title: Cauza C-107/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen Sad Sofia-grad (Bulgaria) la 25 februarie 2010 — Enel Maritsa Iztok 3 AD/Direktor na Direktsiya „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Sofia pri Tsentralno upravelnie na Natsionalnata agentsiya za prihodite

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen Sad Sofia-grad (Bulgaria) la 25 februarie 2010 — Enel Maritsa Iztok 3 AD/Direktor na Direktsiya „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Sofia pri Tsentralno upravelnie na Natsionalnata agentsiya za prihodite
   (Cauza C-107/10)
   2010/C 134/30
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen Sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Enel Maritsa Iztok 3 AD

      Pârât: Direktor na Direktsiya „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Sofia pri Tsentralno upravelnie na prihodite na Natsionalnata agentsiya za prihodite

      Întrebările preliminare

   Articolul 18 alineatul (4) din Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (1) și articolul 183 primul paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (2) trebuie interpretate în sensul că, în împrejurările din acțiunea principală, permit:

               1.

               prelungirea termenului de rambursare a taxei pe valoarea adăugată până la data adoptării unei decizii rectificative, în urma unei modificări legislative în vederea combaterii fraudei fiscale, întrucât a fost inițiat un control fiscal la persoana impozabilă în termen de 45 de zile de la data depunerii declarației fiscale, fără ca dobânzile aferente sumei ce urmează a fi rambursată să fie datorate pentru această perioadă, deși sunt întrunite, în același timp, următoarele condiții:

                           (a)

                           înainte de această modificare a expirat termenul de 45 de zile prevăzut de lege pentru rambursarea taxei, iar dobânzile aferente sumei ce trebuie rambursate au început să curgă independent de inițierea controlului fiscal;

                           (b)

                           controlul fiscal a confirmat exactitatea taxei ce urmează a fi rambursată, menționată în declarație;

                           (c)

                           singura posibilitate legală a persoanei impozabile de reducere a termenului respectiv constă în constituirea unei garanții în numerar, în titluri de stat sau a unei garanții bancare irevocabile și necondiționate, pe o anumită perioadă, în cuantum egal cu suma ce trebuie rambursată?

               2.

               prevederea unui termen de rambursare a taxei pe valoarea adăugată de 45 de zile de la data depunerii declarației fiscale privind taxa respectivă, precum și posibilitatea legală de suspendare a acestui termen, apoi de prelungire a acestuia, prin inițierea unui control fiscal pe durata termenului în discuție, având în vedere că perioada de stabilire a acestei taxe este de o lună?

               3.

               rambursarea taxei pe valoarea adăugată prin intermediul unei decizii rectificative, prin compensarea sumei ce trebuie rambursată cu datoriile aferente acelei taxe, precum și cu alte taxe stabilite prin aceeași decizie rectificativă și cu alte creanțe ale statului referitoare la perioade diferite de impunere, precum și cu dobânzile aferente acestor sume, calculate de la data adoptării deciziei rectificative, în cazul în care controlul a confirmat exactitatea taxei ce urmează a fi rambursată, menționată în declarație și, în același timp, sunt întrunite următoarele condiții:

                           (a)

                           în cursul controlului fiscal nu s-a constituit o garanție prealabilă pentru creanțele viitoare ale statului ce urmează a fi constatate în cadrul procedurii de adoptare a unei decizii rectificative;

                           (b)

                           compensarea creanțelor statului nu este prevăzută de dreptul național nici ca mijloc de executare forțată și nici ca măsură asigurătorie;

                           (c)

                           nu au expirat termenele de contestare și de plată voluntară privind sumele principale și dobânzile ce fac obiectul compensației, întrucât acestea sunt stabilite prin aceeași decizie rectificativă și, în parte, fac obiectul unei acțiuni în justiție?

               4.

               compensarea efectuată de stat cu datoriile fiscale constatate în decizia rectificativă, aferente unor perioade anterioare datei depunerii declarației fiscale în discuție, precum și cu dobânzile aferente acestor datorii, la data adoptării deciziei rectificative menționate, iar nu la data declarației respective, în condițiile în care controlul a confirmat exactitatea taxei ce urmează a fi rambursată, menționată în declarația fiscală, având în vedere că statul nu are obligația să plătească dobânzi pe durata termenului legal de rambursare a sumelor datorate și că aplică dobânzi la taxele compensate pentru intervalul dintre data depunerii declarației fiscale și data adoptării deciziei rectificative?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145. p. 1).

      (2)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-27/09: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2009 — Stella Kunststofftechnik/OAPI — Stella Pack (Stella)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/28

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2009 — Stella Kunststofftechnik/OAPI — Stella Pack (Stella)
   (Cauza T-27/09)
   (2009/C 82/50)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Stella Kunststofftechnik GmbH (Eltville, Germania) (reprezentant: M. Beckensträter, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Stella Pack Sp. z o. o. (Lubartow, Republica Polonă)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs din 13 noiembrie 2008, notificată la 19 noiembrie 2008, și constatarea faptului că cererea de decădere din 22 decembrie 2006 trebuia să fie respinsă ca inadmisibilă;

               —

               în subsidiar, prin anularea Deciziei din 13 noiembrie 2008, precum și a celei a diviziei de anulare din 27 februarie 2008, suspendarea deciziei privind cererea de decădere din 22 decembrie 2006 până la pronunțarea unei decizii definitive în procedura de opoziție nr. 863 177;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „Stella” pentru produse din clasele 6, 8, 16, 20 și 21 (marca comunitară nr. 15 479)

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea decăderii mărcii comunitare: Stella Pack Sp. z o.o.

      Decizia diviziei de anulare: declararea decăderi mărcii comunitare respective pentru anumite produse din clasele 6, 8, 16 și 20

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul reclamantei

      Motivele invocate: anumite condiții care trebuiau avute în vedere din oficiu, în cadrul procedurii de decădere, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 (1) și al Regulamentului (CE) nr. 2868/95 (2), nu au fost luate în considerare.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-331/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din Middelburg (Țările de Jos) la 13 iunie 2016 – K./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag, sediul din Middelburg (Țările de Jos) la 13 iunie 2016 – K./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-331/16)
   (2016/C 326/20)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag, sediul din Middelburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: K.

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1)

               Potrivit articolului 27 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (1), un cetățean al Uniunii cu privire la care, precum în speță, s-a hotărât printr-o hotărâre judecătorească definitivă că i se aplică articolul 1 punctul F literele a) și b) din Convenția privind statutul refugiaților, poate fi declarat indezirabil, întrucât, având în vedere gravitatea deosebită a infracțiunilor la care se referă această dispoziție, trebuie să se considere că în esență amenințarea pe care acesta o reprezintă la adresa unui interes fundamental al societății este, prin natura sa, permanent prezentă?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, în ce mod trebuie să se examineze, în cadrul unei declarații de indezirabilitate, dacă conduita cetățeanului Uniunii menționat anterior, cu privire la care s-a declarat că i se aplică articolul 1 punctul F literele a) și b) din Convenția privind statutul refugiaților trebuie considerată că reprezintă o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății? În ce măsură prezintă relevanță în această situație faptul că conduitele la care se referă articolul 1 punctul F din convenție au fost săvârșite, precum în prezenta cauză, într-un trecut îndepărtat, în speță, în perioada 1992-1994?

               3)

               În ce măsură, la aprecierea aspectului dacă un cetățean al Uniunii cu privire la care s-a decis, precum în prezenta cauză, că i se aplică articolul 1 punctul F literele a) și b) din Convenția privind statutul refugiaților poate fi declarat indezirabil, prezintă relevanță principiul proporționalității? Trebuie luați în considerare și factorii menționați la articolul 28 alineatul (1) din Directiva privind dreptul de ședere în cadrul acestei aprecieri sau independent de aceasta? Trebuie să se țină seama și de termenul de 10 ani de ședere în statul membru gazdă menționat la articolul 28 alineatul (3) litera (a) din directivă în cadrul acestei aprecieri sau independent de aceasta? Trebuie să se ia în considerare, fără restricții, factorii menționați la punctul 3.3 din orientările pentru o mai bună transpunere și aplicare a Directivei 2004/38/CE [COM (2009)313]?

      (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza T-1/12: Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2012 — Franța/Comisia

text:
               17.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/20

         Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2012 — Franța/Comisia
   (Cauza T-1/12)
   2012/C 80/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues și J. Gstalter, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2011) 7808 final din 24 octombrie 2011 prin care Comisia a declarat incompatibile cu piața internă ajutoarele pentru restructurare pe care autoritățile franceze intenționează să le acorde în favoarea SeaFrance SA sub forma unei majorări de capital și a unor împrumuturi acordate de SNCF către SeaFrance.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o nerespectare a noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE întrucât Comisia a considerat că pertinența celor două împrumuturi pe care SNCF intenționează să le acorde trebuia să fie apreciată împreună cu ajutorul pentru salvare și pentru restructurare. Acest motiv se împarte în două aspecte întemeiate:

                           —

                           pe de o parte, pe faptul că Comisia ar fi interpretat în mod eronat Hotărârea Tribunalului din 15 septembrie 1998, BP Chemicals/Comisia (T-11/95, Rec., p. II-3235), și

                           —

                           pe de altă parte, cu titlu subsidiar, pe faptul că Comisia ar fi aplicat în mod eronat hotărârea Tribunalului menționată.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o nerespectare a noțiunii de ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE întrucât Comisia a considerat, cu titlu suplimentar, că autoritățile franceze nu au demonstrat că, luate în considerare în mod separat, cele două împrumuturi pe care SNCF intenționează să le acorde ar fi fost acordate la o dobândă de piață. Acest motiv se împarte în două aspecte întemeiate:

                           —

                           pe de o parte, pe faptul că Comisia ar fi exclus în mod eronat aplicarea Comunicării din 19 ianuarie 2008 a Comisiei privind revizuirea metodei de stabilire a ratelor de referință și de scont (1) celor două împrumuturi în cauză și

                           —

                           pe de altă parte, pe faptul că Comisia ar fi considerat în mod eronat că, pentru a fi conformă pieței, rata împrumuturilor în cauză ar fi trebuit să se situeze în jurul a 14 %.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe erori de drept și de fapt întrucât Comisia a considerat că ajutorul pentru restructurare este incompatibil cu articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE interpretat în lumina Liniilor directoare privind ajutoarele pentru salvare și pentru restructurare.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o încălcare a articolului 345 TFUE care prevede că tratatele nu aduc atingere regimului proprietății în statele membre.

      (1)  JO C 14, p. 6.


title: Cauza T-82/11: Acțiune introdusă la 14 februarie 2011 — Formica/OAPI — Silicalia (CompacTop)

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/16

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2011 — Formica/OAPI — Silicalia (CompacTop)
   (Cauza T-82/11)
   2011/C 113/32
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Formica, SA (Galdakao, Spania) (reprezentant: A. Gómez López, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Silicalia, SL (Valencia, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea neconformității cu Regulamentul (CE) nr. 207/2009 privind marca comunitară a Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 9 decembrie 2010 în cauza R 1083/2010-1;

               —

               acceptarea înscrierii în registru a mărcii comunitare nr. 6 524 243 CompacTop, mixtă, în clasa 20 și

               —

               obligarea pârâtului și, dacă este cazul, a intervenientei în susținerea concluziilor acestuia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta.

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă „CompacTop” pentru produse din clasa 20.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Silicalia, SL.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Mărcile figurative comunitare și naționale care conțin elementele verbale „COMPACquartz”, „COMPACMARMOL&QUARTZ” și „COMPAC MARMOL&QUARTZ” pentru produse și servicii din clasele 19, 27, 35, 37 și 39.

      Decizia diviziei de opoziție: Admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: Respinge recursul.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) întrucât nu există similitudine și nici risc de confuzie între mărcile în litigiu.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-180/16: Ordonanța Tribunalului din 26 iunie 2017 – L’Oréal/EUIPO – Guinot (MASTER SHAPE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER SHAPE — Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune vădit nefondată — Articolul 126 din Regulamentul de procedură”]

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/18

         Ordonanța Tribunalului din 26 iunie 2017 – L’Oréal/EUIPO – Guinot (MASTER SHAPE)
   (Cauza T-180/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MASTER SHAPE - Marca națională figurativă anterioară MASTERS COLORS PARIS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune vădit nefondată - Articolul 126 din Regulamentul de procedură”])
   (2017/C 269/25)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: L’Oréal (Paris, Franța) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în faţa Tribunalului: Guinot (Paris) (reprezentant: A. Sion, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 23 februarie 2016 (cauza R 2907/2014-5) privind o procedură de opoziție între Guinot și L’Oréal

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă L’Oréal la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Cauza C-481/07 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2009 — SELEX Sistemi Integrati SpA/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Răspundere extracontractuală a Comunității — Decizie a Comisiei de respingere a unei plângeri îndreptate împotriva Eurocontrol — Prejudiciu real și cert)

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 16 iulie 2009 — SELEX Sistemi Integrati SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-481/07 P) (1)

   (Recurs - Răspundere extracontractuală a Comunității - Decizie a Comisiei de respingere a unei plângeri îndreptate împotriva Eurocontrol - Prejudiciu real și cert)
   2009/C 220/07
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: SELEX Sistemi Integrati SpA (reprezentanți: F. Sciaudone, R. Sciandone și A. Neri, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci și F. Amato, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 29 august 2007, SELEX Sistemi Integrati/Comisia (T-186/05), prin care Tribunalul a respins ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată cererea de reparare a prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit ca urmare a deciziei Comisiei din 12 februarie 2004 de respingere a plângerii reclamantei cu privire la o pretinsă încălcare de către Eurocontrol a prevederilor Tratatului CE în materia concurenței

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă SELEX Sistemi Integrati SpA la plata cheltuielor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-498/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 22 septembrie 2015 – Spirál-Gép kft./Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 22 septembrie 2015 – Spirál-Gép kft./Budapest Rendőrfőkapitánya
   (Cauza C-498/15)
   (2016/C 027/05)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Spirál-Gép kft.

      Pârâtă: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Întrebările preliminare

               1)

               Cerința caracterului proporțional prevăzută la articolul 9a din Directiva 1999/62/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 (denumită în continuare „Directiva eurovigneta”) trebuie interpretată în sensul că se opune unui sistem de sancţiuni precum cel prevăzut în anexa 9 la Decretul nr. 410/2007 din 29 decembrie 2007 privind contravențiile rutiere sancţionate cu amendă administrativă, cuantumurile amenzilor care pot fi aplicate pentru încălcări ale dispozițiilor în domeniu, regimul aplicării acestora, precum și condițiile de colaborare în cadrul controalelor rutiere [a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet] (denumit în continuare „Decretul privind sancțiunile”), care prevede aplicarea unei amenzi forfetare – cu alte cuvinte, independentă de gravitatea faptei contravenționale – în cazul încălcării normelor referitoare la cumpărarea biletului de drum?

               2)

               Amenda administrativă prevăzută în anexa 9 la Decretul privind sancțiunile este conformă cu cerința impusă la articolul 9a din Directiva eurovigneta, potrivit căreia sancțiunile stabilite de dreptul național trebuie să fie efective, proporționale și disuasive?

               3)

               Cerința de proporționalitate prevăzută la articolul 9a din Directiva eurovigneta trebuie interpretată în sensul că se opune, pe de o parte, unui sistem de sancțiuni precum cel în discuție în litigiul principal, care stabilește răspunderea obiectivă a autorilor unei încălcări și, pe de altă parte, cuantumului sancțiunii prevăzut în sistemul menționat?

      (1)  Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri (JO L 187, p. 42, Ediție specială, 07/vol. 7, p. 88)


title: Cauza C-17/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects [Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 — Controlul numerarului la intrarea sau la ieșirea din Uniunea Europeană — Articolul 3 alineatul (1) — Persoană fizică ce intră sau iese din Uniune — Obligație de declarare — Zonă internațională de tranzit a aeroportului unui stat membru]

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/11

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects
   (Cauza C-17/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 - Controlul numerarului la intrarea sau la ieșirea din Uniunea Europeană - Articolul 3 alineatul (1) - Persoană fizică ce intră sau iese din Uniune - Obligație de declarare - Zonă internațională de tranzit a aeroportului unui stat membru])
   (2017/C 213/11)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL

      Intimată: Administration des douanes et droits indirects

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Comunitate trebuie interpretat în sensul că obligația de declarare prevăzută de această dispoziție se aplică în zona internațională de tranzit a unui aeroport al unui stat membru.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016.


title: Cauza T-564/15: Acțiune introdusă la 25 septembrie 2015 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/65

         Acțiune introdusă la 25 septembrie 2015 – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Comisia
   (Cauza T-564/15)
   (2015/C 398/79)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: P. Glazener, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei din 17 iulie 2015 de respingere a propunerii transmise de reclamantă ca răspuns la cererea de propuneri în cadrul Deciziei de punere în aplicare C(2014)1921 final a Comisiei din 26 martie 2014 de înființare a programului de lucru multianual 2014 pentru acordarea de asistență financiară în domeniul Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE);

               —

               obligarea Comisiei să ia o nouă decizie cu privire la propunerea reclamantei, luând în considerare hotărârea Tribunalului, în trei luni de la data hotărârii;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere

                           —

                           Aprecierea propunerii reclamantei este incorectă în ceea ce privește criteriile de atribuire al relevanței, al impactului și al calității. În cazul în care Comisia ar fi efectuat o apreciere corectă din punctul de vedere al acestor criterii de atribuire, propunerea ar fi trebuit să fie selectată pentru cofinanțare de către UE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului egalității de tratament

                           —

                           Comisia a încălcat principiul egalității de tratament în decizia atacată, întrucât nu a selectat propunerea reclamantei, selectând în schimb alte propuneri similare privind tehnologiile de reducere a emisiilor.


title: Cauza C-137/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 octombrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2011/92/UE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului — Articolul 11 — Directiva 2010/75/UE — Emisii industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) — Articolul 25 — Acces la justiție — Reglementare procedurală națională neconformă]

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 octombrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-137/14) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2011/92/UE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Articolul 11 - Directiva 2010/75/UE - Emisii industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) - Articolul 25 - Acces la justiție - Reglementare procedurală națională neconformă])
   (2015/C 406/03)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes și G. Wilms, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Möller, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Republica Austria

      Dispozitivul

               1)

               Prin limitarea:

                           —

                           în aplicarea articolului 46 din Legea privind contenciosul administrativ (Verwaltungsverfahrensgesetz), a anulării deciziilor pentru viciu de procedură la lipsa evaluării sau a examinării prealabile a efectelor asupra mediului și la cazurile în care reclamantul dovedește că viciul de procedură prezintă o legătură de cauzalitate cu rezultatul deciziei;

                           —

                           conform articolul 2 alineatul 3 din Legea privind dispozițiile suplimentare de reglementare a căilor de atac în materie de mediu prevăzute de Directiva 2003/35/CE (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) din 7 decembrie 2006, astfel cum a fost modificată prin Legea din 21 ianuarie 2013, și conform articolului 73 alineatul 4 din Legea privind contenciosul administrativ, a calității procesuale active și a întinderii controlului jurisdicțional la obiecțiile care au fost prezentate deja în termenul acordat în cursul procedurii administrative care a condus la adoptarea deciziei;

                           —

                           în aplicarea articolului 2 alineatul 1 coroborat cu articolul 5 alineatul 1 din Legea privind dispozițiile suplimentare de reglementare a căilor de atac în materie de mediu prevăzute de Directiva 2003/35/CE (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) din 7 decembrie 2006, astfel cum a fost modificată prin Legea din 21 ianuarie 2013, în procedurile care au fost inițiate după data de 25 iunie 2005 și încheiate înaintea datei de 12 mai 2011, a calității procesuale active a asociațiilor de mediu la dispozițiile legale care conferă drepturi particularilor;

                           —

                           conform articolului 2 alineatul 1 coroborat cu articolul 5 alineatul 1 din Legea privind dispozițiile suplimentare de reglementare a căilor de atac în materie de mediu prevăzute de Directiva 2003/35/CE (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) din 7 decembrie 2006, astfel cum a fost modificată prin Legea din 21 ianuarie 2013, în procedurile care au fost inițiate după 25 iunie 2005 și încheiate înaintea datei de 12 mai 2011, a întinderii controlului jurisdicțional al căilor de atac ale asociațiilor de mediu la dispozițiile legale care conferă drepturi particularilor și

                           —

                           prin excluderea, conform articolului 5 alineatele 1 și 4 din Legea privind dispozițiile suplimentare de reglementare a căilor de atac în materie de mediu prevăzute de Directiva 2003/35/CE (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) din 7 decembrie 2006, astfel cum a fost modificată prin Legea din 21 ianuarie 2013, din domeniul de aplicare al legislației naționale a procedurilor administrative care au fost inițiate anterior datei de 25 iunie 2005,
                           Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului și al articolului 25 din Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării).

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Comisia Europeană, Republica Federală Germania și Republica Austria suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 159, 26.5.2014.


title: Cauza C-395/17: Acțiune introdusă la 30 iunie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/5

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-395/17)
   (2017/C 347/05)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Caeiros, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din Tratatul de instituire a Comunității Europene [devenit ulterior articolul 10 CE, în prezent articolul 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană], întrucât nu a despăgubit pierderea cuantumurilor reprezentând resurse proprii care ar fi trebuit constatate în temeiul articolelor 2, 6, 10, 11 și 17 din Regulamentul 1552/1989 (1) (în prezent articolele 2, 6, 10, 11 și 17 din Regulamentul 1150/2000 (2)) și care ar fi trebuit să fie puse la dispoziția bugetului Uniunii, dat fiind că nu s-a emis niciun certificat de circulație a mărfurilor EUR.1, cu încălcarea articolului 101 alineatul (1) din Decizia 91/482 (3) a Consiliului și a articolului 12 alineatul (6) din anexa II la această decizie pentru importul de lapte praf și de orez din Curaçao în perioada 1997-2000, respectiv a articolului 35 alineatul (1) din Decizia 2001/822 (4) a Consiliului și a articolului 15 alineatul (4) din anexa III la această decizie pentru importul de crupe și de griș din Aruba în perioada 2002-2003;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Autoritățile vamale din Curaçao și din Aruba, două țări de peste mări ale Regatului Țărilor de Jos, au emis în mod incorect certificate de origine EUR.1 pentru lapte praf, orez, crupe și griș. Într-adevăr, nu se contestă faptul că nu au fost îndeplinite condițiile pentru acordarea unei origini preferențiale în temeiul deciziilor relevante privind asocierea țărilor și teritoriilor de peste mări la Comunitatea Economică Europeană. Neregularitățile privind certificatele au condus la o pierdere de resurse proprii a Uniunii de 18 192 641,95 EUR pentru erori administrative în Curaçao și de 298 080 EUR pentru erori administrative în Aruba.
   Comisia consideră că Țările de Jos, în calitate de stat membru, sunt răspunzătoare în temeiul dreptului Uniunii pentru pierderea de resurse proprii cauzată de teritoriile lor și că acestea, în temeiul obligației de cooperare loială, trebuie să pună la dispoziția bugetului Uniunii cuantumul total al taxelor vamale și al taxelor (majorate cu dobânzi) neconstatate și neîncasate.

      (1)  Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de punere în aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind resursele proprii ale Comunităților (JO 1989, L 155, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului din 22 mai 2000 privind punerea în aplicare a Deciziei 94/728/CE, Euratom referitoare la sistemul resurselor proprii ale Comunităților (JO 2000, L 130, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 184).

      (3)  Decizia 91/482/CEE a Consiliului din 25 iulie 1991 privind asocierea țărilor și teritoriilor de peste mări la Comunitatea Economică Europeană (JO 1991, L 263, p. 1).

      (4)  Decizia 2001/822/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2001 privind asocierea țărilor și teritoriilor de peste mări la Comunitatea Europeană („decizie de asociere peste mări”) (JO 2001, L 314, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 25, p. 74).


title: Cauza T-12/12: Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2012 — Laboratoires CTRS/Comisia ( „Medicamente de uz uman — Autorizație de introducere pe piață a medicamentului Orphacol — Scrisoare prin care reclamanta este informată cu privire la intenția Comisiei de a refuza autorizația — Cerere privind constatarea abținerii de a acționa — Precizarea poziției Comisiei — Inadmisibilitate — Cerere în anulare — Adoptarea unei noi decizii — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/18

         Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2012 — Laboratoires CTRS/Comisia
   (Cauza T-12/12) (1)

   (Medicamente de uz uman - Autorizație de introducere pe piață a medicamentului Orphacol - Scrisoare prin care reclamanta este informată cu privire la intenția Comisiei de a refuza autorizația - Cerere privind constatarea abținerii de a acționa - Precizarea poziției Comisiei - Inadmisibilitate - Cerere în anulare - Adoptarea unei noi decizii - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 243/35
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentanți: K. Bacon, barrister, M. Utges Manley și M. Barnden, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. White și L. Banciella, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek și D. Hadroušek, agenți), Republica Franceză (reprezentant: G. de Bergues, agent); precum și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: E. Jenkinson și S. Ossowski, ulterior E. Jenkinson și H. Walker, agenți, asistați de J. Holmes, barrister)

      Obiectul

   Cerere prin care se urmărește constatarea unei abțineri de a acționa a Comisiei întrucât aceasta s ar fi abținut în mod nelegal să adopte o decizie definitivă cu privire la cererea de autorizație de introducere pe piață a medicamentului Orphacol și, în subsidiar, cerere de anulare a deciziei, care ar fi conținută în scrisoarea Comisiei din 5 decembrie 2011, de a nu acorda reclamantei această autorizație.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea privind constatarea unei abțineri de a acționa ca fiind inadmisibilă.

               2.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii în anulare formulate în subsidiar.

               3.

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Laboratoires CTRS.

               4.

               Republica Cehă, Republica Franceză și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 58, 25.2.2012.


title: Cauza T-137/16: Ordonanța Tribunalului din 13 iunie 2017 – Uniwersytet Wrocławski/REA („Acțiune în anulare — Cerere de sesizare — Cerințe de formă — Nereprezentarea de către un avocat — Inadmisibilitate vădită”)

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/16

         Ordonanța Tribunalului din 13 iunie 2017 – Uniwersytet Wrocławski/REA
   (Cauza T-137/16) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Cerere de sesizare - Cerințe de formă - Nereprezentarea de către un avocat - Inadmisibilitate vădită”))
   (2017/C 269/22)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Uniwersytet Wrocławski (Wrocław, Polonia) (reprezentant: D. Dubis, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (reprezentanți: S. Payan-Lagrou și V. Canetti, agenți, asistați de M. Le Berre și G. Materna, avocați)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea deciziilor REA, acționând ca urmare a delegării de către Comisia Europeană, privind rezilierea acordului de grant nr. 252908 pentru proiectul COSSAR și obligarea reclamantei la restituirea sumelor de 36 508,37 euro, 58 031,38 euro și 6 286,68 euro precum și la plata daunelor interese în cuantum de 5 803,14 euro și, pe de altă parte, cerere de restituire de către REA a sumelor corespunzătoare împreună cu dobânzile aferente, calculate din ziua efectuării plății până la data rambursării.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea în cauza T-137/16 ca fiind vădit inadmisibilă.

               2)

               Uniwersytet Wrocławski suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Agenția Executivă pentru Cercetare (REA).

      (1)  JO C 200, 6.6.2016.


title: Cauza T-473/13: Ordonanța Tribunalului din 24 februarie 2015 – G-Star Raw/OAPI – PepsiCo (PEPSI RAW) („Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea cererii de înregistrare a mărcii contestate — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/50

         Ordonanța Tribunalului din 24 februarie 2015 – G-Star Raw/OAPI – PepsiCo (PEPSI RAW)
   (Cauza T-473/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea cererii de înregistrare a mărcii contestate - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 138/66)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: G-Star Raw CV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: J. van Manen, M. van de Braak și L. Fresco, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: PepsiCo, Inc. (New York, Statele Unite) (reprezentanți: V. von Bomhard și T. Heitmann, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 25 iunie 2013 (cauza R 1586/2012-2) privind o procedură de opoziție între G-Star Raw CV și PepsiCo, Inc.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă reclamanta și intervenienta să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și, fiecare, jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza T-573/10: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2012 — Octapharma Pharmazeutika/EMA [ „Medicamente de uz uman — Modificările dosarului permanent al plasmei (DPP) — Redevențe datorate EMA — Act cauzator de prejudiciu — Act pur confirmativ — Inadmisibilitate vădită” ]

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/17

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2012 — Octapharma Pharmazeutika/EMA
   (Cauza T-573/10) (1)

   (Medicamente de uz uman - Modificările dosarului permanent al plasmei (DPP) - Redevențe datorate EMA - Act cauzator de prejudiciu - Act pur confirmativ - Inadmisibilitate vădită)
   2012/C 126/34
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH (Viena, Austria) (reprezentanți: I. Brinker, T. Holzmüller, avocați, și J. Schwarze, profesor)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) (reprezentanți: V. Salvatore, agent, H. G. Kamann și P. Gey, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorii din 21 octombrie 2010 (EMA/643425/2010) prin care Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA) ar fi refuzat să ramburseze reclamantei suma de 180 700 euro care corespunde diferenței dintre, pe de o parte, ceea ce aceasta din urmă i-a plătit cu titlu de redevențe pentru examinarea modificărilor termenilor unei autorizații de introducere pe piață a unor medicamente de uz uman și a unor medicamente veterinare și, pe de altă parte, ceea ce ar fi trebuit să plătească, în opinia sa

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011.


               25.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 334/35

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2014 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-17/14)
   (2014/C 334/16)
   Autoritatea AELS de Supraveghere, situată la adresa Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, Belgia, reprezentată de Xavier Lewis și Janne Tysnes Kaasin, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus, la data de 25 iulie 2014, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin menținerea în vigoare a unor reglementări naționale precum articolul 63 din Legea privind sănătatea publică și dispozițiile tranzitorii din legea de abrogare a Legii privind sănătatea publică, inclusiv aplicabilitatea în aceste privințe a articolului 63 alineatul (2) din legea menționată, care impune unui „dentist” autorizat obligația de a-și exercita profesia în calitate de salariat sub directa supraveghere, instruire și responsabilitate a unui practician în stomatologie calificat pe deplin, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care decurg din articolul 31 din Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor de judecată de către Principatul Liechtenstein.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Articolul 63 din Legea privind sănătatea publică din Liechtenstein prevede că un „dentist” poate lucra numai sub supravegherea directă, instruirea și responsabilitatea unui practician în stomatologie calificat pe deplin (Zahnarzt).

               —

               Dreptul de stabilire, garantat la articolul 31 din Acordul privind SEE, presupune inexistența oricărei restricții privind libertatea de stabilire, inclusiv privind dreptul de a iniția și de a desfășura activități ca persoane independente.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 31 din Acordul privind SEE. În opinia sa, articolul 63 din Legea privind sănătatea publică și dispozițiile tranzitorii din Actul privind abrogarea Legii privind sănătatea publică, inclusiv aplicabilitatea în aceste privințe a articolului 63 alineatul (2) din Legea privind sănătatea publică, constituie o restricție a articolului 31 din Acordul privind SEE.

               —

               Guvernul Principatului Liechtenstein afirmă că obiectivul articolului 63 din Legea privind sănătatea este de a asigura protecția sănătății publice.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere consideră că obligația ca un dentist format și calificat pe deplin, care dorește să își continue activitatea profesională în conformitate cu diploma obținută, să fie angajat de un practician în stomatologie în Liechtenstein depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului protecției sănătății.


title: Cauza C-226/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/18/CE — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice — Atribuirea unui contract pentru servicii de interpretare și de traducere — Servicii cuprinse în anexa II B la directiva menționată — Servicii care nu sunt supuse tuturor cerințelor acesteia — Ponderea criteriilor de atribuire stabilită după prezentarea ofertelor — Modificarea ponderii în urma unei prime examinări a ofertelor depuse — Respectarea principiului egalității de tratament și a obligației de transparență)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-226/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/18/CE - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice - Atribuirea unui contract pentru servicii de interpretare și de traducere - Servicii cuprinse în anexa II B la directiva menționată - Servicii care nu sunt supuse tuturor cerințelor acesteia - Ponderea criteriilor de atribuire stabilită după prezentarea ofertelor - Modificarea ponderii în urma unei prime examinări a ofertelor depuse - Respectarea principiului egalității de tratament și a obligației de transparență)
   2011/C 13/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis et A.-A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: D. D. O'Hagan, agent, A. Collins SC)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice — Atribuirea unui contract pentru servicii de interpretare și de traducere — Servicii cărora nu le sunt aplicabile toate cerințele Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) — Ponderarea criteriilor de atribuire după depunerea ofertelor — Principiile egalității de tratament al ofertanților și transparenței

      Dispozitivul

               1.

               Prin modificarea ponderii criteriilor de atribuire a contractului de prestare de servicii de interpretare și de traducere în urma unei prime examinări a ofertelor depuse, Irlanda nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul principiului egalității de tratament și al obligației de transparență care decurge din acesta, astfel cum sunt acestea interpretate de către Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3.

               Comisia Europeană și Irlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza T-694/15: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2015 – Micula/Comisia

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/69

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2015 – Micula/Comisia
   (Cauza T-694/15)
   (2016/C 038/93)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Ioan Micula (Oradea, Romaânia) (reprezentant: K. Struckmann, avocat, G. Forwood, Barrister şi A. Kadri, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (UE) 2015/1470 a Comisiei din 30 martie 2015 privind ajutorul de stat SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) pus în aplicare de România – Hotărârea arbitrală în cauza Micula/România din 11 decembrie 2013 [notificată cu numărul C(2015) 2112] (JO 2015 L 232, p. 43);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea deciziei atacate în măsura în care (a) îl privește pe reclamant, (b) împiedică România să se conformeze hotărârii, (c) obligă România să recupereze orice ajutor incompatibil, (d) obligă reclamantul să răspundă în solidar pentru rambursarea ajutorului acordat entităților identificate la articolul 2 alineatul (2) din decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Potrivit primului motiv decizia este afectată de o eroare întrucât articolul 351 TFUE și principiile generale de drept nu sunt corect aplicate în speță.

               2.

               Potrivit celui de al doilea motiv se constată în mod eronat în decizie că măsura în discuție a conferit un avantaj reclamantului, în special prin aprecierea în mod incorect a momentului la care pretinsul avantaj a fost acordat sau, în subsidiar, prin considerarea faptului că plata despăgubirilor constituie un avantaj.

               3.

               Potrivit celui de al treilea motiv, se constată în mod eronat în decizie că măsura în discuție era imputabilă statului român.

               4.

               Potrivit celui de al patrulea motiv, compatibilitatea pretinsei măsuri de ajutor a fost apreciată în mod eronat în decizie.

               5.

               Potrivit celui de al cincilea motiv, beneficiarii pretinsului ajutor au fost identificați în mod eronat în decizia atacată și lipsește motivarea concluziilor deciziei, în special în ceea ce privește identificarea persoanelor fizice și juridice care formează pretinsa întreprindere beneficiară.

               6.

               Potrivit celui de al șaselea motiv, decizia atacată este afectată de o eroare de drept și de un abuz de putere întrucât se dispune recuperarea pretinsului ajutor.

               7.

               Potrivit celui de al șaptelea motiv, decizia încalcă principiul protecției încrederii legitime.

               8.

               Potrivit celui de al optulea motiv, decizia este afectată de nerespectarea normelor fundamentale de procedură, în special a dreptului de a fi ascultat, a articolului 108 alineatul (3) TFUE și a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 (1).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE, JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41 (cu modificările ulterioare).


title: Cauzele conexate C-256/10 și C-261/10: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Spania) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/Gerardo García SL (Directiva 2003/10/CE — Valori de expunere — Zgomot — Protecție auditivă — Efect util)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 19 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Spania) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/Gerardo García SL
   (Cauzele conexate C-256/10 și C-261/10) (1)

   (Directiva 2003/10/CE - Valori de expunere - Zgomot - Protecție auditivă - Efect util)
   2011/C 204/19
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)

      Pârâtă: Gerardo García SL

      Obiectul

   Cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare — Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Interpretarea Directivei 2003/10/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 februarie 2003 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenți fizici (zgomot) [a șaptesprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (JO L 42, p. 38, Ediție specială 05/vol. 6, p. 169) — Depășirea valorilor de expunere la zgomot care declanșează acțiunea care vizează evitarea sau reducerea expunerii — Efect util al directivei

      Dispozitivul

               1.

               Directiva 2003/10/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 februarie 2003 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenți fizici (zgomot) [A șaptesprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE], astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2007, trebuie interpretată în sensul că un angajator în întreprinderea căruia nivelul de expunere zilnică la zgomot a lucrătorilor este mai mare de 85 dB(A), măsurat fără a lua în considerare efectele utilizării mijloacelor de protecție auditivă individuale, nu îndeplinește obligațiile care rezultă din această directivă prin simplul fapt că pune la dispoziția lucrătorilor astfel de mijloace de protecție auditivă care permit să se reducă expunerea zilnică la zgomot la mai puțin de 80 dB(A), acest angajator având obligația de a aplica un program de măsuri tehnice sau organizatorice destinat să reducă o astfel de expunere la zgomot la un nivel sub 85 dB(A), măsurat fără a lua în considerare efectele utilizării mijloacelor de protecție auditivă individuale.

               2.

               Directiva 2003/10, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/30, trebuie interpretată în sensul că nu impune unui angajator să plătească un spor salarial lucrătorilor care sunt expuși unui nivel de zgomot mai mare de 85 dB(A), măsurat fără a lua în considerare efectul utilizării mijloacelor de protecție auditivă individuale, pentru simplul fapt că nu a aplicat un program de măsuri tehnice sau organizatorice destinat să reducă nivelul de expunere zilnică la zgomot. Cu toate acestea, dreptul național trebuie să prevadă mecanisme adecvate prin care să garanteze că un lucrător expus unui nivel de zgomot mai mare de 85 dB(A), măsurat fără a lua în considerare efectul utilizării mijloacelor de protecție auditivă individuale, poate invoca respectarea de către angajator a obligațiilor de prevenire prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din această directivă.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza C-136/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 martie 2012 — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 13 martie 2012 — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
   (Cauza C-136/12)
   2012/C 151/36
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Consiglio Nazionale dei Geologi

      Pârâtă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Întrebările preliminare

               I.

                           1.

                           Articolul 267 al treilea paragraf TFUE privind obligația instanței de ultim grad de a efectua o trimitere preliminară atunci când o parte în proces ridică problema interpretării dreptului comunitar se opune aplicării dispozițiilor procesuale naționale care prevăd un sistem de restricții de natură procedurală, precum termene de recurs, specificitatea motivelor, interdicția de a modifica cererea în cursul procesului, interdicția modificării de către instanță a cererii părții?

                           2.

                           Articolul 267 al treilea paragraf TFUE privind obligația instanței de ultim grad de a efectua o trimitere preliminară atunci când o parte în proces ridică problema interpretării dreptului comunitar se opune unei competențe a instanței naționale de a filtra, din punctul de vedere al relevanței întrebării și al gradului de claritate al dispoziției comunitare?

                           3.

                           În cazul în care articolul 267 al treilea paragraf TFUE este interpretat în sensul că impune instanței naționale de ultim grad o obligație necondiționată de trimitere preliminară a unei întrebări privind interpretarea dreptului comunitar formulată de o parte în proces, acesta este conform cu principiul duratei rezonabile a procesului, de asemenea prevăzut de dreptul comunitar?

                           4.

                           În ce împrejurări de fapt și de drept nerespectarea articolului 267 al treilea paragraf TFUE de către instanța națională constituie o „încălcare vădită a dreptului comunitar” și această noțiune poate avea un conținut și o sferă de aplicare diferite în cadrul acțiunii speciale împotriva statului, în sensul Legii nr. 117 din 13 aprilie 1988, pentru „repararea prejudiciilor cauzate în exercitarea funcțiilor judiciare și răspunderea civilă a magistraților” și al acțiunii generale împotriva statului pentru încălcarea dreptului comunitar?

               II.

               În cazul în care Curtea de Justiție ar accepta teza „filtrului larg” (…), care se opune aplicării normelor procesuale naționale referitoare la specificitatea motivelor de recurs, întrebările preliminare trebuie adresate Curții de Justiție a Uniunii Europene în chiar termenii în care au fost formulate de recurenta [din procedura principală], redați [în continuare].

                           1.

                              „(…) prezentăm Curții de Justiție Europene cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare referitoare la interpretarea articolului 101 TFUE (fostul articol 81 CE) în raport cu dispozițiile legale și deontologice ce guvernează profesia de geolog și cu competențele instituționale și normele de funcționare ale Consiglio Nazionale dei Geologi, aplicabile în prezenta cauză, redate în continuare, în vederea verificării validității și conformității lor cu dispoziția europeană (articolul 101 TFUE menționat) referitoare la domeniul concurenței. (…)
                              Articolul 9, în special litera g, din Legea nr. 112/1963 «Consiglio Nazionale dell’Ordine exercită următoarele atribuții, pe lângă cele ce rezultă din alte dispoziții: a) asigură respectarea legii profesionale și a tuturor celorlalte dispoziții privind profesia; b) asigură ținerea tabloului și a listei speciale și efectuează înscrierile și radierile; c) veghează la protecția titlului profesional și desfășoară activități pentru reprimarea exercitării abuzive a profesiei; d) adoptă măsuri disciplinare; e) ia măsuri, la cerere, pentru plata onorariilor; f) asigură administrarea bunurilor care aparțin Ordine Nazionale și întocmește anual proiectul de buget și bugetul de execuție; g) stabilește, în limitele strict necesare pentru acoperirea cheltuielilor de funcționare a Ordine Nazionale, în vederea aprobării de către ministrul justiției, cuantumul contribuției anuale pe care trebuie să o plătească persoanele înscrise în tablou și în lista specială, precum și cuantumul taxei de înscriere în tablou și în listă, al taxei pentru eliberarea certificatelor și avizelor privind plata onorariilor».
                              Art. 14 alineatul 1 din Legea nr. 616/1966 potrivit căruia «persoanei înscrise în tablou sau în lista specială care se comportă într-un mod care nu este conform cu demnitatea și prestigiul profesional i se poate aplica, în funcție de gravitatea faptei, una dintre următoarele sancțiuni disciplinare: 1) mustrare; 2) suspendarea exercitării profesiei pentru o perioadă de până la un an; 3) radierea.»
                              Articolul 17 din Legea nr. 616/1966 potrivit căruia «tariful profesional al onorariilor și al indemnizațiilor și criteriile pentru rambursarea cheltuielilor sunt stabilite prin decret comun al [ministrului justiției] în acord cu [ministrul pentru activități productive] la propunerea Consiglio Nazionale dei Geologi».
                              Articolul 6 din Noul cod deontologic din 19 decembrie 2006 (decizia nr. 143/2006) modificat prin decizia nr. 65 din 24 martie 2010 privind «prestația profesională» potrivit căruia «eficiența și eficacitatea prestației sunt determinate în esență: de dificultatea tehnică intrinsecă, de întinderea răspunderii asumate, de originalitatea cererii, de existența sau inexistența unor soluții tehnice anterioare referitoare la situația în cauză, de importanța elementelor tehnice care fac obiectul evaluării, de importanța elementelor tehnice care trebuie coordonate, de originalitatea soluției, de cantitatea de timp și de intensitatea efortului depus, de capacitatea de interacțiune cu comitentul și cu alte persoane, inclusiv antreprenori, implicate în prestație, de valoarea lucrării».
                              Articolul 7 din Noul cod deontologic din 19 decembrie 2006 (decizia nr. 143/2006) modificat prin decizia nr. 65 din 24 martie 2010 privind «prestigiul profesional» potrivit căruia «prestigiul profesionistului constă în esență: în caracterul corect și complet al prestației profesionale, în capacitatea de asumare a răspunderii, în disponibilitatea unui echipament tehnic și profesional eficace, în disponibilitatea și promptitudinea utilizării unor instrumente conforme cerințelor actuale, în organizarea unui birou și a unei echipe profesionale eficiente, în grija pentru promptitudinea intervențiilor, în disponibilitatea mijloacelor și a structurilor de formare continuă, inclusiv a colaboratorilor și a personalului angajat, în capacitatea de a fi un interlocutor prompt și eficace al beneficiarului și al entităților și instituțiilor private și publice și al publicului în general».
                              Articolul 17 din Noul cod deontologic din 19 decembrie 2006 (decizia nr. 143/2006) modificat prin decizia nr. 65 din 24 martie 2010 privind «parametrii tarifari» potrivit căruia «în determinarea onorariilor profesionale geologul trebuie să respecte prevederile Decretului lege nr. 223/2006 transformat în Legea nr. 248/2006; principiul adecvării prevăzut la articolul 2233 alineatul 2 Codul civil și, în orice caz, ansamblul dispozițiilor legale în vigoare care reglementează materia. Tariful profesional aprobat prin decretul ministerial din 18 noiembrie 1971 cu modificările ulterioare și tariful în materie de lucrări publice aprobat prin decretul ministerial din 4 aprilie 2001 constituie un element legitim și obiectiv de raportare tehnico-profesională în analiza, determinarea și definirea compensațiilor între părți». În special, în această privință, se solicită Curții de Justiție să se pronunțe cu privire la aspectul dacă indicarea, ca normă legală obligatorie în toate elementele sale, a Decretului lege nr. 223/2006, cuprinzând un sistem numeric și cronologic, singurul sistem istoric și legitim, atât la nivel intern, cât și la nivel comunitar, care este cert că nu are nicio incidență asupra cunoașterii și caracterului obligatoriu al normei juridice, este conform cu articolul 101 TFUE.
                              Articolul 18 din Noul cod deontologic din 19 decembrie 2006 (decizia nr. 143/2006) modificat prin decizia nr. 65 din 24 martie 2010 privind «Stabilirea onorariilor» potrivit căruia «în cadrul reglementării în vigoare, pentru a garanta calitatea prestațiilor, geologul care își desfășoară activitatea profesională sub orice formă — cu titlu individual, în societate sau în asociere — trebuie totdeauna să își stabilească onorariul în corelare cu importanța și dificultatea sarcinii, cu demnitatea profesiei, cu cunoștințele tehnice și cu efortul cerut. Ordinul, ținând seama de principiile competitivității profesionale, veghează asupra respectării [acestor principii]».
                              Articolul 19 din Noul cod deontologic din 19 decembrie 2006 (decizia nr. 143/2006), modificat prin decizia nr. 65 din 24 martie 2010 privind „achizițiile publice” potrivit căruia „în cadrul procedurilor de achiziții publice în care autoritatea publică nu utilizează, în mod legal, tariful profesional ca parametru de retribuire, geologul va fi oricum obligat să își determine propria ofertă în funcție de importanța și de dificultatea sarcinii, de demnitatea profesiei, de cunoștințele tehnice și de efortul cerut”.
                              Având în vedere că:

                                          —

                                          Regulamentul (CEE) nr. 2137/85 al Consiliului din 25 iulie 1985 privind Grupul European de Interes Economic (GEIE) având ca scop „de a facilita sau dezvolta activitățile economice ale membrilor săi” stabilește, în al șaselea considerent că acesta „nu aduce atingere aplicării la nivel național a normelor juridice și/sau deontologice privind condițiile de exercitare ale unei activități sau ale unei profesii”;

                                          —

                                          Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale prevede în considerentul (43) că „în măsura în care sunt reglementate, prezenta directivă are ca obiect, de asemenea, profesiile liberale, și anume, în sensul prezentei directive, orice profesie exercitată pe baza unor calificări profesionale corespunzătoare, cu titlu personal, pe propria răspundere și independent din punct de vedere profesional, oferind servicii intelectuale și conceptuale în interesul clientului și al publicului. Exercitarea profesiei poate, în statele membre, în conformitate cu tratatul, face obiectul unor obligații juridice specifice, bazate pe legislația națională și reglementările stabilite, în mod autonom, în acest cadru, de către organismul profesional reprezentativ competent, care garantează și îmbunătățesc gradul de profesionalism, calitatea serviciilor și confidențialitatea relațiilor cu clientul”.
                                          Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne cunoscută sub denumirea „directiva servicii” prevede, în considerentul (115), că „[c]odurile de conduită la nivel comunitar sunt adoptate pentru a stabili norme minime de conduită și completează cerințele juridice ale statelor membre. Acestea nu împiedică statele membre, în conformitate cu legislația comunitară, să ia măsuri legislative mai stricte, și nu împiedică ordinele profesionale naționale să ofere o mai mare protecție în codurile lor de conduită naționale”.
                                          În sfârșit, Curții de Justiție i se solicită să se pronunțe asupra conformității cu articolul 101 TFUE a distincției descrise mai sus, făcută în drept și din punct de vedere al organizării ordinului, între întreprinderea profesională și întreprinderea comercială, precum și între concurența profesională și concurența comercială”.
                                          (…).”

                           2.

                                       „(a)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii interzice sau se opune referirii la demnitatea și la prestigiul profesional — în speță, geolog — în stabilirea onorariilor profesionale?

                                       (b)

                                       În sensul articolului 101 TFUE sau al unei alte norme de drept al Uniunii, referirea la demnitatea și la prestigiul profesional presupune efecte de restrângere a concurenței profesionale?

                                       (c)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii stabilește că cerințele de demnitate și prestigiu, în calitate de componente ale compensației profesionistului în legătură cu tarifele definite expres ca susceptibile de derogări numai în privința limitelor minime — având în vedere referirea expresă și formală, cuprinsă la articolul 17 din Noul cod deontologic al geologilor, la reglementarea care permite o astfel de derogare (Decretul lege nr. 223/2006, transformat în Legea nr. 248/2006) — pot fi considerate ca inducând comportamente care restrâng concurența?

                                       (d)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii interzice referirea la tariful profesional — stabilit, pentru geologi, printr o dispoziție adoptată de stat, respectiv decretul ministerial al ministrului justiției în acord cu ministrul activităților productive, și de la care se poate deroga în ceea ce privește limitele minime prin efectul, încă o dată, al trimiterii formale și exprese la Decretul lege nr. 223/2006 cuprinse la articolului 17 din Noul cod deontologic — ca simplu element tehnic și profesional de referință pentru stabilirea onorariilor?

                                       (e)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii interzice corespondența între importanța prestațiilor, cerințele legate de prestigiu și de demnitate astfel cum sunt definite și la articolele 6 și 7 din Noul cod deontologic al geologilor și onorariile profesionale, astfel cum se prevede la articolul 2233 alineatul 2 din Codul civil 2 potrivit căruia «în orice caz, cuantumul onorariilor (profesionale) trebuie să fie adaptat importanței lucrărilor și demnității profesiei»?

                                       (f)

                                       Prin urmare, potrivit articolului 101 TFUE, se poate considera că trimiterea la articolul 2233 alineatul 2 din Codul civil este legitimă și că nu are ca efect restrângerea concurenței?

                                       (g)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii stabilește, în cadrul reglementării concurenței, egalitatea juridică între un ordin profesional, în speță cel al geologilor, astfel cum este reglementat de norme specifice adoptate de stat în vederea atingerii unor scopuri instituționale, și înțelegerile și concentrările de întreprinderi comerciale care corespund unor înțelegeri anticoncurențiale?

                                       (h)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii permite asimilarea unei contribuții la un ordin profesional, obligatorie în temeiul legii — în vederea atingerii unor funcții și scopuri instituționale — cu activitatea de vânzare de bunuri și de servicii și cu profitul economic obținut prin intermediul unor comportamente anticoncurențiale de concentrări de întreprinderi comerciale?

                                       (i)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii justifică aplicarea, în speță, a unei sancțiuni?

                                       (j)

                                       Articolul 101 TFUE sau o altă normă de drept al Uniunii justifică supunerea la o prelevare forțată din contribuția la ordinul profesional, obligatorie în temeiul legii, asimilând această contribuție cu profitul și cu încasarea obținute dintr-o înțelegere economică sau comercială anticoncurențială ?

               III.

                           1.

                           În subsidiar, în cazul în care Curtea de Justiție ar răspunde la întrebările privind interpretarea articolului 267 al treilea paragraf TFUE în sensul absenței unei incidențe a normelor naționale de procedură și al existenței unei obligații de sprijin din partea instanței naționale și ar considera întrebarea adresată, astfel cum a fost formulată de recurent, ca fiind prea generală: dreptul comunitar al concurenței și al profesiilor, în special dispozițiile comunitare invocate de recurentă în întrebarea sa, se opun adoptării unor coduri deontologice profesionale care determină onorariile în funcție de demnitatea și de prestigiul profesiei, de calitatea și de cantitatea muncii prestate, având ca efect faptul că onorariile care se situează sub tariful minim (și, prin urmare, mai concurențiale) ar putea fi sancționate, pe plan disciplinar, pentru încălcarea normelor deontologice?

                           2.

                           În subsidiar, în cazul în care Curtea de Justiție ar răspunde la întrebările privind interpretarea articolului 267 al treilea paragraf TFUE în sensul absenței unei incidențe a normelor naționale de procedură și al existenței unei obligații de sprijin din partea instanței naționale și ar considera întrebarea adresată, astfel cum a fost formulată de recurent, ca fiind prea generală: dreptul comunitar al concurenței, în special reglementarea care interzice înțelegerile care restrâng concurența, poate fi interpretat în sensul că o înțelegere restrictivă poate lua forma unor norme deontologice stabilite de ordine profesionale atunci când aceste norme, prin indicarea demnității și a prestigiului profesiei, precum și a calității și a cantității muncii prestate drept criterii de stabilire a onorariului profesionistului, au ca efect interdicția de a deroga de la tarifele minime și, prin urmare, au de asemenea un efect de restrângere a concurenței din cauza acestei interdicții?

                           3.

                           În subsidiar, în cazul în care Curtea de Justiție ar răspunde la întrebările privind interpretarea articolului 267 al treilea paragraf TFUE în sensul absenței unei incidențe a normelor naționale de procedură și al existenței unei obligații de sprijin din partea instanței naționale și ar considera întrebarea adresată, astfel cum a fost formulată de recurent, ca fiind prea generală: atunci când dreptul național prevede norme de protecție a concurenței mai stricte decât cele comunitare, în special prin stabilirea posibilității de a deroga de la tarifele profesionale minime, și atunci când, prin urmare, un comportament al ordinului profesional care impune interdicția de a deroga de la tarifele minime constituie, din punctul de vedere al dreptului național, o înțelegere care restrânge concurența, în condițiile în care din punctul de vedere al dreptului comunitar ar putea să nu constituie o astfel de înțelegere, dreptul comunitar al concurenței, în special reglementarea comunitară a înțelegerilor care restrâng concurența, se opune unui astfel de rezultat, și anume că un anumit comportament ar fi sancționabil ca înțelegere restrictivă în temeiul reglementării naționale dar nu și în temeiul reglementării comunitare, de fiecare dată când normele naționale de protecție a concurenței sunt mai stricte decât cele comunitare?


title: Cauza F-30/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 16 decembrie 2013 — Roda/Comisia (Funcție publică — Pensie de urmaș — Decesul unui fost soț — Pensie alimentară — Procedură precontencioasă — Cerința unei reclamații — Tardivitate — Inadmisibilitate vădită)

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/30

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 16 decembrie 2013 — Roda/Comisia
   (Cauza F-30/13)
   (Funcție publică - Pensie de urmaș - Decesul unui fost soț - Pensie alimentară - Procedură precontencioasă - Cerința unei reclamații - Tardivitate - Inadmisibilitate vădită)
   2014/C 39/55
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Silvana Roda (Ispra, Italia) (reprezentant: L. Ribolzi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care s-a respins cererea reclamantei de a beneficia de o pensie de urmaș în proporție de de 60 % din ultimul salariu de bază al fostului său soț

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Doamna Roda suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-613/15: Ordonanța Tribunalului din 19 septembrie 2016 – European Dynamics Luxembourg și alții/Frontex

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/33

      Ordonanța Tribunalului din 19 septembrie 2016 – European Dynamics Luxembourg și alții/Frontex
      (Cauza T-613/15) (1)

      (2016/C 454/56)
      Limba de procedură: greaca
      Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 7, 11.1.2016.


title: Cauza T-187/12: Ordonanța Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Uwe Bäßler/OAPI (MAX) ( „Cerere de sesizare a instanței — Cerințe de formă — Inadmisibilitate vădită” )

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/23

         Ordonanța Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Uwe Bäßler/OAPI (MAX)
   (Cauza T-187/12)
   (Cerere de sesizare a instanței - Cerințe de formă - Inadmisibilitate vădită)
   2012/C 399/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Uwe Bäßler (Gmunden, Austria) (reprezentant: M., avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 2 februarie 2012 (cauza R 0909/2011-1), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal MAX ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Reclamantul suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-320/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 mai 2017 – Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 mai 2017 – Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances
   (Cauza C-320/17)
   (2017/C 269/14)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Marle Participations SARL

      Pârât: Ministre de l’Économie et des Finances

      Întrebarea preliminară

   Se solicită Curții de Justiție a Uniunii Europene să se pronunțe cu privire la problema dacă și, eventual, în ce condiții, închirierea unui imobil de către o societate holding unei filiale constituie o imixtiune directă sau indirectă în administrarea acestei filiale al cărei efect este să confere achiziționării și deținerii de părți sociale ale acestei filiale caracterul de activități economice în sensul Directivei din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1).

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (J0 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-341/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 4 iulie 2011 — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele DBI-Fonds APT nr. 737/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/34

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal administratif de Montreuil (Franța) la 4 iulie 2011 — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele DBI-Fonds APT nr. 737/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Cauza C-341/11)
   2011/C 269/67
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Montreuil

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, acționând în numele DBI-Fonds APT nr. 737

      Pârât: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Întrebările preliminare

               1.

               Trebuie luată în considerare situația deținătorilor de titluri de participare, împreună cu cea a organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)?

               2.

               Într-o astfel de ipoteză, în ce condiții reținerea la sursă în litigiu ar putea fi considerată conformă cu principiul liberei circulații a capitalurilor?


title: Cauza T-637/14: Ordonanța Tribunalului din 13 aprilie 2015 – noon Copenhagen/OAPI – Wurster Diamonds (noon)

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/42

         Ordonanța Tribunalului din 13 aprilie 2015 – noon Copenhagen/OAPI – Wurster Diamonds (noon)
   (Cauza T-637/14) (1)

   (2015/C 205/58)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza T-254/07: Acțiune introdusă la 17 iulie 2007 — Pinzón/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/49

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2007 — Pinzón/Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-254/07)
   (2007/C 211/92)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: S. Coop. And. Agrícola y Ganadera de Pinzón (reprezentant: L. Ortiz Blanco, abogado)

      Pârâți: Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               pronunțarea unei hotărâri prin care, în aprecierea prezentei acțiuni în despăgubiri, în temeiul prevederilor articolului 288 CE, să se declare dreptul reclamantei de a fi despăgubită financiar de către Consiliu și Comisie, în solidar, cu suma totală de un milion două sute nouăzeci și opt de mii opt sute șaizeci și unu euro (1 298 861 EUR) și

               —

               obligarea instituțiilor pârâte la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate deja în cauza T-217/07, Las Palmeras/Consiliul și Comisia.


title: Cauza C-87/17 P: Recurs introdus la 17 februarie 2017 de CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 19 decembrie 2016 în cauza T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/20

         Recurs introdus la 17 februarie 2017 de CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 19 decembrie 2016 în cauza T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza C-87/17 P)
   (2017/C 277/29)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (reprezentant: A. Schuster, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea), prin Ordonanța din 5 iulie 2017, a respins recursul și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza F-129/14: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – ZZ/SEAE

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/61

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2014 – ZZ/SEAE
   (Cauza F-129/14)
   (2015/C 007/79)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke, avocați)

      Pârât: SEAE

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei SEAE de revocare a reclamantului, fără reducerea drepturilor de pensie

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 16 ianuarie 2014 a SEAE de revocare a reclamantului, fără reducerea drepturilor sale de pensie;

               —

               obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-454/07: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Prym și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/45

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Prym și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-454/07)
   (2008/C 51/85)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: William Prym GmbH & Co. KG (Stolberg, Germania), Prym Inovan GmbH & Co. KG (Stolberg, Germania), EP Group S. A. (Comines-Warneton, Belgia) (reprezentanți: H.-J. Niemeyer și C. Herrmann, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei pârâtei din 19 septembrie 2007 în măsura în care se referă la reclamante;

               —

               în subsidiar, reducerea amenzii aplicate reclamantelor prin articolul 2 din decizie la o sumă adecvată;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C (2007) 4257 final a Comisiei din 19 septembrie 2007 din cauza COMP/E-1/39.168 — Articole de mercerie din metal: închizători. Prin această decizie, întreprinderilor din grupul Prym li s-a aplicat o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE pentru trei încălcări distincte în sectorul articolelor de mercerie din metal, în condițiile în care Comisia a stabilit în total patru astfel de încălcări.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.
   Referitor la critica privind cooperarea multilaterală în sectorul „alte închizători” și în sectorul mașinilor de aplicare se invocă:

               —

               încălcarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1) întrucât un complex de fapte a fost divizat în două încălcări distincte;

               —

               aplicarea greșită a Comunicării privind clemența din 2002 (2), întrucât reducerea amenzii este mai mică cu aproximativ 30 %.

         Referitor la critica privind cooperarea trilaterală în sectorul fermoarelor se invocă următoarele:

               —

               imputarea eronată a comportamentului unei întreprinderi comune în sarcina primei și celei de a doua reclamante, precum și calcularea greșită a amenzii în privința celei de a treia reclamante;

               —

               încălcarea părților C și D din Comunicarea privind cooperarea din 1996 (3).

         Referitor la critica privind cooperarea bilaterală cu o întreprindere din grupul Coats se invocă:

               —

               încălcarea articolului 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 în măsura în care această cooperare și una dintre încălcările sancționate prin Decizia C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 (cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Ace) au fost tratate ca două încălcări distincte deși acestea trebuie considerate ca fiind o încălcare unică;

               —

               încălcarea principiului ne bis in idem prin impunerea din nou a unei amenzi pentru aceeași faptă;

               —

               încălcarea articolului 253 CE ca urmare a motivării insuficiente cu privire la divizarea încălcării unice;

               —

               încălcarea principiilor cooperării și egalității de tratament.

         Referitor la cuantumul amenzii se invocă:

               —

               încălcarea Liniilor directoare privind metoda de stabilire a amenzilor (4), precum și a principiilor proporționalității și egalității de tratament;

               —

               încălcarea articolului 253 CE ca urmare a motivării insuficiente a determinării cuantumului inițial și a definirii piețelor relevante în fapt;

               —

               în subsidiar, încălcarea principiului proporționalității prin impunerea colectivă a unei amenzi excesive în sarcina reclamantelor și lipsa motivării.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amendă și reducerea amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3).

      (3)  Comunicarea Comisiei privind neaplicarea de amenzi sau reducerea cuantumului acestora în cauzele având ca obiect înțelegeri (JO 1996, C 207, p. 4).

      (4)  Linii directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECO (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69).


title: Cauza C-325/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de Cassation (Franța) la 17 iulie 2008 — Société Olympique lyonnais/Olivier Bernard, Société Newcastle UFC

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de Cassation (Franța) la 17 iulie 2008 — Société Olympique lyonnais/Olivier Bernard, Société Newcastle UFC
   (Cauza C-325/08)
   (2008/C 247/15)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de Cassation
   Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Société Olympique lyonnais

      Intimați: Olivier Bernard, Société Newcastle UFC
   Întrebările preliminare

               1)

               Principiul liberei circulații a lucrătorilor prevăzut la [articolul 39 CE] se opune unei dispoziții de drept național în temeiul căreia un jucător „speranță” care semnează, la sfârșitul perioadei sale de formare, un contract de jucător profesionist cu un club din alt stat membru al Uniunii Europene se expune obligării la plata de daune-interese?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ, necesitatea încurajării recrutării și a formării de tineri jucători profesioniști constituie un obiectiv legitim sau un motiv imperativ de interes general de natură să justifice o astfel de restricție?


title: Cauza T-401/14: Acțiune introdusă la 10 iunie 2014 – Duro Felguera/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/51

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2014 – Duro Felguera/Comisia
   (Cauza T-401/14)
   2014/C 253/67
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Duro Felguera, SA (Gijón, Spania) (reprezentant: A. López Gómez, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei prin care se califică ansamblul de măsuri fiscale grupate sub denumirea de sistemul spaniol în materie de leasing fiscal („SEAF”) drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică entitățile investitoare ale grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind unicii beneficiari ai acestor ipotetice ajutoare și, astfel, ca fiind singurele persoane cărora le revine obligația de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare cu încălcarea principiilor generale ale dreptului UE;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta procedură este aceeași ca în cauza T-515/13, Spania/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               În cadrul primului motiv, reclamanta consideră că decizia atacată încalcă articolul 107 TFUE prin faptul că califică SEAF și măsurile care îl constituie drept ajutor de stat. Reclamanta susține că abordarea globală pe care se bazează Comisia este eronată, aceasta confundând un ansamblu de tranzacții juridice private, realizate de contribuabili pentru a-și optimiza profiturile, cu stabilirea unui mecanism ad hoc de către autoritățile fiscale pentru a produce avantaje fiscale.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că Comisia a determinat în mod eronat beneficiarul ajutorului, întrucât Comisia însăși a recunoscut că cel care primește ajutorul, sau cea mai mare parte a acestuia, este armatorul care dobândește nava, iar nu GIE-ul. Astfel, chiar dacă amortizarea anticipată este solicitată de GIE și profită într-o primă etapă membrilor acestuia, 90 % din aceasta este transferată societăților maritime.

               3.

               În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta consideră că au fost încălcate articolele 107 și 108 TFUE prin faptul că Comisia a calificat sistemul spaniol de impozitare pe tonaj în anumite cazuri ca fiind un ajutor nou, în loc să îl califice drept ajutor existent.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta invocă încălcarea articolelor 107 și 296 TFUE ca urmare a faptului că Comisia nu a prezentat în mod suficient motivele pentru care a considerat că beneficiarii unici și ultimi ai ajutorului de stat, obligați să asigure recuperarea, sunt GIE-ul și investitorii săi.

               5.

               În al cincilea rând, în subsidiar, reclamanta invocă imposibilitatea de a dispune recuperarea ajutorului, ținând seama de faptul că decizia atacată încalcă principiile generale ale egalității de tratament, proporționalității și încrederii legitime.

               6.

               În al șaselea rând, în subsidiar, reclamanta arată că a avut loc o încălcare a principiului atribuirii de competențe în temeiul articolelor 107 și 108 TFUE, a articolului 14 din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului și a articolului 16 din Carta drepturilor fundamentale a UE, ca urmare a faptului că decizia atacată se pronunță asupra validității unor clauze contractuale cuprinse în contracte private încheiate în temeiul dreptului spaniol de investitori cu alte entități.