title: Cauza C-560/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 noiembrie 2013 — Wam Industriale SpA/Comisia Europeană (Recurs — Ajutoare de stat — Stabilirea unei întreprinderi în anumite state terțe — Împrumuturi cu dobândă redusă — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate parțial incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora — Decizie luată ca urmare a anulării de către Tribunal a deciziei inițiale privind aceeași procedură — Executarea unei hotărâri a Tribunalului)

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/15

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 7 noiembrie 2013 — Wam Industriale SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-560/12) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Stabilirea unei întreprinderi în anumite state terțe - Împrumuturi cu dobândă redusă - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate parțial incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora - Decizie luată ca urmare a anulării de către Tribunal a deciziei inițiale privind aceeași procedură - Executarea unei hotărâri a Tribunalului)
   2014/C 9/23
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Wam Industriale SpA (reprezentanți: E. Giliani și R. Bertoni, avvocati)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și D. Grespan, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 27 septembrie 2012, Wam Industriale/Comisia (T-303/10), prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare a Deciziei 2011/134/UE a Comisiei din 24 martie 2010 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Italia în favoarea Wam SpA (JO 2011, L 57, p. 29) — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Principiul proporționalității — Principiul bunei administrări — Termen rezonabil

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Wam Industriale SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza C-332/12: Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/24

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-332/12)
   2012/C 287/45
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, L. Nicolae și J. Hottiaux, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2009/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 de instituire a principiilor fundamentale care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim și de modificare a Directivei 1999/35/CE a Consiliului și a Directivei 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 25 din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Polone, în conformitate cu articolul 260 alineatul (3) TFUE, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 56 095,20 euro pe zi de întârziere, până la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză, ca sancțiune pentru neîndeplinirea obligației de comunicare a măsurilor de transpunere a Directivei 2009/18/CE;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 17 iunie 2011.

      (1)  JO L 131, p. 114


title: Cauza T-53/15: Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2015 – credentis/OAPI – Aldi Karlslunde (Curodont)

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/33

      Acțiune introdusă la 28 ianuarie 2015 – credentis/OAPI – Aldi Karlslunde (Curodont)
      (Cauza T-53/15)
      (2015/C 107/43)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: credentis AG (Windisch, Elveția) (reprezentant: D. Breuer, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aldi Karlslunde K/S (Karlslunde, Danemarca)

         Datele privind procedura în fața OAPI

         Solicitantul: reclamanta

         Marca în litigiu: marca comunitară verbală „Curodont” – cererea de înregistrare nr. 10 332 807

         Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 13 noiembrie 2014 în cauza R 353/2014-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea OAPI și a Aldi Karlslunde la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-255/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 13 mai 2013 — Peter Flood/Health Service Executive

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 13 mai 2013 — Peter Flood/Health Service Executive
   (Cauza C-255/13)
   2013/C 189/27
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Peter Flood

      Pârât: Health Service Executive

      Întrebarea preliminară

   Trebuie să se considere că un cetățean asigurat al unui stat membru („primul stat membru”), care a fost grav bolnav timp de unsprezece ani în urma unei afecțiuni medicale grave care s-a manifestat pentru prima dată în perioada în care respectiva persoană avea reședința în primul stat membru, însă era în vacanță într-un alt stat membru („al doilea stat membru”), se află în situație de „ședere” în al doilea stat membru în perioada respectivă, în sensul articolului 19 alineatul (1) sau, în mod alternativ, al articolului 20 alineatul (1) și al articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004 (1), în care persoana în cauză a fost efectiv obligată, din cauza bolii sale acute și a proximității convenabile de asistența medicală de specialitate, să rămână fizic în respectivul stat membru pentru perioada respectivă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauzele conexate T-147/09 și T-148/09: Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2013 — Trelleborg Industrie și Trelleborg/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a conductelor marine — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Stabilirea prețurilor, împărțirea pieței și schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial — Noțiunea de încălcare continuă sau repetată — Prescripție — Securitate juridică — Egalitate de tratament — Amenzi — Gravitatea și durata încălcării” )

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/16

         Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2013 — Trelleborg Industrie și Trelleborg/Comisia
   (Cauzele conexate T-147/09 și T-148/09) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a conductelor marine - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Stabilirea prețurilor, împărțirea pieței și schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial - Noțiunea de încălcare continuă sau repetată - Prescripție - Securitate juridică - Egalitate de tratament - Amenzi - Gravitatea și durata încălcării)
   2013/C 189/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Trelleborg Industrie SAS (Clermont-Ferrand, Franța) (cauza T-147/09); și Trelleborg AB (Trelleborg, Suedia) (cauza T-148/09) (reprezentanți: J. Joshua, barrister, și E. Aliende Rodríguez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan, V. Bottka și S. Noë, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2009) 428 final a Comisiei din 28 ianuarie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.406 — Conducte marine), în măsura în care această decizie privește reclamantele, și, în subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere substanțială a amenzii care le-a fost aplicată prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 literele (g) și (h) din Decizia C(2009) 428 final a Comisiei din 28 ianuarie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39406 — Conducte marine) în măsura în care vizează perioada cuprinsă între 13 mai 1997 și 21 iunie 1999.

               2.

               Este necesar să se respingă în rest acțiunile.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-285/12: Acțiune introdusă la 28 iunie 2012 — Cartoon Network/OAPI — Boomerang TV (BOOMERANG)

text:
               8.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 273/13

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2012 — Cartoon Network/OAPI — Boomerang TV (BOOMERANG)
   (Cauza T-285/12)
   2012/C 273/22
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Cartoon Network, Inc. (Wilmington, Statele Unite) (reprezentant: I. Starr, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Boomerang TV, SA (Madrid, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 2 aprilie 2012 pronunțată în cauza R 699/2011-2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamantă a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BOOMERANG” pentru servicii din clasele 38 și 41

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea mărcii comunitare nr. 1160050 a mărcii figurative „Boomerang TV”, pentru servicii din clasa 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza C-484/06: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la data de 27 noiembrie 2006 — Fiscale eenheid Koninklijke NV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/10

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de către Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la data de 27 noiembrie 2006 — Fiscale eenheid Koninklijke NV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-484/06)
   (2007/C 20/15)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Partea reclamantă: Fiscale eenheid Koninklijke Ahold NV

      Partea pârâtă: Staatssecretaris van Financiën
   Întrebările preliminare

               1)

               La rotunjirea cuantumului taxei pe valoarea adăugată este aplicabil doar dreptul național sau este vorba de o problemă de drept comunitar, în special în considerarea art. 2 alin. (1) și (2) din Prima Directivă (1) și a art. 11A., alin. (1) lit. (a) din a Șasea Directivă, precum și în considerarea art. 22 alin. (3) lit. (b) prima frază (text în vigoare până la 1 ianuarie 2004) și alin. (5) din a Șasea Directivă (2)?

               2)

               În acest ultim caz: din prevederile citate mai sus reiese că statele membre sunt obligate să admită o rotunjire automată pentru fiecărui articol și în cazul în care operațiuni distincte sunt menționate pe o factură unică și/sau sunt incluse într-o declarație periodică unică?

      (1)  Prima Directivă a Consiliului din 11 aprilie 1967, 67/227/CEE, privind armonizarea legislațiilor statelor membre privind impozitele pe cifra de afaceri (JO 71, p. 1301).

      (2)  A Șasea Directivă a Consiliului din 17 mai 1977, 77/388/CEE, privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-228/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 14 mai 2012 — Vodafone Omnitel Nv/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               21.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 217/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 14 mai 2012 — Vodafone Omnitel Nv/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Cauza C-228/12)
   2012/C 217/17
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vodafone Omnitel Nv

      Pârâți: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile comunitare în domeniu, în special dispozițiile prevăzute de Directiva 2002/20/CE (1) trebuie interpretate în sensul că se opun normelor naționale indicate de asemenea, în special Legea nr. 266 din 2005, inclusiv în ceea ce privește modul concret de aplicare al acestor norme prin regulament?

      (1)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183).


title: Cauza T-290/07: Acțiune introdusă la 31 iulie 2007 — MIP Metro/OAPI — Metronia (METRONIA)

text:
               6.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/18

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2007 — MIP Metro/OAPI — Metronia (METRONIA)
   (Cauza T-290/07)
   (2007/C 235/33)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: J.-C. Plate, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Metronia, S.A. (Madrid, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 mai 2007 în cauza R 1315/2006-2 în măsura în care calea de atac a fost respinsă pe motiv că nu este conformă cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a costurilor opoziției și ale procedurii în calea de atac.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Metronia, S.A.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă comunitară „METRONIA” pentru bunuri din clasa 9 și bunuri și servicii din clasele 20, 28 și 41 — cerere de înregistrare nr. 3 387 834

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă națională „METRO” pentru bunuri și servicii din clasele, 9, 20, 28 și 41, printre altele

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge în întregime cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge opoziția și admite cererea de înregistrare în urma procedurii

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94
   Reclamanta susține că decizia contestată nu este conformă cu articolul 8 alineatul (1) litera (b) din regulament în măsura în care camera de recurs a considerat că nu exista riscul de confuzie între mărcile în conflict, datorită lipsei de asemănare a semnelor în cauză.


title: Cauza C-338/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)/Hauptzollamt Hamburg-Stadt [Dumping — Taxă antidumping impusă la importurile de anumite citrice preparate sau conservate originare din China — Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 — Validitate — Regulamentul (CE) nr. 384/96 — Articolul 2 alineatul (7) litera (a) — Determinarea valorii normale — Țară care nu are economie de piață — Obligația Comisiei de a da dovadă de diligență pentru a stabili valoarea normală pe baza prețului sau a valorii calculate într-o țară terță cu economie de piață]

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)/Hauptzollamt Hamburg-Stadt
   (Cauza C-338/10) (1)

   (Dumping - Taxă antidumping impusă la importurile de anumite citrice preparate sau conservate originare din China - Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 - Validitate - Regulamentul (CE) nr. 384/96 - Articolul 2 alineatul (7) litera (a) - Determinarea valorii normale - Țară care nu are economie de piață - Obligația Comisiei de a da dovadă de diligență pentru a stabili valoarea normală pe baza prețului sau a valorii calculate într-o țară terță cu economie de piață)
   2012/C 133/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

      Pârât: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Validitatea, în lumina articolului 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996 L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223), a Regulamentului (CE) nr. 642/2008 al Comisiei din 4 iulie 2008 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO L 178, p. 35, rectificare în JO L 258, p. 74) și a Regulamentului (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparare sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO L 350, p. 35) — Stabilirea valorii normale pentru o țară care nu are economie de piață — Stabilirea valorii normale pe baza prețului plătit efectiv sau care urmează a fi plătit pentru un produs similar — Obligația Comisiei, rezultată de la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 384/96, de a lua măsurile necesare pentru stabilirea valorii normale pe baza prețului sau a valorii calculate într-o țară terță care are economie de piață

      Dispozitivul

   Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză este lipsit de validitate.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza C-391/17: Acțiune introdusă la 30 iunie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               25.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 318/7

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-391/17)
   (2017/C 318/12)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, A. Caeiros, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că prin necompensarea pierderii unei părți din resursele proprii care ar fi trebuit să fie stabilite și puse la dispoziția bugetului Uniunii în temeiul articolelor 2, 6, 10, 11 și 17 din Regulamentul nr. 1552/1989 (1) (articolele 2, 6, 10, 12 și 13 din Regulamentul nr. 609/2014 (2)) în cazul în care certificatele de export nu au fost eliberate cu încălcarea articolului 101 alineatul (2) din Decizia 91/482/CEE (3) pentru importurile de aluminiu din Anguilla în 1999-2000, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 (ulterior, articolul 10) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (devenit articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană), și

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Între martie 1999 și iunie 2000 aluminiu originar din țări terțe și importat prima dată în Anguilla a fost, după reexportarea din Anguilla, importat în Italia. O indemnizație de expediere la export de 25 de dolari USA pe tonă metrică („ajutorul pentru transport”) a fost acordată de autoritățile din Anquilla pentru mărfurile care tranzitează Anguilla. Acel „ajutor pentru transport” acordat de Anguilla pentru mărfurile care tranzitează, care corespunde unei restituiri a taxelor vamale, ar lipsi de efect scutirile vamale în cazul reexportării din Anguilla și al importării în Uniunea Europeană. Articolul 101 alineatul (2) din Decizia 91/482/CEE a fost greșit aplicat de autoritățile din Anguilla întrucât acestea au eliberat certificate de transport deși nu erau îndeplinite condițiile în acest sens. Ca urmare a încălcării articolului 101 alineatul (2) din Decizia 91/482/CEE în urma eliberării greșite a certificatelor de export de către Anguilla, Italia a fost împiedicată sa colecteze taxe vamale în conformitate cu articolul 24 CE (devenit articolul 29 TFUE).

               2.

               Regatul Unit este responsabil din punct de vedere financiar pentru pierderea de resurse proprii tradiționale cauzată de certificatele de export eliberate cu încălcarea articolului 101 alineatul (2) din Decizia 91/482/CEE. Autoritățile din Regatul Unit nu au luat toate măsurile adecvate pentru protecția intereselor financiare ale Uniunii și pentru a se asigura că Decizia 91/482/CEE este corect aplicată de administrația din Anguilla. Fiecare stat membru trebuie să se asigure că teritoriile sale de peste mări aplică corect orice act juridic aplicabil acestora, precum Decizia 91/482/CEE, în scopul protejării eficiente a intereselor financiare ale UE.

               3.

               În cazul în care acțiunile sau omisiunile autorităților oricărui stat membru conduc la o pierdere de resurse proprii, Uniunea poate fi creditată cu echivalentul valorii pierderilor de resurse proprii. În consecință, Regatul Unit ar trebui să compenseze deficitul cauzat bugetului Uniunii pentru valoarea totală a pierderilor de resurse proprii și să plătească dobânzi de întârziere în temeiul articolului 11 din Regulamentul nr. 1150/2000 (4).

      (1)  Regulamentul Consiliului (CEE, Euratom) nr. 1552/89 din 29 mai 1989 privind punerea în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 155, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 609/2014 al Consiliului din 26 mai 2014 privind metodele și procedura de punere la dispoziție a resurselor proprii tradiționale și a resurselor proprii bazate pe TVA și pe VNB și privind măsurile pentru a răspunde necesităților trezoreriei (reformare) (JO L 168, p. 39).

      (3)  Decizia Consiliului din 25 iulie 1991 privind asocierea țărilor și teritoriilor de peste mări la Comunitatea Economică Europeană (JO L 263, p. 1).

      (4)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/EC, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO L 130, p. 1).


title: Cauza C-650/13: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance de Bordeaux – Franţa) – Thierry Delvigne/Commune de Lesparre Médoc, Préfet de la Gironde (Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 39 și 49 — Parlamentul European — Alegeri — Dreptul de a alege — Cetățenia Uniunii Europene — Retroactivitatea legii penale mai favorabile — Legislație națională care prevede o interzicere a dreptului de a alege în cazul unei condamnări penale pronunțate în ultimă instanță înainte de data de 1 martie 1994)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 6 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal d'instance de Bordeaux – Franţa) – Thierry Delvigne/Commune de Lesparre Médoc, Préfet de la Gironde
   (Cauza C-650/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 39 și 49 - Parlamentul European - Alegeri - Dreptul de a alege - Cetățenia Uniunii Europene - Retroactivitatea legii penale mai favorabile - Legislație națională care prevede o interzicere a dreptului de a alege în cazul unei condamnări penale pronunțate în ultimă instanță înainte de data de 1 martie 1994))
   (2015/C 389/03)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d'instance de Bordeaux

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Thierry Delvigne

      Pârâţi: Commune de Lesparre Médoc, Préfet de la Gironde

      Dispozitivul

   Articolul 39 alineatul (2) și articolul 49 alineatul (1) ultima teză din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun posibilității ca o legislație a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, să excludă de drept din categoria beneficiarilor dreptului de a alege la alegerile pentru Parlamentul European persoanele care, la fel ca reclamantul, au făcut obiectul unei condamnări pentru săvârșirea unei crime grave, rămasă definitivă înainte de data de 1 martie 1994.

      (1)  JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza C-440/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 11 noiembrie 2009 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych/Stanisława Tomaszewska

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Sąd Najwyższy (Polonia) la 11 noiembrie 2009 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych/Stanisława Tomaszewska
   (Cauza C-440/09)
   2010/C 37/03
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Najwyższy

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

      Pârâtă: Stanisława Tomaszewska

      Întrebarea preliminară

   Articolul 45 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26), coroborat cu articolul 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 74, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 74) trebuie interpretat în sensul că, atunci când instituția competentă a unui stat membru constată că, potrivit propriei legislații, un lucrător nu îndeplinește condiția realizării în acest stat a unei perioade de asigurare suficient de lungă pentru a dobândi dreptul la pensie pentru limită de vârstă, are obligația de a lua în considerare perioada de asigurare realizată în alt stat membru, astfel încât să recalculeze perioada de asigurare de care depinde dobândirea dreptului prin aplicarea dispozițiilor dreptului național și prin asimilarea perioadei de asigurare realizată în alt stat cu o perioadă națională, sau de a adăuga perioada realizată în alt stat membru la perioada națională, stabilită în prealabil potrivit legislației în cauză?


title: Cauzele conexate T-211/06, T-213/06, T-245/06, T-155/07 și T-178/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 mai 2009 — Euro-Information/OAPI (CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE și CYBERHOME) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcilor comunitare verbale CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE și CYBERHOME — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 ]

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/35

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 19 mai 2009 — Euro-Information/OAPI (CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE și CYBERHOME)
   (Cauzele conexate T-211/06, T-213/06, T-245/06, T-155/07 și T-178/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcilor comunitare verbale CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE și CYBERHOME - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94”)
   2009/C 153/66
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: L’Européenne de traitement de l'information (Euro-Information) (Strasbourg, Franța) (reprezentanți: P. Greffe, J. Schouman, A. Jacquet și L. Paudrat, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Acțiuni introduse împotriva Deciziilor Camerei întâi de recurs a OAPI din 24 mai (cauza R 0068/2006-1), 12 iunie (cauza R 0066/2006-1), 5 iulie 2006 (cauza R 0067/2006-1), 28 februarie (cauza R 1046/2006-1) și 15 martie 2007 (cauza R 0067/2006-1) privind înregistrarea semnelor CYBERGESTION (cauza T-213/06), CYBERCREDIT (cauza T-211/06), CYBERGUICHET (cauza T-245/06), CYBERBOURSE (cauza T-155/07) și CYBERHOME (cauza T-178/07) ca mărci comunitare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Obligă L’Européenne de traitement de l'information (Euro-Information) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 249, 14.10.2006.


title: Cauza T-637/13: Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2013 — Bimbo/OAPI — Cafe' do Brasil (Caffè KIMBO)

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/37

         Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2013 — Bimbo/OAPI — Cafe' do Brasil (Caffè KIMBO)
   (Cauza T-637/13)
   2014/C 52/72
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: N. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cafe' do Brasil SpA (Melito di Napoli, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 25 septembrie 2013 în cauza R 1434/2012-4;

               —

               obligarea celeilalte părți la procedură la plata cheltuielilor de judecată, în cazul în care formulează cerere de intervenție.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă conținând elementele verbale „Caffè KIMBO” în culorile negru, roșu, auriu, alb, albastru deschis, albastru închis, galben și verde deschis pentru produse din clasele 30, 32 și 43 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 4 273 884

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „BIMBO” înregistrată în Spania cu numărul 291 655 pentru produse din clasa 30 și fosta marcă verbală spaniolă și portugheză renumită „BIMBO”

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatele (1), (2) și (5) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza C-104/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2016 – Consiliul Uniunii Europene/Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Front Polisario), Comisia Europeană (Recurs — Relații externe — Acord între Uniunea Europeană și Regatul Maroc privind măsuri de liberalizare în domeniul agriculturii și pescuitului — Decizie de aprobare a încheierii unui acord internațional — Acțiune în anulare — Admisibilitate — Calitate procesuală activă — Aplicare teritorială a acordului — Interpretarea acordului — Principiul autodeterminării — Principiul efectului relativ al tratatelor)

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/19

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2016 – Consiliul Uniunii Europene/Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Front Polisario), Comisia Europeană
   (Cauza C-104/16 P) (1)

   ((Recurs - Relații externe - Acord între Uniunea Europeană și Regatul Maroc privind măsuri de liberalizare în domeniul agriculturii și pescuitului - Decizie de aprobare a încheierii unui acord internațional - Acțiune în anulare - Admisibilitate - Calitate procesuală activă - Aplicare teritorială a acordului - Interpretarea acordului - Principiul autodeterminării - Principiul efectului relativ al tratatelor))
   (2017/C 053/23)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: H. Legal, A. de Elera-San Miguel Hurtado și A. Westerhof Löfflerová, în calitate de agenți)

      Celelalte părți din procedură: Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Front Polisario) (reprezentanți: G. Devers, avocat), Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, E. Paasivirta și B. Eggers, în calitate de agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet și M. J.-C. Halleux, în calitate de agenți), Republica Federală Germania (reprezentant: T. Henze, în calitate de agent), Regatul Spaniei (reprezentanți: M. Sampol Pucurull și S. Centeno Huerta, în calitate de agenți), Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas, F. Fize și B. Fodda, în calitate de agenți), Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și M. Figueiredo, în calitate de agenți) Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader) (reprezentanți: J.-F. Bellis, M. Struys, A. Bailleux, L. Eskenazi și R. Hicheri, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 10 decembrie 2015, Front Polisario/Consiliul (T-512/12, EU:T:2015:953).

               2)

               Respinge ca inadmisibilă acțiunea Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Frontul Polisario).

               3)

               Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Frontul Polisario) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               4)

               Regatul Belgiei, Republica Federală Germania, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Portugheză, Comisia Europeană și Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza T-184/11 P: Hotărârea Tribunalului din 15 mai 2012 — Nijs/Curtea de Conturi ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Regim disciplinar — Procedură disciplinară — Eliberare din funcție cu menținerea drepturilor la pensie pentru limită de vârstă — Articolele 22a și 22b din statut — Cerința de precizie a recursului — Motiv nou — Protecție jurisdicțională efectivă — Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale — Inexistența obligației de a invoca din oficiu un motiv întemeiat pe încălcarea termenului rezonabil” )

text:
               30.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/20

         Hotărârea Tribunalului din 15 mai 2012 — Nijs/Curtea de Conturi
   (Cauza T-184/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Regim disciplinar - Procedură disciplinară - Eliberare din funcție cu menținerea drepturilor la pensie pentru limită de vârstă - Articolele 22a și 22b din statut - Cerința de precizie a recursului - Motiv nou - Protecție jurisdicțională efectivă - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale - Inexistența obligației de a invoca din oficiu un motiv întemeiat pe încălcarea termenului rezonabil)
   2012/C 194/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Bart Nijs (Bereldange, Luxemburg) (reprezentanți: F. Rollinger și P. F. Onimus, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: T. Kennedy, J. Vermer și K. Zavřelová, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 13 ianuarie 2011, Nijs/Curtea de Conturi (F-77/09, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Bart Nijs suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Curtea de Conturi a Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 179, 18.6.2011.


title: Cauza C-454/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesvergabeamt — Austria) — pressetext Nachrichtenagentur GmbH/Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung (Contracte de achiziții publice — Directiva 92/50/CEE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii — Noțiunea de atribuire a unui contract)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesvergabeamt — Austria) — pressetext Nachrichtenagentur GmbH/Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung
   (Cauza C-454/06) (1)

   (Contracte de achiziții publice - Directiva 92/50/CEE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii - Noțiunea de atribuire a unui contract)
   (2008/C 209/10)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesvergabeamt
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: pressetext Nachrichtenagentur GmbH

      Pârâte: Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesvergabeamt — Interpretarea articolului 82 CE, a articolului 3 alineatul (1), a articolelor 8 și 9 și a articolului 11 alineatul (3) litera (b) din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), a articolului 1 alineatul (3) și a articolului 2 alineatul (1) litera (c) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237), precum și a principiilor generale de drept comunitar — Contract de servicii încheiat pe durată nedeterminată în numele statului cu o agenție de presă, considerată ca singura agenție de presă națională, fără o procedură de atribuire de contracte de achiziții publice — Transferul, cu consimțământul autorității contractante, a executării unor părți din contract către o societate aflată sub controlul total al prestatorului, precum și alte modificări ale contractului privind renunțarea de către autoritatea contractantă la rezilierea contractului, remunerarea prestațiilor efectuate și reducerea acordată în favoarea autorității contractante — Calificarea acestor modificări ulterioare sau necalificarea lor drept o nouă „atribuire a unui contract” care necesită publicarea prealabilă a unui anunț de participare
   Dispozitivul

               1)

               Termenul „atribuire” utilizat la articolul 3 alineatul (1), la articolul 8 și la articolul 9 din Directiva 92/50 a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii trebuie interpretat în sensul că nu include o situație, precum cea din acțiunea principală, în care serviciile furnizate autorității contractante de către prestatorul inițial sunt transferate unui alt prestator, constituit sub forma unei societăți de capitaluri al cărei acționar unic este prestatorul inițial, care deține controlul și dă instrucțiuni noului prestator, în măsura în care prestatorul inițial continuă să își asume răspunderea respectării obligațiilor contractuale.

               2)

               Termenul „atribuire” utilizat la articolul 3 alineatul (1), la articolul 8 și la articolul 9 din Directiva 92/50 trebuie interpretat în sensul că nu include adaptarea contractului inițial la circumstanțe exterioare modificate, precum transformarea în euro a prețurilor exprimate inițial în monedă națională, reducerea minimă a acestor prețuri în vederea rotunjirii și trimiterea la un nou indice al prețurilor, în cazul în care în contractul inițial s-a prevăzut că acesta înlocuiește indicele stabilit anterior.

               3)

               Termenul „atribuire” utilizat la articolul 3 alineatul (1), la articolul 8 și la articolul 9 din Directiva 92/50 trebuie interpretat în sensul că nu include o situație, precum cea din acțiunea principală, în care o autoritate contractantă stabilește împreună cu adjudecatarul, printr-un act adițional, în termenul de valabilitate al contractului de achiziții publice de servicii încheiat pe durată nedeterminată, să prelungească pe o durată de trei ani o clauză de renunțare la reziliere devenită caducă la data la care a fost prevăzută noua clauză și stabilește cu acesta să prevadă reduceri mai importante decât cele determinate inițial cu privire la anumite prețuri stabilite în funcție de cantitate într-un domeniu specific.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-61/13: Acțiune introdusă la 6 februarie 2013 — Melt Water/OAPI (NUEVA)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/29

         Acțiune introdusă la 6 februarie 2013 — Melt Water/OAPI (NUEVA)
   (Cauza T-61/13)
   2013/C 108/74
   Limba de procedură: lituaniana

      Părțile

      Reclamantă: Research and Production Company „Melt Water” UAB (Klaipėda, Lituania) (reprezentant V. Viešiūnaitė, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 decembrie 2012 pronunțată în cauza R 1794/2012-4 și declararea ca formulată în termen a căii de atac a reclamantei privind marca NUEVA (cererea de înregistrare nr. 010573541);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă NUEVA pentru bunuri din clasa 32 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 010573541.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: consideră calea de atac neformulată în termen.

      Motivele invocate: în decizia atacată din 3 decembrie 2012, pârâtul a reținut în mod eronat că trebuie să se considere că reclamanta nu formulat în termen calea de atac, în temeiul articolului 60 din Regulamentul nr. 207/2009 (1) și al normei 49 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95 (2), pentru motivul că taxa pentru calea de atac nu a fost achitată în termenul prevăzut. Reclamanta contestă poziția pârâtului, potrivit căreia respectiva taxă trebuia achitată în termenul de două luni prevăzut pentru formularea căii de atac. Reclamanta susține că rezultă în mod evident atât din decizia examinatorului de respingere a cererii de înregistrare a mărcii cât și din traducerea oficială în limba lituaniană a articolului 60 din Regulamentul nr. 207/2009 că taxa pentru calea de atac trebuie să fie legată de depunerea memoriului care expune motivele de atac, iar nu de formularea căii de atac. Prin urmare, reclamanta a legat în mod justificat achitarea taxei pentru calea de atac de termenul de prezentare a memoriului care expune motivele de atac și a făcut plata în termenul respectiv.
   În opinia reclamantei, traducerea în limba lituaniană a Regulamentului nr. 207/2009 trebuie considerată autentică și stabilirea aspectului dacă taxa pentru calea de atac a fost achitată de reclamantă pârâtului în termen trebuie să se întemeieze pe textul în limba lituaniană a respectivului regulament. Reclamanta arată de asemenea că în cazul în care un text autentic în limba unui anumit stat membru — în acest caz, textul în limba lituaniană — este ambiguu și traducerea sa nu corespunde textelor în celelalte limbi, măsura trebuie, pentru a garanta securitatea juridică, să fie interpretată astfel încât să corespundă cât mai mult posibil intereselor persoanei căreia i se adresează, în special dacă o interpretare contrară poate genera consecințe negative pentru respectiva persoană.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza T-326/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Rath/OAPI — AstraZeneca (VIXACOR)

text:
               22.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/17

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Rath/OAPI — AstraZeneca (VIXACOR)
   (Cauza T-326/05) (1)

   (2007/C 223/30)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 281, 12.11.2005.


title: Cauza T-13/10: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2011 — Goutier/OAPI — Rauch (ARANTAX) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/19

         Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2011 — Goutier/OAPI — Rauch (ARANTAX)
   (Cauza T-13/10) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 282/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Klaus Goutier (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: E.E. Happe, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial B. Schmidt, ulterior B. Schmidt și R. Pethke, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenient în fața Tribunalului: Norbert Rauch (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: A. Fottner și M. Müller, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 10 noiembrie 2009 (cauza R 1796/2008-4), referitoare la o procedură de opoziție între Norbert Rauch și Klaus Goutier.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă reclamantul să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de pârât. Intervenientul suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauzele conexate C-51/12 — C-54/12: Ordonanța președintelui Curții din 6 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procura della Repubblica/Xiaomie Zhu și alții (C-51/12), Beregovoi Ion (C-52/12), Sun Hai Feng (C-53/12), Yang Liung Hong (C-54/12)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/19

         Ordonanța președintelui Curții din 6 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procura della Repubblica/Xiaomie Zhu și alții (C-51/12), Beregovoi Ion (C-52/12), Sun Hai Feng (C-53/12), Yang Liung Hong (C-54/12)
   (Cauzele conexate C-51/12 — C-54/12) (1)

   2013/C 108/45
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzelor.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza T-145/14: Acțiune introdusă la 3 martie 2014 – adidas/OAPI – Shoe Branding Europe (emblem cu două benzi paralele)

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/35

         Acțiune introdusă la 3 martie 2014 – adidas/OAPI – Shoe Branding Europe (emblem cu două benzi paralele)
   (Cauza T-145/14)
   2014/C 129/42
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: adidas (Herzogenaurach, Germania) (reprezentanți: V. von Bomhard și J. Fuhrmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 noiembrie 2013 în cauza R 1208/2012-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca (marcă de alt tip) pentru încălțăminte din clasa 25 – cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 398 141

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: înregistrările mărcilor comunitare nr. 3 517 646, 3 517 612, 3 517 588, 3 517 661, 4 269 072, 6 081 889; înregistrările mărcilor germane nr. 944 624, 944 623, 399 50 559, 897 134; înregistrarea mărcii internaționale nr. 391 692 pentru produse din clasele 18, 25 și 28; marca/semnul neînregistrat utilizat în comerț în Germania

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca comunitară


               15.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 191/11

         Acțiune introdusă la 21 mai 2010 de Principatul Liechtenstein împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-4/10)
   2010/C 191/09
   La data de 21 mai 2010, Principatul Liechtenstein, reprezentat de dr. Andrea Entner-Koch, în calitate de agent, unitatea de coordonare pentru SEE, Austrasse 79/Europark, FL-9490 Vaduz, a introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Principatul Liechtenstein solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze Decizia nr. 97/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 24 martie 2010 privind impozitarea societăților captive de asigurare în temeiul Legii statului Liechtenstein în materie de impozitare;

               2.

               cu titlu subsidiar, să declare nule articolele 3 și 4 din Decizia nr. 97/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 24 martie 2010, în măsura în care acestea ordonă recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 al respectivei decizii;
               și

               3.

               să oblige Autoritatea AELS de Supraveghere la plata cheltuielilor de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               În Decizia nr. 97/10/COL a Autorității AELS de Supraveghere din 24 martie 2010, Autoritatea a declarat că normele în materie de impozitare aplicabile societăților captive de asigurare sau reasigurare din Liechtenstein, în temeiul articolelor 82 (a) și 88 (a) (3) din Legea statului Liechtenstein în materie de impozitare reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE, întrucât regimul fiscal aplicabil acestora este mai favorabil decât cel aplicat „societăților normale de asigurare”. Autoritatea AELS de Supraveghere a mai decis că presupusul ajutor reprezenta, începând cu data de 6 noiembrie 2001, un ajutor ilegal care trebuia recuperat de la societățile captive de asigurare sau reasigurare;

               —

               reclamantul susține că dispozițiile fiscale în cauză nu reprezintă ajutor de stat în sensul articolului 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE;

               —

               reclamantul susține că Autoritatea AELS de Supraveghere:

                           —

                           a comis o eroare când a aplicat articolul 61 alineatul (1) din Acordul privind SEE în ceea ce privește normele de impozitare a societăților captive, astfel cum acestea sunt prevăzute în Legea statului Liechtenstein în materie de impozitare, precum și atunci când a ordonat recuperarea presupusului ajutor ilegal de la societățile captive de asigurare sau reasigurare, începând cu 6 noiembrie 2001;

                           —

                           a aplicat în mod greșit articolul 61 alineatul (1) din Acordul SEE societăților captive, dată fiind natura specială a acestora și cadrul restrâns al activităților lor;

                           —

                           nu și-a motivat în mod adecvat decizia contestată, astfel cum se prevede la articolul 16 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.


title: Cauza C-177/10: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr. 12 de Sevilla — Spania) — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía (Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat între CES, UNICE și CEEP — Clauza 4 — Aplicarea acordului-cadru în domeniul funcției publice — Principiul nediscriminării)

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr. 12 de Sevilla — Spania) — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía
   (Cauza C-177/10) (1)

   (Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat între CES, UNICE și CEEP - Clauza 4 - Aplicarea acordului-cadru în domeniul funcției publice - Principiul nediscriminării)
   2011/C 311/15
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr. 12 de Sevilla

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Francisco Javier Rosado Santana

      Pârâtă: Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Juzgado de lo Contencioso-Administrativo nr. 12 de Sevilla — Interpretarea Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Anexă, punctul 4 (principiul nediscriminării) — Domeniu de aplicare — Discriminare considerată admisibilă de instanța constituțională — Obligații ce revin instanței naționale

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru între CES, UNICE și CEEP cu privire la munca pe durată determinată și Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care figurează în anexa la aceasta trebuie să se interpreteze în sensul că, pe de o parte, se aplică contractelor și raporturilor de muncă pe durată determinată încheiate cu administrațiile și cu celelalte organe ale sectorului public și că, pe de altă parte, impun excluderea oricărei diferențe de tratament între funcționarii de carieră și funcționarii temporari comparabili ai unui stat membru numai pentru că aceștia din urmă au un contract sau un raport de muncă pe durată determinată, cu excepția cazului în care tratamentul diferențiat este justificat de motive obiective, în sensul clauzei 4 alineatul (1) din acordul-cadru menționat.

               2.

               Clauza 4 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie să fie interpretată în sensul că se opune ca perioadele de serviciu efectuate de un funcționar temporar al unei administrații publice să nu fie luate în considerare pentru accesul acestuia din urmă, devenit între timp funcționar de carieră, la o promovare internă la care pot să pretindă numai funcționarii de carieră, cu excepția cazului în care această excludere este justificată de motive obiective, în sensul alineatului (1) din această clauză. Simplul fapt că funcționarul temporar a efectuat perioadele de serviciu respective în temeiul unui contract sau al unui raport de muncă pe durată determinată nu constituie un asemenea motiv obiectiv.

               3.

               Dreptul primar al Uniunii, Directiva 1999/70 și Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie să se interpreteze în sensul că nu se opun, în principiu, unei reglementări naționale care prevede că acțiunea exercitată de un funcționar de carieră împotriva unei decizii de respingere a candidaturii sale la un concurs întemeiate pe împrejurarea că această procedură era contrară clauzei 4 din acordul-cadru menționat trebuie să se introducă într-un termen de decădere de două luni de la data publicării anunțului de concurs. Cu toate acestea, un asemenea termen nu poate fi invocat împotriva unui funcționar de carieră, candidat la acest concurs, care a fost admis la probe și al cărui nume figura pe lista definitivă a laureaților concursului respectiv dacă acesta era de natură să facă imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de acordul-cadru. În asemenea împrejurări, termenul de două luni nu ar putea curge decât de la comunicarea deciziei privind anularea admiterii sale la concursul menționat și a numirii sale în calitate de funcționar de carieră într-o grupă superioară.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza T-539/12: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2012 — Ziegler/Comisia

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/16

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2012 — Ziegler/Comisia
   (Cauza T-539/12)
   2013/C 55/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ziegler SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J. Bellis, M. Favart și A. Bailleux, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni admisibilă și întemeiată;

               —

               declararea faptului că Comisia Europeană a angajat răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene în privința reclamantei;

               —

               obligarea Uniunii Europene la plata către reclamantă a sumei de 1 472 000 de euro, majorată cu dobânzi de la 11 martie 2008 până la plata integrală, precum și a sumei de 112 872,50 euro pe an de la 11 martie 2008, majorată cu dobânzi până la plata integrală;

               —

               obligarea Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Prejudiciul a cărui reparare este solicitată de reclamantă Uniunii Europene cuprinde două aspecte distincte.
   În primul rând, reclamanta consideră că a suferit un prejudiciu rezultat din amenda de 9 200 000 euro, majorată cu dobânzi calculate la rata de 7,60 % pe an, care i-a fost aplicată prin Decizia Comisiei din 11 martie 2008 în cazul COMP/38.543 — Servicii de mutări internaționale, în temeiul unei încălcări de care Uniunea ar fi în parte răspunzătoare. Prejudiciul pretins a fi fost cauzat reclamantei și-ar avea originea într-o dublă nelegalitate imputabilă Uniunii Europene:

               —

               pe de o parte, prin faptul că a condiționat rambursarea cheltuielilor de mutare a funcționarilor săi de obținerea, de către aceștia, a trei devize de mutare diferite și prin faptul că s-a abținut de la exercitarea celui mai mic control asupra punerii în aplicare a acestei obligații, deși era pe deplin conștientă de neregulile pe care această practică le genera, Uniunea ar fi creat un context de reglementare favorabil pentru săvârșirea unei încălcări a articolului 101 TFUE pentru care au fost sancționate ulterior societățile de mutare. Procedând astfel, Uniunea și-ar fi încălcat obligația de diligență și dreptul fundamental al reclamantei la o bună administrare.

               —

               pe de altă parte, prin faptul că au solicitat devize de complezență din partea reclamantei, funcționarii Uniunii Europene ar fi incitat, în calitatea lor de agenți, în mod direct reclamanta să săvârșească încălcarea pentru care a fost sancționată. Prin intermediul funcționarilor săi, Uniunea Europeană ar fi contribuit așadar la încălcarea articolului 101 TFUE pe care aceasta a sancționat-o ulterior și, în plus, ar fi încălcat dreptul reclamantei la un proces echitabil.

         În al doilea rând, de la adoptarea deciziei din 11 martie 2008, reclamanta ar suferi un beneficiu nerealizat semnificativ ca urmare a faptului că, întrucât practica devizelor de complezență nu a încetat, refuzul său de a răspunde în mod favorabil la astfel de cereri ar avea ca efect eliminarea sa din contractele respective, deși reclamanta nu ar mai furniza decât un număr foarte limitat de servicii de demenajare funcționarilor instituțiilor europene. La originea prejudiciului astfel suferit de reclamantă ar fi o neîndeplinire de către Uniune a obligației sale de diligență.


title: Cauza C-600/16 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2016 de National Iranian Tanker Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 septembrie 2016 în cauza T-207/15, National Iranian Tanker Company/Consiliul Uniunii Europene

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/28

         Recurs introdus la 24 noiembrie 2016 de National Iranian Tanker Company împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 septembrie 2016 în cauza T-207/15, National Iranian Tanker Company/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-600/16 P)
   (2017/C 030/33)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: National Iranian Tanker Company (reprezentanți: T. de la Mare QC, M. Lester QC și J. Pobjoy, barristers, și R. Chandrasekera, S. Ashley și C. Murphy, solicitors)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 14 septembrie 2016 în cauza T-207/15, National Iranian Tanker Company/Consiliul;

               —

               soluționarea cauzei cu care a fost sesizat Tribunalul și, în special:

                           —

                           anularea Deciziei (PESC) 2015/236 a Consiliului din 12 februarie 2015 (1) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/230 al Consiliului din 12 februarie 2015 (2), în măsura în care acestea se aplică recurentei;

                           —

                           în subsidiar, constatarea faptului că atât articolul 20 alineatul (1) litera (c) din Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 (3) (cu modificările ulterioare), cât și articolul 23 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 (4) (cu modificările ulterioare) sunt inaplicabile în măsura în care ele se aplică recurentei ca urmare a nelegalității acestora și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul recursului și al procedurii în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că Tribunalul ar fi comis o eroare prin faptul că a considerat că Decizia (PESC) 2015/236 a Consiliului din 12 februarie 2015 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/230 al Consiliului din 12 februarie 2015 nu au încălcat principiile autorității de lucru judecat, securității juridice, încrederii legitime și finalității sau dreptul la o cale de atac efectivă consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că Tribunalul ar fi comis o eroare prin faptul că a considerat că erau îndeplinite criteriile de desemnare în cazul recurentei.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că Tribunalul ar fi comis o eroare prin faptul că a considerat că ingerința în drepturile fundamentale ale recurentei a fost proporțională.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că Tribunalul ar fi comis o eroare prin faptul că a respins argumentul subsidiar al recurentei potrivit căruia o interpretare largă a criteriului de desemnare ar conduce la considerarea acestuia ca fiind disproporționat.

      (1)  Decizia (PESC) 2015/236 a Consiliului din 12 februarie 2015 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2015, L 39, p. 18).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/230 al Consiliului din 12 februarie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2015, L 39, p. 3).

      (3)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO 2010, L 195, p. 39).

      (4)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO 2012, L 88, p. 1).


title: Desemnarea primului avocat general

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/3

         Desemnarea primului avocat general
   (2007/C 269/05)
   În temeiul articolului 10 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul de procedură, Curtea de Justiție l-a desemnat pe domnul Poiares Maduro drept prim avocat general, pentru o perioadă de un an care expiră la 6 octombrie 2008.


title: Cauza F-6/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 aprilie 2013 — Rosenbaum/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/41

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 18 aprilie 2013 — Rosenbaum/Comisia
   (Cauza F-6/13) (1)

   2013/C 171/87
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013 p. 39


title: Cauza C-331/11: Acțiune introdusă la 30 iunie 2011 — Comisia Europeană/Republica Slovacă

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/4

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2011 — Comisia Europeană/Republica Slovacă
   (Cauza C-331/11)
   2011/C 282/07
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Marghelis, A. Tokár, agenți)

      Pârâtă: Republica Slovacă

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin autorizarea funcționării depozitului de deșeuri Žilina — Považský Chlmec fără un plan de amenajare a spațiului si fără să fie adoptată o decizie definitivă cu privire la posibilitatea continuării exploatării depozitului de deșeuri pe baza unui plan de amenajare aprobat, Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 literele (a), (b) și (c) din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (1);

               —

               obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Depozitul de deșeuri Žilina — Považský Chlmec este exploatat fără să fi fost prezentat un plan de reamenajare a spațiului și fără să fi fost aprobate eventualele adaptări pe baza planului de amenajare. Prin urmare, Comisia solicită Curții să declare că, prin autorizarea exploatării depozitului de deșeuri Žilina — Považský Chlmec în lipsa unui plan de amenajare a spațiului și fără să fi adoptat o decizie definitivă cu privire la continuarea exploatării depozitului de deșeuri pe baza unui plan de amenajare aprobat, Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 literele (a), (b) și (c) din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri.

      (1)  JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza T-529/08: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Diputación Foral de Álava/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/47

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2008 — Diputación Foral de Álava/Comisia
   (Cauza T-529/08)
   (2009/C 32/90)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Declararea nulității documentului scris emis de Directoratul General Concurență al Comisiei Europene D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] la 2 octombrie 2008, în măsura în care acesta impune ca recuperarea dobânzilor la care fac trimitere Deciziile 2002/820/CE și 2002/892/CE din 11 iulie 2001 (dosarul de încălcare 2007/2215) să fie efectuată prin aplicarea unei dobânzi compuse și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta procedură are ca obiect atacarea deciziei prin care, în procedura de executare a Deciziilor din 11 iulie 2001 privind, pe de o parte, schema de ajutor de stat pusă în aplicare de Spania în favoarea întreprinderilor din Álava sub forma unui credit fiscal de 45 % din investiții (Decizia 2002/820/CE) și, pe de altă parte, schema de ajutor de stat pusă în aplicare de Spania în favoarea câtorva întreprinderi nou create din Álava (Decizia 2002/892/CE) (1), Comisia consideră că rata dobânzii aplicabilă pentru recuperare este rata dobânzilor compuse.
   Potrivit reclamantei, această decizie constituie o modificare clară de facto a deciziilor citate anterior din 11 iulie 2001. Această modificare implică la rândul său un abuz de putere vădit și un act contrar principiului bunei administrații. Subliniem în legătură cu acest subiect că aplicarea unei rate a dobânzii compuse a fost introdusă pentru prima dată de articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 140, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 2, p. 42). Cu toate acestea, această dispoziție nu este aplicabilă ratione temporis deciziilor din 11 iulie 2001.
   Modificarea conținutului real al acestor decizii realizată de Comisie în ceea ce privește tipul de dobândă aplicabil implică de asemenea o atingere adusă principiului egalității de tratament în sensul că autoritățile însărcinate cu executarea deciziilor din 11 iulie 2001, precum și întreprinderile afectate au fost plasate într-o poziție diferită de cea a autorităților competente ale statelor membre (și ale întreprinderilor) vizate de deciziile de recuperare a ajutoarelor din luna iulie 2001 sau anterioare, autorități cărora nu le-a fost impusă aplicarea unei rate a dobânzii compuse în procesul de recuperare a ajutoarelor.
   În sfârșit, reclamanta afirmă că, prin impunerea aplicării unei rate a dobânzii compuse, Comisia aplică o sancțiune care nu este prevăzută în dreptul comunitar.

      (1)  Aceste două decizii au fost atacate în fața Tribunalului de Primă Instanță (cauzele T-227/01 Diputación Foral de Álava și Gobierno Vasco/Comisia și T-230/01 Diputación Foral și Gobierno Vasco/Comisia, încă pendinte în fața Tribunalului).


title: Cauza T-40/11: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Lan Airlines și Lan Cargo/Comisia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/27

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2011 — Lan Airlines și Lan Cargo/Comisia
   (Cauza T-40/11)
   2011/C 80/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Lan Airlines SA și Lan Cargo SA (Santiago, Chile) (reprezentanți: B. Hartnett, barrister, și O. Geiss, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care se referă la reclamante;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantelor și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul acțiunii lor, reclamantele solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Deciziei C(2010) 7694 final a Comisiei din 9 noiembrie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39.258 — Transport aerian), în măsura în care se referă la reclamante.
   În susținerea cererii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia nu a stabilit conform cerințelor legale că reclamantele au participat la o încălcare unică și continuă și, prin urmare, a săvârșit o eroare de drept și de fapt în aplicarea articolului 101 TFUE întrucât:

                           —

                           Comisia nu a stabilit că Lan Cargo a cunoscut sau că ar fi trebuit să cunoască existența unui plan anticoncurențial comun;

                           —

                           Comisia nu a stabilit că Lan Cargo a intenționat să contribuie prin propria conduită la planul anticoncurențial comun și

                           —

                           Comisia nu a stabilit că Lan Cargo a cunoscut existența încălcării în legătură cu suprataxa pentru siguranță sau cu impunerea unui comision pe suprataxe.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia a încălcat dreptul reclamantelor la apărare întrucât:

                           —

                           Comisia a încălcat dreptul reclamantelor la apărare prin faptul că s-a întemeiat pe probe la care nu s-a făcut referire în comunicarea privind obiecțiunile;

                           —

                           Comisia a încălcat dreptul reclamantelor la apărare prin faptul că s-a întemeiat pe o interpretare a probelor care nu a fost expusă în mod clar în comunicarea privind obiecțiunile;

                           —

                           Comisia a încălcat dreptul reclamantelor la apărare prin ridicarea unor obiecțiuni în decizia atacată pe care reclamantele nu le-au putut contesta.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia a încălcat principiile egalității de tratament, răspunderii personale și proporționalității atunci când a stabilit cuantumul de bază al amenzii impuse reclamantelor întrucât:

                           —

                           determinarea de către Comisie a duratei încălcării nu corespunde stabilirii atât a cunoașterii, cât și a intenției de a participa la pretinsul plan anticoncurențial comun;

                           —

                           Comisia a săvârșit o eroare la calcularea cuantumului de bază;

                           —

                           calculul Comisiei privind elementul de bază al amenzii nu a luat în considerare participarea redusă a reclamantelor la pretinsa încălcare și

                           —

                           calculul Comisiei privind elementul de bază al amenzii nu a luat în considerare faptul că pretinsa încălcare nu acoperă prețul total al serviciilor relevante.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia a încălcat principiul egalității de tratament și nu a motivat reducerea cuantumului de bază al amenzii prin reținerea circumstanțelor atenuante, întrucât:

                           —

                           Comisia nu a luat în considerare diferențele semnificative dintre gradul de participare al reclamantelor și participarea mult mai importantă a celorlalte companii aeriene și

                           —

                           Comisia nu a motivat în mod obiectiv tratamentul identic aplicat diferitelor companii aeriene, în pofida situațiilor care difereau în mod semnificativ.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia nu a motivat excluderea efectuată de aceasta în decizia atacată a 11 destinatari din comunicarea privind obiecțiunile, afirmația sa privind faptul că reclamantele au desfășurat o acțiune unică și continuă de încălcare și calcularea amenzii aplicate întrucât:

                           —

                           Comisia nu a motivat omiterea din cadrul deciziei atacate a 11 transportatori la care s-a făcut referire în comunicarea privind obiecțiunile;

                           —

                           Comisia nu a motivat elementele constitutive pe care Tribunalul le impune pentru determinarea faptului că un reclamant a desfășurat o acțiune unică și continuă de încălcare și

                           —

                           Comisia nu a motivat calcularea amenzii aplicate reclamantelor potrivit articolului 5 din decizia atacată.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamantele susțin că, în speță, Comisia a încălcat dreptul reclamatelor la un proces echitabil și, în consecință, a încălcat articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 6 din Convenția europeană a drepturilor omului întrucât:

                           —

                           reclamantelor li s-a refuzat posibilitatea de a audia sau de a interoga martorii;

                           —

                           reclamantelor li s-a refuzat posibilitatea de contesta calcularea amenzii aplicate acestora;

                           —

                           amenda a fost aplicată ca urmare a unei ședințe care nu a fost publică și la care nu a participat autorul deciziei și

                           —

                           decizia atacată a fost adoptată de o autoritate administrativă, fără ca o autoritate judecătorească să aibă deplina competență de o reexamina sub toate aspectele.


title: Cauza T-404/13: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2014 – NIIT Insurance Technologies/OAPI (SUBSCRIBE) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SUBSCRIBE — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Egalitate de tratament — Articolul 56 TFUE” ]

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/44

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2014 – NIIT Insurance Technologies/OAPI (SUBSCRIBE)
   (Cauza T-404/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SUBSCRIBE - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Egalitate de tratament - Articolul 56 TFUE”])
   2014/C 292/54
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Wirtz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 4 iunie 2013 (cauza R 1308/2012-5) privind cererea de înregistrare a mărcii verbale SUBSCRIBE ca marca comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă NIIT Insurance Technologies Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza C-70/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Bruxelles — Belgia) — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM) (Societatea informațională — Drept de autor — Internet — Programe informatice „peer to peer” — Furnizori de acces la internet — Instituirea unui sistem de filtrare a comunicațiilor electronice pentru a împiedica schimbul de fișiere care încalcă drepturile de autor — Inexistența unei obligații generale de a supraveghea informațiile transmise)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/6

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Bruxelles — Belgia) — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)
      (Cauza C-70/10) (1)

      (Societatea informațională - Drept de autor - Internet - Programe informatice „peer to peer” - Furnizori de acces la internet - Instituirea unui sistem de filtrare a comunicațiilor electronice pentru a împiedica schimbul de fișiere care încalcă drepturile de autor - Inexistența unei obligații generale de a supraveghea informațiile transmise)
      (2012/C 25/10)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Bruxelles

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Scarlet Extended SA

         Pârâtă: Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)

         Cu participarea: Belgian Entertainment Association Video ASBL (BEA Video), Belgian Entertainment Association Music ASBL (BEA Music), Internet Service Provider Association ASBL (ISPA),

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Bruxelles — Interpretarea Directivei 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230), a Directivei 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56), a Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10), a Directivei 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) (JO L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257), a Directivei 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63) — Prelucrarea datelor care circulă prin Internet — Instituirea de către operatorii rețelei a unui sistem de filtrare a comunicațiilor electronice, în abstract și cu titlu preventiv, în scopul de a identifica consumatorii cu privire la care se presupune că utilizează fișiere care aduc atingere drepturilor de autor sau drepturilor conexe — Aplicarea din oficiu de către judecătorul național a principiului proporționalității — Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — Dreptul la respectarea confidențialității — Dreptul la libera exprimare

         Dispozitivul

      Directivele:

                  —

                  2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic),

                  —

                  2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională,

                  —

                  2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală,

                  —

                  95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și

                  —

                  2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice)
                  coroborate și interpretate în raport cu cerințele care rezultă din protecția drepturilor fundamentale aplicabile trebuie interpretate în sensul că se opun unei somații adresate unui furnizor de acces la internet de a institui un sistem de filtrare

                  —

                  a tuturor comunicațiilor electronice care circulă prin intermediul serviciilor sale, în special prin folosirea programelor informatice „peer to peer”,

                  —

                  care se aplică, fără deosebire, întregii sale clientele,

                  —

                  cu titlu preventiv,

                  —

                  pe cheltuiala sa exclusivă și

                  —

                  pentru perioadă nelimitată,
                  apt să identifice în cadrul rețelei acestui furnizor circulația de fișiere electronice care conțin o operă muzicală, cinematografică sau audiovizuală cu privire la care solicitantul pretinde că deține drepturi de proprietate intelectuală, în vederea blocării transferului de fișiere al căror schimb aduce atingere dreptului de autor.

         (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-118/10: Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2013 — Acron/Consiliul [ „Dumping — Importuri de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia — Cerere de reexaminare în ceea ce privește un nou exportator — Valoare normală — Preț de export — Articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenite articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009]” ]

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/16

         Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2013 — Acron/Consiliul
   (Cauza T-118/10) (1)

   (Dumping - Importuri de soluții de uree și de azotat de amoniu originare din Rusia - Cerere de reexaminare în ceea ce privește un nou exportator - Valoare normală - Preț de export - Articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 [devenite articolul 1, articolul 2 și articolul 11 alineatele (4) și (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009])
   2013/C 101/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Acron OAO (Veliky Novgorod, Rusia) (reprezentanți: B. Evtimov și D. O’Keeffe, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix și B. Driessen, agenți, asistați de G. Berrisch, avocat, și de N. Chesaites, barrister)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și C. Clyne, agenți) și Fertilizers Europe (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: B. O’Connor, solicitor)

      Obiectul

   Acțiune în anulare formulată împotriva Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1251/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1911/2006 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de soluții de uree și de azotat de amoniu originare, printre altele, din Rusia (JO L 338, p. 5)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Acron OAO la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor suportate de Consiliul Uniunii Europene și de Fertilizers Europe.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-648/13: Acțiune introdusă la 3 decembrie 2013 — IOIP Holdings/OAPI (GLISTEN)

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/10

         Acțiune introdusă la 3 decembrie 2013 — IOIP Holdings/OAPI (GLISTEN)
   (Cauza T-648/13)
   2014/C 61/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: H. Dhondt și S. Kinart, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 septembrie 2013 în cauza R 1028/2013-2;

               —

               obligarea Oficiului la înregistrarea mărcii comunitare solicitate;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „GLISTEN” pentru produse din clasa 3 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 11 305 273.

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul privind marca comunitară.


title: Cauza T-65/09 P: Recurs introdus la 14 februarie 2009 de Enzo Reali împotriva Hotărârii pronunțate la 11 decembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene în cauza F-136/06, Reali/Comisia

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/23

         Recurs introdus la 14 februarie 2009 de Enzo Reali împotriva Hotărârii pronunțate la 11 decembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene în cauza F-136/06, Reali/Comisia
   (Cauza T-65/09 P)
   2009/C 102/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Enzo Reali (Florența, Italia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

               —

               anularea hotărârii recurate și, pe cale de consecință, anularea deciziei autorității abilitate să încheie contractul de muncă;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice pronunțată în cauza F-136/06 (1) prin care a fost respinsă acțiunea recurentului în anularea deciziei autorității abilitate să încheie contractul de muncă prin care a fost încadrat în grad și treaptă la momentul angajării în muncă în cadrul Comisiei în calitate de agent contractual.
   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive.
   În primul rând, recurentul susține că Tribunalul Funcției Publice a comis o eroare de drept deoarece a respins ca inadmisibilă excepția de nelegalitate invocată în primă instanță împotriva anumitor prevederi ale Dispozițiilor Generale de Aplicare (denumite în continuare „DGA”) în absența invocării aceleiași excepții în cadrul reclamației din procedura precontencioasă. Recurentul susține că problema necompetenței Comisiei ar fi trebuit să fie invocată din oficiu de către Tribunal. În subsidiar, recurentul pretinde că, chiar și în situația în care Tribunalul nu era obligat să invoce această problemă din oficiu, această excepție ar fi trebuit să fie considerată admisibilă în măsura în care legalitatea criteriului specific pentru încadrarea sa a fost deja pusă în discuție în cadrul reclamației inițiale.
   În al doilea rând, recurentul susține că Tribunalul Funcției Publice a comis o eroare de drept în ce privește evaluarea diplomelor recurentului. Recurentul susține că aprecierea importanței unui titlu trebuie făcută în lumina legislației naționale sub imperiul căreia un astfel de titlu a fost obținut, întrucât o astfel de apreciere este de competența exclusivă a statelor membre și că Tribunalul a redus nejustificat întinderea legislației italiane aplicabile și a denaturat-o.
   În al treilea rând, recurentul pretinde că Tribunalul Funcției Publice a încălcat principiul nediscriminării atunci când a evaluat importanța diplomelor recurentului, echivalându-le cu cele ale unei persoane cu studii medii.
   În al patrulea rând, recurentul susține că hotărârea recurată cuprinde o argumentație contradictorie, din moment ce, în opinia sa, Tribunalul Funcției Publice, pe de o parte, a luat în considerare legislația italiană iar, pe de altă parte, nu a aplicat-o în vederea soluționării cauzei.

      (1)  Nepublicată încă în Repertoriu.