vădită de apreciere rezultând din aplicarea unui cuantum suplimentar de 16 % la amenzile impuse reclamantei și pe lipsa motivării cu privire la procentul de 16 % reținut cu acest titlu.

               11.

               Cel de al unsprezecelea motiv se întemeiază pe calcularea greșită a duratei încălcării reținute în sarcina Société Air France care a determinat o creștere nejustificată a amenzii impuse reclamantei pentru această încălcare.

               12.

               Cel de al doisprezecelea motiv se întemeiază pe caracterul vădit insuficient al reducerii cu 15 % a amenzilor impuse reclamantei în considerarea regimurilor de reglementare a transportului aerian de mărfuri între statele membre și state terțe.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3).

      (2)  Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza T-334/07: Acțiune introdusă la 31 august 2007 — Denka International/Comisia Comunităților Europene

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/55

         Acțiune introdusă la 31 august 2007 — Denka International/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-334/07)
   (2007/C 269/98)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Denka International BV (Barneveld, Țările de Jos) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 2007/387/CE din 6 iunie 2007 privind neincluderea dichlorvosului în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele fitosanitare care conțin această substanță; și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată, precum și la plata unor dobânzi compensatorii și moratorii de 8 %.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice sau similare cu cele invocate în cauza T-326/07, Cheminova și alții/Comisia.