title: Cauza C-59/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Château du Grand Bois SCI/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) [Trimitere preliminară – Agricultură – Piața vitivinicolă – Regulamentul (CE) nr. 555/2008 – Sprijin pentru restructurarea și reconversia podgoriilor – Controale la fața locului inopinate – Atribuțiile funcționarilor responsabili cu controalele – Posibilitatea funcționarilor de a pătrunde pe o exploatație fără să fi obținut acordul producătorului agricol]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/6

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Franța) – Château du Grand Bois SCI/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Cauza C-59/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Agricultură - Piața vitivinicolă - Regulamentul (CE) nr. 555/2008 - Sprijin pentru restructurarea și reconversia podgoriilor - Controale la fața locului inopinate - Atribuțiile funcționarilor responsabili cu controalele - Posibilitatea funcționarilor de a pătrunde pe o exploatație fără să fi obținut acordul producătorului agricol])
      (2018/C 352/07)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Château du Grand Bois SCI

         Intimat: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Dispozitivul

      Articolele 76, 78 și 81 din Regulamentul (CE) nr. 555/2008 al Comisiei din 27 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole în ceea ce privește programele de sprijin, comerțul cu țările terțe, potențialul de producție și privind controalele în sectorul vitivinicol trebuie interpretate în sensul că nu autorizează funcționarii care efectuează un control la fața locului să pătrundă pe o exploatație agricolă fără să fi obținut acordul producătorului agricol.

         (1)  JO C 112, 10.4.2017.


title: Cauza C-486/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 iulie 2018 – RE/Praxair MRC

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 23 iulie 2018 – RE/Praxair MRC
      (Cauza C-486/18)
      (2018/C 352/31)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: RE

         Pârâtă: Praxair MRC

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Clauza 2 punctele 4 și 6 din Acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului, care figurează în anexa la Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES (1), trebuie interpretată în sensul că se opune aplicării, în privința unui salariat aflat în concediu parțial pentru creșterea copilului, la momentul concedierii sale, a unei dispoziții de drept intern precum articolul L. 3123-13 din Codul muncii, aplicabil la acea dată, potrivit căruia „[i]ndemnizația de concediere și indemnizația de pensionare a salariatului care a fost angajat cu normă întreagă și cu fracțiune de normă în aceeași întreprindere sunt calculate proporțional cu perioadele de încadrare în muncă efectuate potrivit uneia sau alteia dintre aceste două modalități începând de la angajarea sa în întreprindere”?

                  2)

                  Clauza 2 punctele 4 și 6 din Acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului, care figurează în anexa la Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES, trebuie interpretată în sensul că se opune aplicării, în privința unui salariat aflat în concediu parțial pentru creșterea copilului, la momentul concedierii sale, a unei dispoziții de drept intern precum articolul R. 1233-32 din Codul muncii, potrivit căruia în perioada concediului de reorientare profesională care depășește durata preavizului, salariatul beneficiază de o remunerație lunară în sarcina angajatorului, al cărei cuantum este egal cu cel puțin 65 % din remunerația sa lunară brută medie supusă contribuțiilor menționate la articolul L. 5422-9 pentru cele douăsprezece luni anterioare notificării concedierii?

                  3)

                  În ipoteza în care va fi dat un răspuns afirmativ la una dintre cele două întrebări anterioare, articolul 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții de drept intern precum cele ale articolului L. 3123-13 din Codul muncii, aplicabil la acea dată, și ale articolului R. 1233-32 din același cod, în măsura în care un număr considerabil mai mare de femei decât de bărbați optează pentru a beneficia de un concediu parțial pentru creșterea copilului, iar discriminarea indirectă care rezultă astfel în ceea ce privește perceperea unei indemnizații de concediere și a unei alocații pentru concediul de reorientare profesională reduse în raport cu salariații care nu au luat un concediu parțial pentru creșterea copilului nu este justificată de elemente obiective străine de orice discriminare?

         (1)  JO L 145, p. 4.


title: Cauza C-329/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Gerhard Prenninger și alții/Oberösterreichische Landesregierung [Trimitere preliminară – Mediu – Directiva 2011/92/UE – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Anexa II – Punctul 1 litera (d) – Noțiunea „defrișări în vederea reconversiei solului” – Deschiderea unui coridor forestier legat de construirea și de exploatarea unei linii aeriene pentru transportul energiei electrice]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/12

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Gerhard Prenninger și alții/Oberösterreichische Landesregierung
      (Cauza C-329/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 2011/92/UE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului - Anexa II - Punctul 1 litera (d) - Noțiunea „defrișări în vederea reconversiei solului” - Deschiderea unui coridor forestier legat de construirea și de exploatarea unei linii aeriene pentru transportul energiei electrice])
      (2018/C 352/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Gerhard Prenninger, Karl Helmberger, Franziska Zimmer, Franz Scharinger, Norbert Pühringer, Agrargemeinschaft Pettenbach, Marktgemeinde Vorchdorf, Marktgemeinde Pettenbach, Gemeinde Steinbach am Ziehberg

         Intervenientă: Oberösterreichische Landesregierung

         cu participarea: Netz Oberösterreich GmbH

         Dispozitivul

      Punctul 1 litera (d) din anexa II la Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții, deschiderea unui coridor forestier în vederea instalării și a exploatării unei linii electrice aeriene precum cea în discuție în litigiul principal, pe durata legală a existenței acesteia.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauze conexate C-61/17, C-62/17 și C-72/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Germania) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)/Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG [„Trimitere preliminară – Politica socială – Concedieri colective – Directiva 98/59/CE – Articolul 2 alineatul (4) primul paragraf – Noțiunea «întreprindere care îl controlează pe angajator» – Proceduri de consultare a lucrătorilor – Sarcina probei”]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg – Germania) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)/Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG
      (Cauze conexate C-61/17, C-62/17 și C-72/17) (1)

      ([„Trimitere preliminară - Politica socială - Concedieri colective – Directiva 98/59/CE - Articolul 2 alineatul (4) primul paragraf - Noțiunea «întreprindere care îl controlează pe angajator» - Proceduri de consultare a lucrătorilor - Sarcina probei”])
      (2018/C 352/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)

         Pârâtă: Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (4) primul paragraf din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective trebuie să fie interpretat în sensul că noțiunea „întreprindere care îl controlează pe respectivul angajator” vizează orice întreprindere legată de angajatorul menționat prin legături constând în participarea la capitalul social al acestuia sau prin alte legături juridice care îi permit să exercite o influență decisivă în organele decizionale ale angajatorului și să îl constrângă pe acesta să preconizeze sau să efectueze concedieri colective.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza T-391/18: Acțiune introdusă la 27 iunie 2018 – Riesco García/Parlamentul

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/36

      Acțiune introdusă la 27 iunie 2018 – Riesco García/Parlamentul
      (Cauza T-391/18)
      (2018/C 352/42)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamant: Juan Carlos Riesco García (Rota, Spania) (reprezentant: M. Tey Ariza, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  prin prezentul înscris și având în vedere competențele Tribunalului, reclamantul formulează o acțiune în constatarea abținerii de a acționa în raport cu răspunsul primit de la Comisia pentru petiții a Parlamentului European din 31 mai 2017 la petiția sa nr. 0741/2015 privind pretinsa discriminare existentă între funcționari și angajați temporari în ceea ce privește diferența de tratament în condițiile de pensionare pentru angajații administrației centrale a statului spaniol;

                  —

                  având în vedere legislația menționată (Directiva 1999/70 a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP), se solicită admiterea prezentei cereri, pronunțarea Curții de Justiție a Uniunii Europene cu privire la cererea adresată și, în acest temei, dispunerea de către aceasta ca statul spaniol să declare și să asigure exercitarea efectivă imediată a dreptului tuturor angajaților administrației centrale a statului la condiții identice sau similare în ceea ce privește accesul la pensionarea anticipată.

         Motivele și principalele argumente

      Reclamantul arată că, potrivit legislației spaniole care face obiectul prezentei acțiuni, angajaților permanenți (funcționari) afiliați la sistemul de asigurări sociale, în ceea ce privește pensionarea voluntară, le este permis să schimbe sistemul de asigurări sociale, întrucât sunt funcționari, în timp ce angajaților interimari nu le este permis acest lucru, întrucât nu sunt funcționari.
      În opinia reclamantului, răspunsul nefondat primit din partea Comisiei pentru petiții a Parlamentului European la petiția sa (0741/2015) este dezamăgitor și incomprehensibil; această instituție, care declarase drept admisibilă petiția menționată și considerase la 3 august 2016 că era necesară punerea legislației spaniole în conformitate cu Directiva 1999/70 în sensul solicitat (egalitatea în ceea ce privește condițiile de pensionare) și avusese în vedere inclusiv posibilitatea de a iniția o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor de către un stat membru, s-a dezis ulterior, invocând existența unor „chestiuni factuale” nesoluționate.
      Încă mai incomprehensibil este că, în caz de îndoieli cu privire la această chestiune, comisia menționată nu se adresează instituției competente pentru a decide dacă este necesară în această situație punerea legislației naționale în conformitate cu Directiva 1999/70, și anume Curtea de Justiție a Uniunii Europene, propunând în schimb soluționarea problemei menționate în fața instanțelor jurisdicționale naționale, care sunt mai puțin sau deloc competente să statueze cu privire la necesitatea punerii legislației naționale în conformitate cu cea europeană.


title: Cauza C-435/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tartu Halduskohus – Estonia) – Argo Kalda Mardi talu/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) [Trimitere preliminară – Politica agricolă comună – Plăți directe – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Articolele 93 și 94 – Anexa II – Ecocondiționalitate – Condiții agricole și de mediu – Cerințe minime – Punere în aplicare de către un stat membru – Obligația de întreținere a siturilor „patrimoniu funerar” – Conținut]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/12

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tartu Halduskohus – Estonia) – Argo Kalda Mardi talu/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
      (Cauza C-435/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Politica agricolă comună - Plăți directe - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Articolele 93 și 94 - Anexa II - Ecocondiționalitate - Condiții agricole și de mediu - Cerințe minime - Punere în aplicare de către un stat membru - Obligația de întreținere a siturilor „patrimoniu funerar” - Conținut])
      (2018/C 352/16)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Tartu Halduskohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Argo Kalda Mardi talu

         Pârât: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 93 alineatul (1), articolul 94 și anexa II la Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să impună, ca standard pentru bunele condiții agricole și de mediu menționate în această anexă II, conservarea pe o suprafață agricolă a siturilor funerare din piatră a căror deplasare determină o încălcare a unui astfel de standard și, prin urmare, reducerea plăților datorate fermierului în cauză.

                  2)

                  Articolul 72 alineatul (1) litera (a), articolul 91 alineatele (1) și (2), articolul 93 alineatul (1) și articolul 94 din Regulamentul nr. 1306/2013, precum și articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c) și (e) din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului trebuie interpretate în sensul că obligațiile în temeiul bunelor condiții agricole și de mediu prevăzute de Regulamentul nr. 1306/2013 trebuie respectate pe întreaga exploatație agricolă, iar nu numai pe suprafața agricolă pentru care a fost solicitat în mod concret un ajutor.

         (1)  JO C 338, 9.10.2017.


title: Cauza C-115/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau și alții [Trimitere preliminară – Regulamentul (CEE) nr. 1964/82 – Declarații false sau fraude pentru obținerea unor restituiri speciale la export pentru unele tranșe de carne de bovine dezosată – Modificare a Regulamentului nr. 1964/82 prin care se extinde beneficiul restituirilor speciale la export – Principiul retroactivității legii penale mai favorabile – Articolul 49 alineatul (1) a treia teză din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/7

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 august (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau și alții
      (Cauza C-115/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 1964/82 - Declarații false sau fraude pentru obținerea unor restituiri speciale la export pentru unele tranșe de carne de bovine dezosată - Modificare a Regulamentului nr. 1964/82 prin care se extinde beneficiul restituirilor speciale la export - Principiul retroactivității legii penale mai favorabile - Articolul 49 alineatul (1) a treia teză din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene])
      (2018/C 352/09)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Pârâți: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

         Dispozitivul

      Principiul retroactivității legii penale mai favorabile, consacrat la articolul 49 alineatul (1) a treia teză din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune condamnării unei persoane pentru că a obținut necuvenit restituiri speciale la export prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 1964/82 al Comisiei din 20 iulie 1982 de stabilire a condițiilor de acordare a restituirilor speciale la export pentru unele tranșe de carne de bovine dezosată prin acțiuni frauduloase sau declarații false cu privire la natura mărfurilor pentru care au fost solicitate restituirile, deși, ca urmare a unei modificări a acestui regulament survenite ulterior faptelor incriminate, mărfurile pe care le a exportat au devenit exigibile pentru aceste restituiri.

         (1)  JO C 178, 6.6.2017.


title: Cauza C-475/17: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 august (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – Viking Motors AS și alții/Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet (Trimitere preliminară – Fiscalitate – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 401 – Impozite naționale care se pot caracteriza ca taxe pe cifra de afaceri – Interzicere – Noțiunea „taxă pe cifra de afaceri” – Taxă locală pe vânzări – Caracteristicile esențiale ale TVA ului – Lipsă)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/13

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 7 august (cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus – Estonia) – Viking Motors AS și alții/Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet
      (Cauza C-475/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 401 - Impozite naționale care se pot caracteriza ca taxe pe cifra de afaceri - Interzicere - Noțiunea „taxă pe cifra de afaceri” - Taxă locală pe vânzări - Caracteristicile esențiale ale TVA ului - Lipsă))
      (2018/C 352/17)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Riigikohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS, Selver AS

         Pârâți: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

         Dispozitivul

      Articolul 401 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu se opune păstrării sau introducerii unei taxe precum taxa locală pe vânzări în discuție în litigiul principal.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-120/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets [Trimitere preliminară – Agricultură – Sprijin pentru dezvoltarea rurală – Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 – Articolele 10-12 – Ajutor pentru pensionarea anticipată – Legislație națională care prevede transmiterea ajutorului pentru pensionarea anticipată pe cale succesorală – Legislație aprobată de Comisia Europeană – Schimbare ulterioară de poziție – Protecția încrederii legitime]

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/8

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Satversmes tiesa – Letonia) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets
      (Cauza C-120/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Agricultură - Sprijin pentru dezvoltarea rurală - Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 - Articolele 10-12 - Ajutor pentru pensionarea anticipată - Legislație națională care prevede transmiterea ajutorului pentru pensionarea anticipată pe cale succesorală - Legislație aprobată de Comisia Europeană - Schimbare ulterioară de poziție - Protecția încrederii legitime])
      (2018/C 352/10)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Satversmes tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Administratīvā rajona tiesa

         Pârât: Ministru kabinets

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 10-12 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente trebuie interpretate în sensul că se opun ca, în cadrul punerii în aplicare a acestor articole, statele membre să adopte măsuri care permit transmiterea pe cale succesorală a unui ajutor pentru pensionarea anticipată precum cel în discuție în litigiul principal.

                  2)

                  Principiul protecției încrederii legitime trebuie interpretat în sensul că o normă națională precum cea în discuție în litigiul principal, care prevedea transmiterea pe cale succesorală a unui ajutor pentru pensionarea anticipată și care a fost aprobată de Comisia Europeană ca fiind conformă cu Regulamentul nr. 1257/1999, a dat naștere unei încrederi legitime pentru moștenitorii agricultorilor care au beneficiat de acest ajutor și că o concluzie precum cea menționată în procesul verbal al reuniunii Comitetului pentru dezvoltare rurală al Comisiei Europene din 19 octombrie 2011, potrivit căreia ajutorul menționat nu este transmisibil pe cale succesorală, nu a pus capăt acestei încrederi legitime.

         (1)  JO C 168, 29.5.2017.


title: Cauza T-396/18: Acțiune introdusă la 29 iunie 2018 – ITSA /Comisia

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/36

      Acțiune introdusă la 29 iunie 2018 – ITSA /Comisia
      (Cauza T-396/18)
      (2018/C 352/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (Sunbury-on-Thames, Regatul Unit) (reprezentant: F. Scanvic, avocat)

         Pârâtă: Comisia

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului delegat (UE) 2018/573 al Comisiei din 15 decembrie 2017 privind elementele principale ale contractelor de stocare de date care urmează să fie încheiate ca parte a unui sistem de trasabilitate pentru produsele din tutun, a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/574 al Comisiei din 15 decembrie 2017 privind standardele tehnice pentru instituirea și operarea unui sistem de trasabilitate pentru produsele din tutun și a Deciziei de punere în aplicare (UE) 2018/576 a Comisiei din 15 decembrie 2017 privind standardele tehnice pentru elementele de securitate aplicate produselor din tutun

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 din Protocolul OMS pentru eliminarea comerțului ilicit cu produse din tutun adoptat la Seoul la 12 noiembrie 2012, care interzice ca operatorii care marchează produsele din tutun să facă parte din industria tutunului. În această privință, reclamanta apreciază că, deși protocolul menționat nu este încă în vigoare, acesta a fost încheiat și semnat de Uniunea Europeană, fapt care îi interzice să adopte acte care ar fi contrare acestuia.
      În plus, aceasta invocă faptul că Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO 2014, L 127, p. 1), în temeiul căreia a fost adoptat regulamentul atacat în speță, poate și trebuie interpretată în sensul conformității sale cu protocolul menționat mai sus, chiar dacă aceasta din urmă nu interzice în mod expres ca operațiunile în cauză să fie încredințate unor operatori care fac parte din industria tutunului.
      În sfârșit, presupunând că această interpretare nu este posibilă, însăși directiva ar fi contrară protocolului și, prin urmare, tratatelor europene.


title: Cauza C-122/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General (Trimitere preliminară – Apropierea legislațiilor – Asigurare de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule – A treia directivă 90/232/CEE – Articolul 1 – Răspundere în caz de vătămare corporală a tuturor pasagerilor, alții decât conducătorul auto – Asigurare obligatorie – Efectul direct al directivelor – Obligația de a lăsa neaplicată o reglementare națională contrară unei directive – Neaplicarea unei clauze contractuale contrare unei directive)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal – Irlanda) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General
      (Cauza C-122/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Asigurare de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule - A treia directivă 90/232/CEE - Articolul 1 - Răspundere în caz de vătămare corporală a tuturor pasagerilor, alții decât conducătorul auto - Asigurare obligatorie - Efectul direct al directivelor - Obligația de a lăsa neaplicată o reglementare națională contrară unei directive - Neaplicarea unei clauze contractuale contrare unei directive))
      (2018/C 352/11)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Court of Appeal

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: David Smith

         Pârâți: Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii, în special articolul 288 TFUE, trebuie interpretat în sensul că o instanță națională sesizată cu un litigiu între particulari, care se află în imposibilitatea de a interpreta dispozițiile dreptului său național – contrare unei dispoziții dintr-o directivă care îndeplinește toate condițiile necesare pentru a produce un efect direct – într-un sens conform cu această din urmă dispoziție, nu este ținută, exclusiv în temeiul dreptului Uniunii, să lase neaplicate nici aceste dispoziții naționale, nici o clauză care figurează, în conformitate cu acestea, într-un contract de asigurare.
      Într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, partea lezată de neconformitatea dreptului național cu dreptul Uniunii sau persoana subrogată în drepturile acestei părți ar putea totuși să se prevaleze de jurisprudența rezultată din Hotărârea din 19 noiembrie 1991, Francovich și alții (C-6/90 și C-9/90, EU:C:1991:428), pentru a obține de la statul membru, dacă este cazul, repararea prejudiciului suferit.

         (1)  JO C 151, 15.5.2017.


title: Cauza T-436/18: Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – Prigent/Comisia

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/37

      Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – Prigent/Comisia
      (Cauza T-436/18)
      (2018/C 352/44)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Claude Prigent (Caudan, Franța) (reprezentant: A. Bove, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea prezentei cereri de anulare;

                  —

                  pe fond, declararea cererii ca fondată;

                  —

                  în consecință, anularea deciziei Comisiei Europene din 23 mai 2018 în temeiul principiului solidarității naționale, astfel cum este definit de CJUE (principiu general al dreptului) și/sau al articolului 9 TUE;

                  —

                  trimiterea dosarului la autoritatea competentă;

                  —

                  dispunerea tuturor măsurilor impuse de legislația în materie;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  rezervarea oricăror alte drepturi, obligații și acțiuni în favoarea reclamantului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului solidarității naționale, astfel cum este definit de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (CJUE), care este un principiu general al dreptului. În această privință, reclamantul afirmă că CJUE consideră că un regim destinat unei categorii specifice de populație sau de lucrători nu este un regim legal, ci un regim profesional. Acesta arată că, în speță, având în vedere discriminarea care ar exista între independenții constrânși să se afilieze regimului social al lucrătorilor independenți (denumit în continuare „RSI”), chiar în cazul unei cifre de afaceri nule sau în deficit, și celelalte persoane, precum lucrătorii care desfășoară o activitate independentă, salariații sau funcționarii, în mod clar nu ar fi vorba despre un regim legal.
                  În plus, reclamantul apreciază că principiul solidarității, pe care s-ar întemeia RSI ca regim legal de securitate socială potrivit statului francez, nu este în speță respectat de RSI, în măsura în care acesta din urmă ar primi cotizații minime și forfetare, chiar în situația unor venituri scăzute. În plus, reclamantul ar putea fi privat în totalitate de o indemnizație pecuniară de boală sau de pensie, în situația unor cotizații insuficiente sau a unei simple întârzieri, ceea ce nu ar fi cazul pentru alți lucrători afiliați la un alt regim de securitate socială.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 9 TUE, care instituie egalitatea între toți cetățenii europeni, în măsura în care nu ar fi posibil să se calculeze valoarea cotizațiilor RSI în mod defavorabil pentru independenți precum reclamantul în raport cu alți lucrători francezi. Prin urmare, prin clasarea plângerii acestuia din urmă, Comisia ar fi încălcat principiul solidarității naționale, astfel cum este definit de CJUE ca principiu general al dreptului, și articolul 9 TUE, ceea ce ar trebui să atragă anularea deciziei sale.


title: Cauza C-495/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 30 iulie 2018 – YX

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovacia) la 30 iulie 2018 – YX
      (Cauza C-495/18)
      (2018/C 352/32)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: YX

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia cadru (1) trebuie interpretat în sensul că criteriile prevăzute de acesta sunt îndeplinite numai în cazul în care persoana condamnată are în statul membru al cărui resortisant este legături familiale, sociale, profesionale sau de alt tip în considerarea cărora se poate prezuma în mod întemeiat că executarea pedepsei în acel stat poate facilita reabilitarea sa socială și că, prin urmare, acesta se opune unei dispoziții de drept național precum articolul 4 alineatul 1 litera a) din Legea nr. 549/2011, care permite în aceste cazuri recunoașterea și executarea unei hotărâri judecătorești doar pe baza reședinței obișnuite așa cum este înregistrată formal în statul de executare, fără a ține seama de aspectul dacă persoana condamnată are în acel stat legături concrete care să poată spori șansele sale de reabilitare socială?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea precedentă, articolul 4 alineatul (2) din decizia cadru trebuie interpretat în sensul că, inclusiv în ipoteza prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia cadru, autoritatea competentă din statul emitent este ținută să verifice, chiar înainte de a transmite hotărârea judecătorească și certificatul, dacă executarea pedepsei de către statul de executare va răspunde scopului de a facilita reabilitarea socială a persoanei condamnate și, în acest context, [autoritatea respectivă] este totodată ținută să menționeze informațiile obținute la litera (d) punctul 4 din certificat, în special în cazul în care persoana condamnată afirmă în avizul exprimat potrivit articolului 6 alineatul (3) din decizia cadru că are legături familiale, sociale sau profesionale concrete în statul emitent?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, articolul 9 alineatul (1) litera (b) din decizia cadru trebuie interpretat în sensul că există un temei de nerecunoaștere și de neexecutare a unei hotărâri judecătorești și atunci când, în ipoteza prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din decizia cadru, nu este demonstrată, în pofida consultării menționate la alineatul (3) al acestui articol și a eventualei furnizări a altor informații necesare, existența unor legături familiale, sociale, profesionale sau de alt tip în considerarea cărora se poate prezuma în mod întemeiat că executarea pedepsei în statul de executare poate facilita reabilitarea socială a persoanei condamnate?

         (1)  Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO 2008, L 327, p. 27).


title: Cauza C-485/17: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Verbraucherzentrale Berlin eV/Unimatic Vertriebs GmbH (Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Articolul 2 punctul 9 – Noțiunea „spațiu comercial” – Criterii – Contract de vânzare încheiat la standul deținut de un comerciant cu ocazia unui târg comercial)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/14

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Verbraucherzentrale Berlin eV/Unimatic Vertriebs GmbH
      (Cauza C-485/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 2 punctul 9 - Noțiunea „spațiu comercial” - Criterii - Contract de vânzare încheiat la standul deținut de un comerciant cu ocazia unui târg comercial))
      (2018/C 352/18)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Verbraucherzentrale Berlin eV

         Pârâtă: Unimatic Vertriebs GmbH

         Dispozitivul

      Articolul 2 punctul 9 din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că un stand precum cel în discuție în litigiul principal, deținut de un comerciant în cadrul unui târg comercial, în care acesta își desfășoară activitățile câteva zile pe an, este un „spațiu comercial”, în sensul acestei dispoziții, dacă, în lumina ansamblului împrejurărilor de fapt în care se înscriu aceste activități și în special a aparenței acestui stand și a informațiilor furnizate în spațiile târgului propriu zis, un consumator normal informat și suficient de atent și de avizat putea în mod rezonabil să se aștepte ca acest comerciant să își desfășoare acolo activitățile și să îl abordeze în vederea încheierii unui contract, aspect a cărui verificare revine instanței naționale.

         (1)  JO C 392, 20.11.2017.


title: Cauza T-680/13: Hotărârea Tribunalului din 2018 – K. Chrysostomides & Co și alții/Consiliul și alții („Responsabilitate extracontractuală – Politică economică şi monetară – Program de sprijinire a stabilităţii Ciprului – Decizie a consiliului guvernatorilor BCE referitoare la furnizarea de lichidităţi de urgenţă ca urmare a unei cereri a Băncii Centrale a Ciprului – Declaraţii ale Eurogrupului din 25 martie, 12 aprilie, 13 mai şi 13 septembrie 2013 privind Ciprul – Decizia 2013/236/UE – Memorandum de înțelegere din 26 aprilie 2013 privind condiţiile specifice de politică economică încheiat între Cipru şi Mecanismul European de Stabilitate – Competenţa Tribunalului – Admisibilitate – Cerinţe de formă – Epuizarea căilor de atac interne – Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor – Drept de proprietate – Încredere legitimă – Egalitate de tratament”)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/28

      Hotărârea Tribunalului din 2018 – K. Chrysostomides & Co și alții/Consiliul și alții
      (Cauza T-680/13) (1)

      ((„Responsabilitate extracontractuală - Politică economică şi monetară - Program de sprijinire a stabilităţii Ciprului - Decizie a consiliului guvernatorilor BCE referitoare la furnizarea de lichidităţi de urgenţă ca urmare a unei cereri a Băncii Centrale a Ciprului - Declaraţii ale Eurogrupului din 25 martie, 12 aprilie, 13 mai şi 13 septembrie 2013 privind Ciprul - Decizia 2013/236/UE - Memorandum de înțelegere din 26 aprilie 2013 privind condiţiile specifice de politică economică încheiat între Cipru şi Mecanismul European de Stabilitate - Competenţa Tribunalului - Admisibilitate - Cerinţe de formă - Epuizarea căilor de atac interne - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Drept de proprietate - Încredere legitimă - Egalitate de tratament”))
      (2018/C 352/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanţi: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nicosia, Cipru) şi ceilalţi 50 de reclamanţi ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentant: P. Tridimas, barrister)

         Pârâți: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou și E. Moro, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Smulders, J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, ulterior J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis și L. Flynn, agenți,), Banca Centrală Europeană (reprezentanți: inițial N. Lenihan și F. Athanasiou, ulterior P. Papapaschalis și P. Senkovic și în cele în urmă M. Szablewska și K. Laurinavičius, agenți, asistați de H.-G. Kamann, avocat), Eurogrupul, reprezentat de Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou și E. Moro, agenți), Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană (reprezentanți: inițial B. Smulders, ulterior J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanţii pretind că l-ar fi suferit din cauza Deciziei Consiliului guvernatorilor BCE din 21 martie 2013 referitoare la furnizarea de lichidităţi de urgenţă ca urmare a unei cereri formulate de Banca Centrală a Ciprului, din cauza declaraţiilor Eurogroupe din 25 martie, din 12 aprilie, din 13 mai şi din 13 septembrie 2013 privind Ciprul, din cauza Deciziei 2013/236/UE a Consiliului din 25 april 2013 adresată Ciprului privind măsurile specifice pentru reinstaurarea stabilităţii financiare şi a unei creşteri durabile (JO 2013, L 141, p. 32), din cauza Memorandumului de înțelegere din 26 aprilie 2013 privind condiţiile specifice de politică economică încheiat între Republica Cipru şi Mecanismul European de Stabilitate (MES), precum şi din cauza altor acte şi acţiuni ale Comisiei, ale Consiliului, ale BCE şi ale Eurogrupului legate de acordarea unei facilităţi de asistenţă financiară Republicii Cipru

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC şi pe ceilalţi reclamanţi ale căror nume figurează în anexă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, şi pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene, de Comisia Europeană şi de Banca Centrală Europeană (BCE).

         (1)  JO C 194, 24.6.2014.


title: Cauza C-521/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus – Estonia) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A./Deepak Mehta (Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală și industrială – Directiva 2004/48/CE – Articolul 4 – Calitatea pentru a exercita o acțiune în justiție a unui organism de reprezentare colectivă a titularilor de mărci – Directiva 2000/31/CE – Articolele 12-14 – Răspunderea unui prestator de servicii de locațiune și de înregistrare de adrese IP care permite utilizarea anonimă a unor nume de domenii și a unor pagini de internet)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/15

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 august 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus – Estonia) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A./Deepak Mehta
      (Cauza C-521/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală și industrială - Directiva 2004/48/CE - Articolul 4 - Calitatea pentru a exercita o acțiune în justiție a unui organism de reprezentare colectivă a titularilor de mărci - Directiva 2000/31/CE - Articolele 12-14 - Răspunderea unui prestator de servicii de locațiune și de înregistrare de adrese IP care permite utilizarea anonimă a unor nume de domenii și a unor pagini de internet))
      (2018/C 352/19)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Tallinna Ringkonnakohus

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A.

         Intimat: Deepak Mehta

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 litera (c) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală trebuie interpretat în sensul că statele membre sunt obligate să recunoască unui organism de reprezentare colectivă a unor titulari de mărci precum cel în discuție în litigiul principal calitatea procesuală necesară pentru a solicita în nume propriu aplicarea mijloacelor de reparație prevăzute de această directivă în vederea protejării drepturilor titularilor respectivi, precum și calitatea pentru a exercita o acțiune în justiție în nume propriu în vederea valorificării drepturilor menționate, cu condiția ca acest organism să fie considerat de legislația națională ca având un interes direct în apărarea unor asemenea drepturi și ca legislația respectivă să îi permită să stea în judecată în acest scop, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolele 12-14 din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) trebuie interpretate în sensul că limitările de răspundere pe care le prevăd sunt aplicabile prestatorului unui serviciu de locațiune și de înregistrare de adrese IP care permite exploatarea în mod anonim a unor nume de domenii de internet precum cel în discuție în litigiul principal numai dacă acest serviciu aparține uneia dintre categoriile de servicii prevăzute la articolele respective și îndeplinește toate condițiile corespunzătoare, în măsura în care activitatea unui asemenea prestator are caracter pur tehnic, automat și pasiv, ceea ce implică faptul că el nici nu cunoaște, nici nu controlează informațiile transmise sau stocate de clienții săi, și în măsura în care el nu joacă un rol activ oferindu-le acestora din urmă posibilitatea de a-și optimiza activitatea de vânzare online, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017.


title: Cauza T-453/18: Acțiune introdusă la 24 iulie 2018 – Biasotto/EUIPO – OOFOS (OOF)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/38

      Acțiune introdusă la 24 iulie 2018 – Biasotto/EUIPO – OOFOS (OOF)
      (Cauza T-453/18)
      (2018/C 352/45)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamant: Alessandro Biasotto (Treviso, Italia) (reprezentanți: F. le Divelec Lemmi, R. Castiglioni și E. Cammareri, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative OOF – cererea de înregistrare nr. 14 961 767

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 mai 2018 în cauza R 1270/2017-2

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea prezentei acțiuni în totalitate;

                  —

                  anularea deciziei atacate în totalitate și, în consecință, admiterea înregistrării cererii de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene nr. 14 961 767 pentru toate produsele și serviciile solicitate de aceasta, din clasele 18, 25 și 35 (sau, eventual, impunerea EUIPO să examineze din nou calea de atac formulată de reclamant la 15 iunie 2017, de data aceasta, însă, comparând cererea privind marca în litigiu cu marca solicitată în cadrul cererii de înregistrare internațională anterioare nr. 1 258 728 a oponentului);

                  —

                  obligarea EUIPO sau a intervenientului la plata tuturor cheltuielilor de judecată referitoare nu numai la prezenta procedură în fața Tribunalului, ci și la procedura de opoziție și de recurs în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza C-396/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 15 iunie 2018 – Gennaro Cafaro/DQ

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 15 iunie 2018 – Gennaro Cafaro/DQ
      (Cauza C-396/18)
      (2018/C 352/20)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Gennaro Cafaro

         Intimată: DQ

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Reglementarea națională prevăzută de Decretul Președintelui Consiliului de Miniștri din 9 septembrie 2008, în aplicarea articolului 748 al treilea paragraf din Codul navigației, care prevede Regulamentul privind limitele de încadrare în muncă a personalului navigant al DQ și, în special, încetarea automată a raportului de muncă la atingerea vârstei de 60 de ani, contravine Regulamentului nr. 1178/2011 (1) în măsura în care acesta stabilește limita de vârstă la 65 de ani pentru folosirea piloților în transportul aerian comercial, iar acesta din urmă, după înlăturarea aplicării reglementării naționale speciale, este aplicabil în speță?

                  2)

                  Cu titlu subsidiar, în cazul în care s-ar aprecia că acest regulament nu este aplicabil ratione materiae situației de fapt, reglementarea națională menționată mai sus este incompatibilă cu principiul nediscriminării pe motive de vârstă prevăzut de Directiva 2000/78 (2) și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene [articolul 21 alineatul (1)] a cărei expresie concretă o constituie Directiva 2000/78?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1178/2011 al Comisiei din 3 noiembrie 2011 de stabilire a cerințelor tehnice și a procedurilor administrative referitoare la personalul navigant din aviația civilă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 216/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 311, p. 1).

         (2)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza T-454/18: Acțiune introdusă la 24 iulie 2018 – Biasotto/EUIPO – OOFOS (OO)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/39

      Acțiune introdusă la 24 iulie 2018 – Biasotto/EUIPO – OOFOS (OO)
      (Cauza T-454/18)
      (2018/C 352/46)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamant: Alessandro Biasotto (Treviso, Italia) (reprezentanți: F. Le Divelec Lemmi, R. Castiglioni și E. Cammareri, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene OO – cererea de înregistrare nr. 14 961 791

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 15 mai 2018 în cauza R 1281/2017-2

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii în totalitate;

                  —

                  anularea deciziei atacate în totalitate, confirmând, pe fond, concluzia la care a ajuns EUIPO în Decizia sa din 17 mai 2017 privind procedura de opoziție nr. B 2683558 și, în consecință, admiterea înregistrării cererii de înregistrare a unei mărci a Uniunii Europene nr. 14 961 791 pentru toate produsele și serviciile solicitate prin aceasta din clasele 18, 25 și 35;

                  —

                  obligarea intervenientului la plata cheltuielilor efectuate nu numai în cadrul prezentei proceduri în fața Tribunalului, ci și a celor efectuate în cadrul procedurilor de opoziție și de recurs în fața EUIPO.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza C-417/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lituania) la 26 iunie 2018 – AW, BV, CU ir DT/Republica Lituania, reprezentată de Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnybos, Bendrojo pagalbos centro ir Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lituania) la 26 iunie 2018 – AW, BV, CU ir DT/Republica Lituania, reprezentată de Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnybos, Bendrojo pagalbos centro ir Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
      (Cauza C-417/18)
      (2018/C 352/21)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: AW, BV, CU și DT

         Pârâtă: Republica Lituania, reprezentată de Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnybos, Bendrojo pagalbos centro ir Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 26 alineatul (5) din Directiva 2002/22/CE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE (2), impune obligaţia de a furniza informații privind localizarea în cazul apelurilor efectuate de pe dispozitive mobile care nu au cartele SIM instalate?

                  2)

                  În situația în care legislația națională a unui stat membru permite particularilor să efectueze apeluri către numărul european unic pentru apelurile de urgenţă „112” fără a avea instalată o cartelă SIM, acest fapt înseamnă că informațiile privind localizarea unor astfel de apeluri de urgență trebuie determinate în conformitate cu articolul 26 alineatul (5) din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE?

                  3)

                  Legislația națională prevăzută la punctul 4.5.4 din Procedura pentru accesul abonaților și/sau utilizatorilor la serviciile furnizate de autorități în situații de urgență (versiunea în vigoare de la 11 noiembrie 2011 până la 15 aprilie 2016), care inter alia stabilește că furnizorii de rețele publice de telefonie mobilă trebuie să furnizeze informațiile privind localizarea cu acuratețea oferită de gradul de acoperire a stațiilor de bază (sector) (Cell-ID), însă care nu specifică nivelul minim de acuratețe (în ceea ce privește distanța) cu care stațiile de bază trebuie să localizeze apelantul și nici densitatea (distanța între acestea) de repartizare a stațiilor de bază, este compatibilă cu articolul 26 alineatul (5) din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE, care prevede că autoritățile de reglementare competente trebuie să definească criteriile de acuratețe și fiabilitate ale informațiilor furnizate privind localizarea apelantului?

                  4)

                  Dacă răspunsurile la prima întrebare și/sau la a doua întrebare sunt în sensul că statul membru are obligația de a se asigura că localizarea apelantului se realizează în conformitate cu articolul 26 alineatul (5) din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE, și/sau răspunsul la cea de a treia întrebare este că legislația națională este incompatibilă cu articolul 26 alineatul (5) din Directiva 2002/22/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE, care prevede că autoritățile de reglementare competente trebuie să definească criteriile de acuratețe și fiabilitate ale informațiilor furnizate privind localizarea apelantului, instanța națională are obligația, în momentul în care se pronunţă asupra reparării prejudiciului suferit, de a stabili o legătură directă de cauzalitate între încălcarea normei de drept al Uniunii Europene și prejudiciul suferit de către particulari sau este suficientă stabilirea unei legături indirecte de cauzalitate între încălcarea normei de drept al Uniunii Europene și prejudiciul suferit de către particularii respectivi, în condițiile în care, în conformitate cu legislația națională și/sau jurisprudența națională, stabilirea unei legături indirecte de cauzalitate între actele ilicite și prejudiciul suferit de către particulari este suficientă pentru a determina răspunderea statului?

         (1)  Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediţie specială, 13/vol. 35, p. 213).

         (2)  Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile de comunicații electronice, a Directivei 2002/58/CE privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului (JO L 337, p. 11).


title: Cauza T-463/18: Acțiune introdusă la 30 iulie 2018 – Novartis/EUIPO (SMARTSURFACE)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/40

      Acțiune introdusă la 30 iulie 2018 – Novartis/EUIPO (SMARTSURFACE)
      (Cauza T-463/18)
      (2018/C 352/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Novartis AG (Basel, Elveția) (reprezentant: L. Junquera Lara, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale SMARTSURFACE – cererea de înregistrare nr. 16 492 076

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 25 mai 2018 în cauza R 1765/2017-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  declararea faptului că articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 nu se opun înregistrării semnului în cauză (marca Uniunii Europene nr. 16 492 076) pentru produsele din clasa 9 descrise în cererea de înregistrare și

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-430/18: Acțiune introdusă la 29 iunie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/17

      Acțiune introdusă la 29 iunie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-430/18)
      (2018/C 352/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf, J. Rius, G. von Rintelen, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei

         Concluziile

                  —

                  Constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat, înainte de 18 septembrie 2016, a tuturor actelor cu putere de lege și a tuturor actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2014/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 privind comparabilitatea comisioanelor aferente conturilor de plăți, schimbarea conturilor de plăți și accesul la conturile de plăți cu servicii de bază (1) sau, în orice caz, întrucât nu a notificat Comisiei toate aceste măsuri, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 29 alineatul (1) din directiva menționată;

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 48 919,20 EUR pe zi, începând de la data pronunţării hotărârii prin care se constată neîndeplinirea obligației de adoptare sau, în orice caz, de notificare către Comisie a măsurilor necesare pentru a se conforma Directivei 2014/92/UE;

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În conformitate cu articolul 29 alineatul (1) din Directiva 2014/92/UE, statele membre trebuie să adopte și să publice, până la 18 septembrie 2016, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma directivei menționate, și să informeze de îndată Comisia în acest sens.
      Întrucât Regatul Spaniei nu a efectuat transpunerea completă a Directivei 2014/92/UE și nu a notificat Comisiei măsurile de transpunere, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune în fața Curții.
      Comisia Europeană propune obligarea Regatului Spaniei la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 48 919,20 EUR pe zi, începând de la data pronunţării hotărârii, calculată în funcție de gravitatea și de durata încălcării, precum și de efectul disuasiv în raport cu capacitatea de plată a statului membru respectiv.

         (1)  JO 2014, L 257, p. 214.


title: Cauza T-473/18: Acțiune introdusă la 27 iulie 2018 – Getsmarter Online/EUIPO (getsmarter)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/40

      Acțiune introdusă la 27 iulie 2018 – Getsmarter Online/EUIPO (getsmarter)
      (Cauza T-473/18)
      (2018/C 352/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Getsmarter Online Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: I. Silcock, barrister)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative getsmarter – cererea de înregistrare nr. 16 565 939

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 10 mai 2018 în cauza R 2632/2017-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-474/18: Acțiune introdusă la 6 august 2018 – Veit/BCE

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/41

      Acțiune introdusă la 6 august 2018 – Veit/BCE
      (Cauza T-474/18)
      (2018/C 352/49)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Sebastian Veit (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: K. Kujath, avocat)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtei din 3 ianuarie 2018 privind încadrarea reclamantului cu efect de la 1 ianuarie 2018 în măsura în care i s-a acordat doar treapta 17 în cadrul gradului profesional F/G;

                  —

                  anularea deciziei pârâtei din 25 mai 2018 de respingere a cererii reclamantului de a i se acorda treapta 83 în cadrul gradului profesional F/G începând cu 1 ianuarie 2018,

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalităţii de tratament.
                  În cadrul primului motiv, reclamantul arată că pârâta, în cazul candidaţilor interni – spre deosebire cazul celor externi aflaţi într-o situaţie comparabilă într-o procedură de selecţie identică – nu a luat în considerare decât în mod limitat experienţa profesională relevantă.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului obligaţiei generale de diligenţă.
                  În cadrul celui de al doilea motiv, se invocă faptul că pârâta, la încadrarea reclamantului, deşi funcţionar al acesteia, l-a apreciat, fără o justificare obiectivă, mai prost decât pe candidaţii care nu au avut încă un raport de serviciu cu pârâta.


title: Cauza T-481/18: Acțiune introdusă la 1 august 2018 – Electroquímica Onubense/ECHA

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/42

      Acțiune introdusă la 1 august 2018 – Electroquímica Onubense/ECHA
      (Cauza T-481/18)
      (2018/C 352/50)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Electroquímica Onubense, S.L. (Palos de la Frontera, Spania) (reprezentant: D. González Blanco, avocat)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului pronunțarea unei noi hotărâri prin care să stabilească faptul că Electroquímica Onubense (EQO) îndeplinește condițiile unei întreprinderi mijlocii în vederea aplicării taxelor de înregistrare a produselor la ECHA.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că raportul de calcul pentru IMM anexat la decizia atacată se referă la legătura sa cu ERCROS în anii 2013 și 2014, cu ignorarea de către autorul aceluiași raport a unui aspect atât de relevant precum constituirea aceleiași societăți în luna februarie a anului 2015 cu un capital social de 3 000 de euro, capitalul minim impus în mod legal potrivit legislației comerciale spaniole. Se afirmă în această privință că informația menționată privind capitalul social al noii societăți a fost determinantă pentru declararea aceleiași societăți drept „întreprindere mică”, din moment ce EQC îndeplinea efectiv parametrii impuși de reglementarea aplicabilă, participarea ERCROS la capitalul aceleiași societăți nefiind în nici un caz susceptibilă să o convertească, ca atare, într-o „întreprindere mare”.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că ERCROS a fost asociatul unic al EQC în perioada cuprinsă între constituirea societății (18 februarie 2015) și cesiunea participațiilor sociale către SALINAS DEL ODIEL (2 iunie 2015), și aceasta în mod pur conjunctural sau instrumental, pentru a facilita transferul proprietății de la EQC la destinatarul său final, SALINAS DEL ODIEL.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, la sfârșitul exercițiului financiar 2015, EQC nu mai era deținută de ERCROS (considerată drept „întreprindere mare”), nici direct, nici indirect, ci era deținută de SALINAS DEL ODIEL (considerată drept „întreprindere mijlocie”).

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că aspectul relevant pentru determinarea dimensiunii întreprinderii EQC, în vederea aplicării reglementării în discuție, nu poate fi altul decât cel al legăturii pe care o deținea EQC cu întreprinderea care era societatea sa mamă la sfârșitul exercițiului financiar 2015 – astfel cum se reflectă în conturile anuale corespunzătoare anului menționat, iar nu aspectul privind legătura sa cu întreprinderea care a avut această calitate în mod conjunctural și instrumental în cursul exercițiului de referință.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că în mod corect nu ar fi trebuit aplicată taxa prevăzută pentru o întreprindere mare, ci cea prevăzută pentru o întreprindere mijlocie, din moment ce legătura care trebuie să se stabilească în acest scop este cea dintre EQO și SALINAS DEL ODIEL, iar nu dintre EQO și ERCROS.


title: Cauza T-487/18: Acțiune introdusă la 14 august 2018 – Stada Arzneimittel/EUIPO (ViruProtect)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/42

      Acțiune introdusă la 14 august 2018 – Stada Arzneimittel/EUIPO (ViruProtect)
      (Cauza T-487/18)
      (2018/C 352/51)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Germania) (reprezentant: J.-C. Plate und R. Kaase, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale ViruProtect – cererea de înregistrare nr. 16 295 511

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 4 iunie 2018 în cauza R 1886/2017-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 75 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-491/18: Acțiune introdusă la 14 august 2018 – Vafo Praha/EUIPO – Rutzinger-Kurpas (Meatlove)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/43

      Acțiune introdusă la 14 august 2018 – Vafo Praha/EUIPO – Rutzinger-Kurpas (Meatlove)
      (Cauza T-491/18)
      (2018/C 352/52)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Vafo Praha s.r.o. (Chrášt’any, Republica Cehă) (reprezentant: M. Vojáček, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Susanne Rutzinger-Kurpas (Spigelau, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu:cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Meatlove – cererea de înregistrare nr. 15 557 374

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 iunie 2018 în cauza R 264/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 46 din Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-492/18: Acțiune introdusă la 15 august 2018 – Zhadanov/EUIPO (Scanner Pro)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/44

      Acțiune introdusă la 15 august 2018 – Zhadanov/EUIPO (Scanner Pro)
      (Cauza T-492/18)
      (2018/C 352/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Igor Zhadanov (Odessa, Ucraina) (reprezentant: P. Olson, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Scanner Pro – cererea de înregistrare nr. 16 257 727

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 iunie 2018 în cauza R 1812/2017-2

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  înregistrarea mărcii Uniunii Europene 016257727 pentru produsele din clasele 9 și 42;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-495/18: Acțiune introdusă la 17 august 2018 – Dermatest/EUIPO (DERMATEST)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/44

      Acțiune introdusă la 17 august 2018 – Dermatest/EUIPO (DERMATEST)
      (Cauza T-495/18)
      (2018/C 352/54)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Körperpflegemitteln mbH (Münster, Germania) (reprezentanți: J. Bühling și D. Graetsch, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale „DERMATEST” – cererea de înregistrare nr. 17 542 986.

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 iunie 2018 în cauza R 426/2018-4.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii în fața camerei de recurs.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-496/18: Acțiune introdusă la 17 august 2018 – OCU/JUR

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/45

      Acțiune introdusă la 17 august 2018 – OCU/JUR
      (Cauza T-496/18)
      (2018/C 352/55)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Organización de Consumidores y Usuarios (OCU) (Madrid, Spania) (reprezentanți: E. Martínez Martínez și C. López-Mélida de Ramón, avocați)

         Pârâtă: Consiliul decizional unic

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei finale (denumită în continuare „Final Decision”) din 19 iunie 2018 a Camerei de apel din cadrul Consiliului decizional unic pronunţată în cauza 54/2017, cauză iniţiată împotriva Consiliului decizional unic;

                  —

                  obligarea „Camerei de apel din cadrul Consiliului decizional unic” la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene (CDFUE) şi a principiului respectării dreptului la apărare (dreptul la bună administrare în ceea ce priveşte accesul la documente pentru exercitarea legitimă a dreptului la apărare)]

                              —

                              În acest sens, se invocă faptul că decizia atacată, prin care Camera de apel nu acordă dreptul de acces integral la documentele aflate în posesia Consiliului decizional unic (CDU), acces solicitat pentru exercitarea dreptului legitim la apărare, constituie o gravă încălcare a dreptului fundamental la bună administrare, sub aspectul accesului la documente prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din CDFUE şi al principiului fundamental de drept al Uniunii de respectare a dreptului la apărare.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor care exclud limita confidenţialităţii şi a secretului de afaceri pentru accesul la documente atunci când solicitarea se realizează în cadrul exercitării dreptului la apărare şi a accesului la o protecţie jurisdicţională efectivă, menţionate la articolul 88 din Regulamentul (UE) nr.o806/2014 al Parlamentului European şi al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1), la articolul 84 din Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European şi al Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2014, L 173, p. 190), şi la articolul 53 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European şi al Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO 2013, L 176, p. 338).]

                              —

                              În această privinţă, se susţine că decizia atacată, prin care Camera de apel nu permite accesul integral la documentele aflate în posesia CDU, aplică în mod greşit excepţiile, prevăzute în legislaţia sus-menţionată, de la dreptul de acces general la documente pentru că respectivul acces se solicită în cadrul exercitării dreptului la apărare şi al accesului la o protecţie jurisdicţională efectivă.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din CDFUE (dreptul la bună administrare în ceea ce priveşte obligaţia de motivare a actelor)]

                              —

                              În acest sens, se invocă faptul că decizia atacată prin care Camera de apel nu permite accesul integral la documentele aflate în posesia CDU constituie o încălcare gravă a dreptului fundamental la bună administrare prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din CDFUE, în măsura în care ignoră obligaţia de motivare a actelor.


title: Cauza T-497/18: Acțiune introdusă la 14 august 2018 – IAK – Forum International/EUIPO – Schwalb (IAK)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/46

      Acțiune introdusă la 14 august 2018 – IAK – Forum International/EUIPO – Schwalb (IAK)
      (Cauza T-497/18)
      (2018/C 352/56)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: IAK GmbH – Forum International (Kirchzarten, Germania) (reprezentant: G. Wilke, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Ulrich Schwalb (Köln, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă IAK – marca Uniunii Europene nr. 9 843 533

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 11 iunie 2018 în cauza R 1511/2017-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  modificarea deciziei atacate, în sensul respingerii în totalitate a cererii de declarare a nulității;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-498/18: Acțiune introdusă la 20 august 2018 – ZPC Flis/EUIPO – Aldi Einkauf (Happy Moreno choco)

text:
               1.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/47

      Acțiune introdusă la 20 august 2018 – ZPC Flis/EUIPO – Aldi Einkauf (Happy Moreno choco)
      (Cauza T-498/18)
      (2018/C 352/57)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ZPC Flis sp.j. (Radziejowice, Polonia) (reprezentant: M. Kondrat, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Happy Moreno choco – cererea de înregistrare nr. 15 028 087.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 31 mai 2018 în cauza R 1464/2017-1.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate și trimiterea cauzei la EUIPO spre reexaminare;
                  sau

                  —

                  modificarea deciziei atacate în sensul că nu există motive întemeiate care să justifice refuzul înregistrării cererii EUTMA 015028087 „Happy Moreno choco” pentru toate produsele din clasele 30 și 35 și că marca trebuie înregistrată;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  Încălcarea principiului protecției încrederii legitime și a principiului securității juridice.


title: Cauza T-623/16: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2018 – Volkswagen/EUIPO – Paalupaikka (MAIN AUTO WHEELS) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative MAIN AUTO WHEELS – Mărcile Uniunii Europene figurative anterioare VW – Motiv relativ de refuz – Lipsa de similitudine a semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Obligația de motivare – Articolul 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94, alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001)”]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/33

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2018 – Volkswagen/EUIPO – Paalupaikka (MAIN AUTO WHEELS)
      (Cauza T-623/16) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative MAIN AUTO WHEELS - Mărcile Uniunii Europene figurative anterioare VW - Motiv relativ de refuz - Lipsa de similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Obligația de motivare - Articolul 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 94, alineatul (1) prima teză din Regulamentul 2017/1001)”])
      (2018/C 399/44)
      Limba de procedură: germana

         Părţile

         Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentanţi: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus și J. Engberding, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: A. Söder și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Paalupaikka Oy (Iisalmi, Finlanda)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 1 iulie 2016 (cauza R 2189/2015-4) privind o procedură de opoziție între Volkswagen și Paalupaikka

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă AG la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 383, 17.10.2016.


title: Cauza C-450/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Gerona (Spania) la 9 iulie 2018 – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Social de Gerona (Spania) la 9 iulie 2018 – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social
      (Cauza C-450/18)
      (2018/C 399/26)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social de Gerona

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: WA

         Pârât: Instituto Nacional de la Seguridad Social

         Întrebările preliminare

      O reglementare națională (concret, articolul 60 alineatul 1 din Legea generală privind securitatea socială) care recunoaște dreptul la un supliment la pensie, ca urmare a contribuției lor demografice la securitatea socială, în favoarea femeilor care au avut copii biologici sau adoptați și care beneficiază, în cadrul unui regim al sistemului de securitate socială, de o pensie de tip contributiv pentru limită de vârstă, de soț supraviețuitor sau pentru incapacitate permanentă, și care, dimpotrivă, nu recunoaște acest drept bărbaților aflați într-o situație identică încalcă principiul egalității de tratament, care interzice orice discriminare pe criterii de sex, consacrat la articolul 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, de Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 și de Directiva 2002/73 de modificare a acesteia (1), astfel cum a fost reformată prin Directiva 2006/54/CE (2) din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă?

         (1)  Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 76/207/CEE a Consiliului privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO 2002, L 269, p. 15, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 143).

         (2)  Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO 2006, L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).


title: Cauza C-346/17 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 septembrie 2018 – Christoph Klein/Comisia Europeană și Republica Federală Germană (Recurs – Articolul 340 al doilea paragraf TFUE – Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene – Directiva 93/42/CEE – Dispozitive medicale – Articolul 8 alineatele (1) și (2) – Procedura de aplicare a clauzei de protecție – Notificarea unui stat membru cu privire la o decizie de interzicere a introducerii pe piață a unui dispozitiv medical – Inexistența unei decizii a Comisiei Europene – Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept având ca obiect conferirea de drepturi particularilor – Legătură de cauzalitate între comportamentul instituției și prejudiciul invocat – Proba existenței și a întinderii prejudiciului)

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/9

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 6 septembrie 2018 – Christoph Klein/Comisia Europeană și Republica Federală Germană
      (Cauza C-346/17 P) (1)

      ((Recurs - Articolul 340 al doilea paragraf TFUE - Răspundere extracontractuală a Uniunii Europene - Directiva 93/42/CEE - Dispozitive medicale - Articolul 8 alineatele (1) și (2) - Procedura de aplicare a clauzei de protecție - Notificarea unui stat membru cu privire la o decizie de interzicere a introducerii pe piață a unui dispozitiv medical - Inexistența unei decizii a Comisiei Europene - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept având ca obiect conferirea de drepturi particularilor - Legătură de cauzalitate între comportamentul instituției și prejudiciul invocat - Proba existenței și a întinderii prejudiciului))
      (2018/C 399/11)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Christoph Klein (reprezentant: H.-J. Ahlt, Rechtsanwalt)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G. von Rintelen, A. Sipos și A. C. Becker, agenți) și Republica Federală Germană

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 28 septembrie 2016, Klein/Comisia (T-309/10 RENV, nepublicată, EU:T:2016:570), în măsura în care prin aceasta se decide că domnul Christoph Klein nu a dovedit existența unei legături de cauzalitate directe și suficiente care să poată angaja răspunderea Uniunii Europene.

                  2)

                  Respinge în rest recursul.

                  3)

                  Respinge acțiunea domnului Christoph Klein având ca obiect repararea prejudiciului pretins suferit ca urmare a încălcării de către Comisia Europeană a obligațiilor care îi revin în temeiul articolului 8 din Directiva 93/42/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele medicale.

                  4)

                  Domnul Christoph Klein și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurilor din primă instanță, cât și celor din recurs.

                  5)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurilor din primă instanță.

         (1)  JO C 300, 11.9.2017.


title: Cauza C-79/17: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 6 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Austria) –Proceduri inițiate de Gmalieva s.r.o. și alții [Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Libertatea de a presta servicii – Jocuri de noroc – Monopol al jocurilor de noroc într-un stat membru – Reglementare națională care interzice exploatarea aparatelor de jocuri în lipsa unei autorizații prealabile a autorităților administrative]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/12

      Ordonanța Curții (Camera a opta) din 6 septembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Oberösterreich – Austria) –Proceduri inițiate de Gmalieva s.r.o. și alții
      (Cauza C-79/17) (1)

      ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Libertatea de a presta servicii - Jocuri de noroc - Monopol al jocurilor de noroc într-un stat membru - Reglementare națională care interzice exploatarea aparatelor de jocuri în lipsa unei autorizații prealabile a autorităților administrative])
      (2018/C 399/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Gmalieva s.r.o., Celik KG, PBW GmbH, Antoaneta Claudia Gruber, Play For Me GmbH, Haydar Demir

         Cu participarea: Landespolizeidirektion Oberösterreich

         Dispozitivul

      Revine instanței de trimitere sarcina de a determina, în lumina indicațiilor date de Curte a Justiție a Uniunii Europene, în special în Hotărârea din 30 aprilie 2014, Pfleger și alții (C-390/12, EU:C:2014:281), dacă un regim legal național de monopol asupra jocurilor de noroc, precum cel în discuție în litigiu principal, trebuie calificat ca fiind coerent din perspectiva articolelor 56 și următoarele TFUE, atunci când o procedură judiciară națională a stabilit că:

                  —

                  dependența de joc nu reprezintă o problemă a societății care să justifice o intervenție a statului;

                  —

                  jocurile de noroc interzise intră în sfera încălcărilor administrative, iar nu a celor penale;

                  —

                  veniturile la bugetul de stat anuale care provin din jocuri de noroc reprezintă mai mult de 500 de milioane de euro, respectiv 0,4 % din bugetul anual; și

                  —

                  promoțiile oferite de titularii de licențe vizează în principal încurajarea nejucătorilor să joace.

         (1)  JO C 178, 6.06.2017.


title: Cauza C-36/18: Ordonanța președintelui Curții din 27 iulie 2018 – Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/31

      Ordonanța președintelui Curții din 27 iulie 2018 – Comisia Europeană/Republica Elenă
      (Cauza C-36/18) (1)

      (2018/C 399/40)
      Limba de procedură: greaca
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 94, 12.3.2018


title: Cauza T-313/17: Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Wajos/EUIPO (Forma unui recipient) („Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene tridimensionale — Forma unui recipient — Motiv absolut de refuz — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/55

      Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Wajos/EUIPO (Forma unui recipient)
      (Cauza T-313/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene tridimensionale - Forma unui recipient - Motiv absolut de refuz - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2018/C 427/70)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Wajos GmbH (Dohr, Germania) (reprezentanți: J. Schneiders, R. Krillke și B. Schneiders, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: A. Graul și M. Fischer, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 15 februarie 2017 (cauza R 1526/2016-1) privind o cerere de înregistrare a unui semn tridimensional constituit de forma unui recipient ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 15 februarie 2017 (cauza R 1526/2016-1).

                  2)

                  Obligă EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.