title: Cauza T-429/07: Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2007 — BP Aromatics/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/24

         Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2007 — BP Aromatics/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-429/07)
   (2008/C 37/37)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: BP Aromatics Ltd (Sunbury on Thames, Regatul Unit) (reprezentanți: A. Renshaw și G. Bushell, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea pârâtei și a oricărei părți admise să intervină la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               adoptarea oricăror altor măsuri pe care Tribunalul le consideră necesare.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C (2007) 3202 final din 10 iulie 2007 prin care Comisia a apreciat că ajutorul de stat notificat de autoritățile portugheze în favoarea Artensa (Artenius) pentru construirea unei noi uzine pentru producția de produse chimice este compatibil cu piața comună conform articolului 87 alineatul (3) litera (a) CE.
   În susținerea acțiunii, reclamanta arată că articolele 87 CE și 88 CE, normele privind aplicarea acestora, anumite norme fundamentale de procedură și o serie de principii de drept comunitar au fost încălcate de către Comisie, în măsura în care aceasta:

               —

               a interpretat și a aplicat în mod greșit Cadrul multisectorial privind ajutorul regional pentru proiecte mari de investiții 2002 (1) care impune o examinare bazată pe piața SEE și nu pe piața mondială;

               —

               a săvârșit o eroare vădită de apreciere concluzionând că piața relevantă pentru acidul tereftalic purificat este o piața mondială, în condițiile în care, în opinia reclamantei, aceasta este o piață la nivelul SEE și

               —

               a săvârșit o eroare vădită de apreciere concluzionând că partea relevantă de vânzări a Artensa va fi mai mică de 25 %, în condițiile în care de fapt aceasta va depăși 25 % la nivelul SEE.

         Reclamanta susține că dacă ar fi fost efectuată de către Comisie o examinare detaliată și adecvată a pieței SEE pentru acidul tereftalic purificat, aceasta ar fi întâmpinat dificultăți serioase în a determina dacă ajutorul este compatibil cu piața comună, ceea ce ar fi antrenat necesitatea de a iniția procedura oficială de investigare în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE.
   Potrivit reclamantei, faptul că, în timpul examinării preliminare, Comisia a avut dificultăți serioase în analizarea ajutorului și faptul că, prin urmare, aceasta ar fi trebuit să inițieze procedura oficială în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE sunt confirmate de durata de timp care s-a scurs între notificarea din partea autorităților portugheze și adoptarea deciziei atacate.
   Reclamanta susține în continuare că i-au fost încălcate drepturile procedurale, întrucât Comisia nu a inițiat, astfel cum ar fi trebuit să facă, o procedură oficială de investigare în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE.
   În final, reclamanta susține încălcarea de către Comisie a obligației acesteia de motivare în conformitate cu articolul 253 CE.

      (1)  Comunicarea Comisiei — Cadru multisectorial privind ajutorul regional pentru proiecte mari de investiții [notificată cu numărul C(2002) 315] (JO 2002, C 70, p. 8, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 29).


title: Cauza T-321/17: Acțiune introdusă la 22 mai 2017 – Niemelä și alții/BCE

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/52

         Acțiune introdusă la 22 mai 2017 – Niemelä și alții/BCE
   (Cauza T-321/17)
   (2017/C 283/82)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Heikki Niemelä (Ohain, Belgia), Mika Lehto (Espoo, Finlanda), Nemea plc (St. Julians, Malta), Nevestor SA (Ohain) și Nemea Bank plc (St. Julians) (reprezentanți: A. Meriläinen, lawyer)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Băncii Centrale Europene din 23 martie 2017 ECB/SSM/2017– 213800JENPXTUY75VS0/1 WHD-2017-0003 de retragere a autorizației de instituție de credit a Nemea Bank plc (denumită în continuare „entitatea supravegheată”);

               —

               cu titlu subsidiar, modificarea deciziei BCE în sensul suspendării aplicării acesteia, având în vedere prejudiciul ireparabil pe care aplicarea imediată și continuă a acestei decizii este posibil să îl cauzeze părților interesate ale entității supravegheate, și anume în principal deponenții, angajații și acționarii băncii, permițând sau impunând acționarilor direcți sau indirecți ai entității supravegheate să cedeze participațiile lor la capitalul băncii într-un termen rezonabil;

               —

               obligarea pârâtei să despăgubească reclamanții cu suma de 10 milioane de euro majorată cu dobânzile legale începând cu 23 martie 2017 pentru prejudiciul suferit ca urmare a deciziei;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor efectuate în prezenta cauză.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe susținerea că situația de fapt a cauzei nu este corect reprodusă în motivare și/sau că motivarea este insuficientă

                           —

                           Reclamanții susțin că BCE nu era în măsură să adopte o decizie motivată în mod corespunzător având în vedere procedurile naționale de recurs pendinte.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere săvârșită de BCE

                           —

                           Reclamanții susțin că BCE a săvârșit o eroare în măsura în care s-a bazat pe directivele Malta Financial Services Authority (Autoritatea pentru Servicii Financiare din Malta) considerându-le finale și definitive, în pofida faptului că acestea din urmă sunt supuse confirmării, anulării sau modificării de către Financial Services Tribunal (Tribunalul pentru servicii financiare, Malta). În orice caz, BCE în mod vădit eronat a constatat că retragerea licenței entității supravegheate era preferabilă vânzării forțate a băncii și că probabilitatea ca opțiunea vânzării să se concretizeze era redusă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe susținerea că decizia atacată este viciată de o eroare de drept

                           —

                           Reclamanții susțin că BCE nu era competentă să adopte decizia atacată întrucât competența de a retrage licența de instituție de credit acordată entității supravegheate aparține Malta Financial Services Authority (Autoritatea pentru Servicii Financiare din Malta), iar nu BCE. Decizia BCE a fost adoptată ultra vires și încalcă dreptul la o cale de atac al reclamanților în temeiul dreptului național, precum și dreptul lor la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil în temeiul dreptului Uniunii.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe susținerea că BCE a săvârșit un abuz de putere

                           —

                           Reclamanții susțin că BCE, chiar dacă ar avea competența în litigiu, a săvârșit un abuz de putere de natură a priva entitatea supravegheată și pe ceilalți reclamanți de dreptul la o cale de atac în temeiul dreptului național.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe susținerea că decizia BCE nu este conformă cu dreptul Uniunii întrucât nu respectă principiul proporționalității

                           —

                           Reclamanții susțin că, în speță, principiul proporționalității ar fi trebuit să se aplice astfel încât să împiedice retragerea licenței entității supravegheate. În aceste împrejurări, vânzarea băncii ar fi fost mai puțin prejudiciabilă pentru entitatea supravegheată și nu ar fi adus prejudicii deponenților, angajaților și acționarilor entității supravegheate.


title: Cauza C-245/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Thomas Cook Belgium NV/Thurner Hotel GmbH (Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 — Procedura europeană de somație de plată — Opoziție tardivă — Articolul 20 alineatul (2) — Cerere de reexaminare a somației europene de plată — Excepție de necompetență a instanței de origine — Somație europeană de plată emisă în mod eronat în raport cu cerințele stabilite de regulament — Lipsa caracterului „vădit” — Lipsa unor circumstanțe „excepționale”)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Handelsgericht Wien – Austria) – Thomas Cook Belgium NV/Thurner Hotel GmbH
   (Cauza C-245/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 - Procedura europeană de somație de plată - Opoziție tardivă - Articolul 20 alineatul (2) - Cerere de reexaminare a somației europene de plată - Excepție de necompetență a instanței de origine - Somație europeană de plată emisă în mod eronat în raport cu cerințele stabilite de regulament - Lipsa caracterului „vădit” - Lipsa unor circumstanțe „excepționale”))
   (2015/C 414/07)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Thomas Cook Belgium NV

      Pârâtă: Thurner Hotel GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 936/2012 al Comisiei din 4 octombrie 2012, trebuie interpretat în sensul că se opune, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, ca un pârât căruia i a fost notificată, în conformitate cu acest regulament, o somație europeană de plată să poată solicita reexaminarea acestei somații invocând faptul că instanța de origine s a declarat competentă în mod eronat, întemeindu-se pe informații pretins false furnizate de solicitant în formularul de cerere a acestei somații de plată

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza C-452/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 29 septembrie 2014 – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute/Doc Generici srl

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 29 septembrie 2014 – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute/Doc Generici srl
   (Cauza C-452/14)
   (2014/C 448/11)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute

      Intimată: Doc Generici srl

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din textul în vigoare al Regulamentului (CE) nr. 297/95 al Consiliului din 10 februarie 1995 (1) trebuie interpretat în sensul că, în cazul modificărilor de tip I aduse autorizațiilor de introducere pe piață – mai precis, în ceea ce privește litigiul principal, de tip IA – atunci când este vorba despre modificări identice referitoare la mai multe autorizații de introducere deținute de același titular, trebuie achitată o singură taxă, în măsura specificată în acesta, sau trebuie achitată câte o taxă pentru fiecare autorizație afectată de modificare?

               2)

               În condițiile existente în prezentul litigiu, instanța națională are dreptul sau, astfel cum consideră instanța de trimitere, are obligația să adreseze întrebarea Curții de Justiție?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 297/95 al Consiliului din 10 februarie 1995 privind taxele datorate Agenției Europene pentru Evaluarea Medicamentelor (JO L 35, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 14, p. 253).


title: Cauza T-102/14: Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Deutsche Post/OAPI – PostNL Holding (TPG POST)

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/53

         Acțiune introdusă la 17 februarie 2014 – Deutsche Post/OAPI – PostNL Holding (TPG POST)
   (Cauza T-102/14)
   2014/C 112/68
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: K. Hamacher și C. Giersdorf, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: PostNL Holding BV (Haga, Regatul Țărilor de Jos)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 decembrie 2013 în cauza R 2108/2012-1 și

               —

               obligarea pârâtului și, dacă este cazul, a celorlalte părți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: PostNL Holding BV

      Marca comunitară vizată: marca verbală „TPG POST” pentru produse și servicii din clasele 6, 9, 16, 20, 35, 38 și 39 (cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 2 920 916)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: mărcile naționale și comunitară „DP”, „POST” și „Deutsche Post” pentru produse și servicii din clasele 9, 12, 14, 16, 25, 28, 35, 36, 38, 39 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară


title: Cauza C-273/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Harry Winston SARL [Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Articolul 206 — Nașterea unei datorii vamale — Furtul unor mărfuri plasate sub regimul de antrepozit vamal — Noțiunea „pierdere iremediabilă a mărfurilor ca urmare a unui caz de forță majoră” — Directiva 2006/112/CE — Articolul 71 — Taxa pe valoarea adăugată — Fapt generator — Exigibilitatea taxei]

text:
               31.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/13

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Harry Winston SARL
   (Cauza C-273/12) (1)

   (Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 206 - Nașterea unei datorii vamale - Furtul unor mărfuri plasate sub regimul de antrepozit vamal - Noțiunea „pierdere iremediabilă a mărfurilor ca urmare a unui caz de forță majoră” - Directiva 2006/112/CE - Articolul 71 - Taxa pe valoarea adăugată - Fapt generator - Exigibilitatea taxei)
   2013/C 252/20
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Pârâtă: Harry Winston SARL

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Cour de cassation — (Franța) — Interpretarea articolului 206 din Regulamentul nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58) și a articolului 71 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Mărfuri plasate sub regimul de antrepozit vamal — Furt de mărfuri — Noțiunea de pierdere iremediabilă a mărfurilor — Caz de forță majoră — Naștere a unei taxe vamale la import — Fapt generator al exigibilității taxei pe valoarea adăugată

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 203 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că furtul unor mărfuri plasate sub regimul de antrepozit vamal constituie o sustragere a mărfurilor menționate, în sensul acestei dispoziții, care determină nașterea unei datorii vamale la import. Articolul 206 din acest regulament nu se poate aplica decât în situațiile în care este susceptibilă nașterea unei datorii vamale în temeiul articolului 202 și al articolului 204 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat.

               2.

               Articolul 71 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că furtul mărfurilor plasate sub regimul de antrepozit vamal determină intervenția faptului generator și exigibilitatea taxei pe valoarea adăugată.

      (1)  JO C 235, 4.8.2012.


title: Cauzele T-4/11 și T-5/11: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Export Development Bank of Iran/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă — Eroare de apreciere” )

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/11

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Export Development Bank of Iran/Consiliul
   (Cauzele T-4/11 și T-5/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la protecție jurisdicțională efectivă - Eroare de apreciere)
   2013/C 304/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Export Development Bank of Iran (Téhéran, Iran) (reprezentant: J. M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis și A. Bordes, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, cerere de declarare a inaplicabilității, în privința reclamantei, a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO L 197, 29.7.2010, p. 19); în al doilea rând, cerere de anulare a Regulamentului (UE) al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1), a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO L 332, p. 31), și a Regulamentului (UE) nr. 1263/2012 din 21 decembrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 34), precum și a tuturor regulamentelor viitoare care ar completa sau înlocui aceste regulamente, până la pronunțarea hotărârii prin care se va soluționa cauza, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă; în al treilea rând, cerere de anulare a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 319, p. 11), a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 319, p. 11), și a Deciziei 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 356, p. 71), precum și a tuturor actelor viitoare care ar completa sau înlocui aceste acte, până la pronunțarea hotărârii prin care se va soluționa cauza, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, și, în al patrulea rând, cerere de anulare a deciziilor cuprinse în scrisorile din 28 octombrie 2010 și din 5 decembrie 2011.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc Export Development Bank of Iran:

                           —

                           anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010, iar ulterior prin Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011;

                           —

                           Decizia 2010/644;

                           —

                           anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010;

                           —

                           Decizia 2011/783;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare nr. 1245/2011;

                           —

                           anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010.

               2.

               Efectele anexei II la Decizia 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644, iar ulterior prin Decizia 2011/783, sunt menținute în privința Export Development Bank of Iran până când anularea Regulamentului nr. 267/2012 începe să producă efecte.

               3.

               Nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii având ca obiect declararea inaplicabilității Deciziei 2010/413 în privința Export Development Bank of Iran.

               4.

               Respinge în rest acțiunea.

               5.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Export Development Bank of Iran.

               6.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauza C-188/15: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)/Micropole SA, anciennement Micropole Univers SA (Trimitere preliminară — Politica socială — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament — Discriminare pe motive de apartenență religioasă sau convingeri — Cerință profesională esențială și determinantă — Noţiune — Dorința unui client ca prestațiile să nu fie efectuate de o lucrătoare care poartă un văl islamic)

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franța) – Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)/Micropole SA, anciennement Micropole Univers SA
   (Cauza C-188/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Politica socială - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament - Discriminare pe motive de apartenență religioasă sau convingeri - Cerință profesională esențială și determinantă - Noţiune - Dorința unui client ca prestațiile să nu fie efectuate de o lucrătoare care poartă un văl islamic))
   (2017/C 151/05)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Recurente: Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)

      Intimată: Micropole SA, anciennement Micropole Univers SA

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că voința unui angajator de a ține seama de dorinţa unui client ca prestările de servicii să nu mai fie efectuate de o salariată care poartă un văl islamic nu poate fi considerată o cerinţă profesională esențială și determinantă în sensul acestei dispoziții.

      (1)  JO C 221, 6.7.2015.


title: Cauza F-131/15: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/45

         Acțiune introdusă la 9 octombrie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-131/15)
   (2015/C 414/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de a nu reîncadra pe reclamant în gradul AD13 în temeiul exercițiului de reîncadrare 2013.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AAIC de a nu reîncadra pe reclamant în gradul AD13 în temeiul exercițiului de reîncadrare 2013;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-265/09 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2010 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Recurs — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a semnului figurativ „α” — Motive absolute de refuz — Caracter distinctiv — Marcă constituită dintr o literă unică)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/13

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2010 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG
      (Cauza C-265/09 P) (1)

      (Recurs - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a semnului figurativ „α” - Motive absolute de refuz - Caracter distinctiv - Marcă constituită dintr o literă unică)
      (2010/C 288/19)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

         Cealaltă parte în proces: BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (reprezentant: M. Wolter, avocat)

         Obiectul

      Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) din 29 aprilie 2009 în cauza T-23/07, Borco-Marken-Import Matthiesen/OAPI (α), prin care Tribunalul a anulat Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2006 de respingere a recursului împotriva deciziei examinatorului de a refuza înregistrarea semnului figurativ „α” ca marcă comunitară pentru produse din clasa 33 — Caracter distinctiv al unei mărci constituite dintr-o literă unică

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 233, 26.9.2009.


title: Cauza C-662/11: Ordonanța președintelui Curții din 21 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/18

         Ordonanța președintelui Curții din 21 noiembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru
   (Cauza C-662/11) (1)

   2013/C 108/41
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 73, 10.3.2012.


title: Cauza T-150/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 noiembrie 2009 — REWE Zentral/OAPI — Aldi Einkauf (Clina) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clina — Marca comunitară verbală anterioară CLINAIR — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               19.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 312/28

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 noiembrie 2009 — REWE Zentral/OAPI — Aldi Einkauf (Clina)
   (Cauza T-150/08) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Clina - Marca comunitară verbală anterioară CLINAIR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 312/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: REWE-Zentral AG (Köln, Germania) (reprezentanți: M. Kinkeldey, A. Bognár și S. Schäffler, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Pethke, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Germania) (reprezentanți: N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks și C. Fürsen, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 februarie 2008 (cauza R 1484/2006-4) privind o procedură de opoziție între Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG și REWE-Zentral AG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă REWE-Zentral AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza C-629/15 P: Recurs introdus la 24 noiembrie 2015 de Novartis Europharm Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 septembrie 2015 în cauza T-472/12, Novartis Europharm Ltd/Comisia Europeană

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/39

         Recurs introdus la 24 noiembrie 2015 de Novartis Europharm Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 15 septembrie 2015 în cauza T-472/12, Novartis Europharm Ltd/Comisia Europeană
   (Cauza C-629/15 P)
   (2016/C 038/53)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Novartis Europharm Ltd (reprezentanţi: C. Schoonderbeek, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Teva Pharma BV

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta Tribunalul a respins acțiunea în anulare în cauza T-472/12;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal dacă este necesar și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin cererea sa de anulare formulată în cauza T-472/12, Novartis a solicitat Tribunalului anularea Deciziei de punere în aplicare C(2012) 5894 final a Comisiei din 16 august 2012 de acordare a autorizației de introducere pe piață în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 726/2004 (1) pentru „Zoledronic acid Teva Pharma – Acid zoledronic”, medicament de uz uman, întrucât această decizie încalcă drepturile privind protecția datelor de care beneficiază Novartis pentru medicamentul său Aclasta în conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2309/93 (2) coroborat cu articolul 14 alineatul (11) și cu articolul 89 din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 și cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE (3). Cererea de anulare a fost respinsă prin hotărârea atacată.
   În susținerea acestui recurs, recurenta invocă faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât a interpretat în mod incorect articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE, care definește noțiunea de autorizație de introducere pe piață generală, și întrucât Tribunalul nu a furnizat o motivare corespunzătoare în hotărârea atacată.
   În această, în primul rând, recurenta susține că hotărârea atacată se întemeiază pe o înțelegere greșită a formulării și a scopului articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE și a cadrului legal pentru autorizarea unor noi indicații terapeutice și pe prezumția incorectă că interpretarea recurentei cu privire la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE ar facilita manipularea și eludarea protecției datelor și extinderea nedefinită a protecției datelor pentru medicamente de referință.
   În al doilea rând, recurenta susține că concluzia Tribunalului potrivit căreia articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE se aplică Aclasta întrucât acest medicament ar fi putut fi autorizat ca modificare sau extensie a medicamentului Zometa încalcă principiul securității juridice și ar elimina interesul companiilor farmaceutice de a investi în cercetare și în dezvoltarea de noi tratamente și, așadar, nu este în interesul sănătății publice.
   În temeiul acestei interpretări eronate a articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83, Tribunalul nu a recunoscut faptul că decizia Comisiei de punere în aplicare constituie o încălcare a drepturilor privind protecția datelor de care beneficiază Novartis pentru medicamentul său Aclasta în conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2309/93 coroborat cu articolul 14 alineatul (11) și cu articolul 89 din Regulamentul nr. 726/2004, și că, pentru acest motiv, decizia Comisiei de punere în aplicare trebuia să fie anulată.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare de autorizare și de supraveghere a medicamentelor de uz uman și de uz veterinar și de instituire a unei Agenții europene pentru evaluarea medicamentelor (JO L 214, p. 1).

      (3)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


title: Cauza T-344/15: Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2017 – Franța/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente transmise în cadrul procedurii prevăzute de Directiva 98/34/CE — Documente care emană de la un stat membru — Acordarea accesului — Excepție referitoare la protecția procedurilor judiciare — Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Acord prealabil al statului membru”]

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/23

         Hotărârea Tribunalului din 5 aprilie 2017 – Franța/Comisia
   (Cauza T-344/15) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente transmise în cadrul procedurii prevăzute de Directiva 98/34/CE - Documente care emană de la un stat membru - Acordarea accesului - Excepție referitoare la protecția procedurilor judiciare - Excepție referitoare la protecția obiectivelor activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Acord prealabil al statului membru”])
   (2017/C 161/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas și F. Fize, ulterior D. Colas și B. Fodda, și în sfârșit D. Colas, B. Fodda și E. de Moustier, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și F. Clotuche Duvieusart, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanţi: M. Smolek, T. Müller și J. Vláčil, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei Ares(2015) 1681819 a Comisiei din 21 aprilie 2015 prin care se acordă unui cetățean accesul la documentele transmise de Republica Franceză în cadrul procedurii prevăzute de Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO 1998, L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii măsurilor provizorii.

               3)

               Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 270, 17.8.15.


title: Cauza T-173/14: Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – WeserWind/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică — Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/51

         Ordonanța Tribunalului din 9 iunie 2015 – WeserWind/Comisia
   (Cauza T-173/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în favoarea energiei electrice produse din surse regenerabile de energie și a unor întreprinderi mari consumatoare de energie electrică - Decizie de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale ulterior introducerii acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 294/61)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: WeserWind GmbH Offshore Construction Georgsmarienhütte (Bremerhaven, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți, asistați de C. Renner, avocat)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Autoritatea de Supraveghere AELS (reprezentanți: inițial X. Lewis, M. Schneider și A. Steinarsdóttir, ulterior X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali și C. Perrin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de deschidere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE cu privire la măsurile puse în aplicare de Republica Federală Germania în favoarea energiei electrice din surse regenerabile și a marilor consumatori de energie [Ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție prezentate de Flachglas Torgau GmbH și de Saint-Gobain Isover G+H AG, de Kronotex GmbH & Co. KG și de Kronoply GmbH, de Bayer MaterialScience AG, de Sabic Polyolefine GmbH, de Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, de Ineos Phenol GmbH și de Ineos Vinyls Deutschland GmbH, precum și de Advansa GmbH, de Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, de Aurubis AG, de CBW Chemie GmbH, de CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, de Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, de Dralon GmbH, de Hahl Filaments GmbH, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, de Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, de Nabaltec AG, Siltronic AG și de Wacker Chemie AG.

               3)

               WeserWind GmbH Offshore Construction Georgsmarienhütte suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cele aferente procedurii măsurilor provizorii.

               4)

               Autoritatea de Supraveghere AELS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza T-376/16: Acțiune introdusă la 14 iulie 2016 – Oberösterreichische Landesbank/SRB

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/40

         Acțiune introdusă la 14 iulie 2016 – Oberösterreichische Landesbank/SRB
   (Cauza T-376/16)
   (2016/C 343/53)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Oberösterreichische Landesbank AG (Linz, Austria) (reprezentant: G. Eisenberger, avocat)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea „Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions of the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13” și a primei decizii, din 15 aprilie 2016 și care pare indisolubil legată de cea din 20 mai 2016,

               —

               în subsidiar, anularea „Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions of the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13” în măsura în care dispune ca restituirea sumei plătite în plus să aibă loc în 2017 în contextul garantării sumei care trebuie plătită către Fondul unic de rezoluție,

               —

               Obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că reies în mod vădit viciile esențiale de formă, dată fiind insuficienta motivare a deciziei atacate.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că reies în mod vădit viciile esențiale de formă, dată fiind publicarea incompletă a deciziei atacate.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că a fost insuficientă corecția sumei care revine reclamantei pentru anul 2016 pentru Fondul unic de rezoluție.

               4.

               Al patrulea motiv, bazat pe nelegalitatea restituirii sumei plătite în plus abia în anul 2017.


title: Cauza C-256/08: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/83/CE — Standarde minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau de protecția internațională — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/14

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-256/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/83/CE - Standarde minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau de protecția internațională - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2009/C 153/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. O’Reilly și M. Condou-Durande, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: S. Ossowski, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea în termenul prevăzut a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52)

      Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că nu a adoptat în termenul prevăzut toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza C-78/09 P: Recurs introdus la 24 februarie 2009 de Compagnie des bateaux mouches SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 10 decembrie 2008 în cauza T-365/06, Bateaux mouches/OAPI

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/13

         Recurs introdus la 24 februarie 2009 de Compagnie des bateaux mouches SA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) pronunțate la 10 decembrie 2008 în cauza T-365/06, Bateaux mouches/OAPI
   (Cauza C-78/09 P)
   2009/C 102/22
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Compagnie des bateaux mouches SA (reprezentant: G. Barbaut, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Jean-Noël Castanet

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea admisibilității acțiunii formulate de societatea Compagnie des bateaux mouches;

               —

               anularea Deciziei Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 decembrie 2008 (cauza T-365/06);

               —

               obligarea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv, reclamanta susține că Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (1). În această privință, reclamanta critică în primul rând Tribunalul pentru că nu a respectat caracterul distinctiv intrinsec pe care marca l-ar fi avut încă de la început. În al doilea rând, acest caracter distinctiv ar fi fost chiar menținut și consolidat în timp prin exploatarea de către reclamantă. Astfel, marca comunitară „BATEAUX MOUCHES” ar fi aplicată pe vapoarele utilizate de reclamantă – și numai de aceasta – pentru plimbările turistice pe Sena, utilizarea sitagmei „bateaux mouches” în motoarele de căutare pe Internet ar trimite direct la propriu site al reclamantei, iar aceasta ar fi pus în aplicare o politică activă de apărare a mărcii sale împotriva oricărei utilizări abuzive.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamata critică Tribunalul pentru că a interpretat în mod greșit criteriile jurisprudențiale care permit să se stabilească dobândirea, prin utilizare, a caracterului distinctiv al mărcii „BATEAUX MOUCHES”. Astfel, elementele susceptibile să demonstreze caracterul distinctiv al mărcii, precum cota de piață deținută de marcă, intensitatea, întinderea geografică și durata utilizării acestei mărci, importanța investițiilor realizate de întreprindere pentru a o promova, procentul de persoane interesate care identifică produsul sau serviciul ca provenind de la o anumită întreprindere, grație mărcii, ar fi trebuit să fie analizate de Tribunal în mod global, iar nu parțial.

      (1)  JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza T-309/16: Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2017 – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (Art’s Cafè) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene figurativă Art’s Cafè — Utilizare serioasă a mărcii — Articolul 15 alineatul (1) și articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/31

         Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2017 – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (Art’s Cafè)
   (Cauza T-309/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene figurativă Art’s Cafè - Utilizare serioasă a mărcii - Articolul 15 alineatul (1) și articolul 51 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 293/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Cafés Pont, SL (Sabadell, Spania) (reprezentanţi: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Bonne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Giordano Vini SpA (Diano d’Alba, Italia) (reprezentanţi: F. Jacobacci și L. Ghedina, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 1 aprilie 2016 (cauza R 1110/2015-2) privind o cerere de decădere între Giordano Vini și Cafés Pont

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Cafés Pont, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza T-506/13: Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Urb Rulmenți Suceava/OAPI – Adiguzel (URB) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulităţii — Marca comunitară verbală URB — Marcă națională colectivă verbală anterioară URB și marcă națională colectivă figurativă anterioară URB — Motiv absolut de refuz — Lipsa relei-credințe a titularului mărcii comunitare — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motiv relativ de refuz — Absența unei abilitări din partea titularului mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 — Inexistența unei încălcări a articolului 72 din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/24

         Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2014 – Urb Rulmenți Suceava/OAPI – Adiguzel (URB)
   (Cauza T-506/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulităţii - Marca comunitară verbală URB - Marcă națională colectivă verbală anterioară URB și marcă națională colectivă figurativă anterioară URB - Motiv absolut de refuz - Lipsa relei-credințe a titularului mărcii comunitare - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motiv relativ de refuz - Absența unei abilitări din partea titularului mărcilor anterioare - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 - Inexistența unei încălcări a articolului 72 din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2014/C 462/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Urb Rulmenți Suceava SA (Suceava, România) (reprezentant: I. Burdusel, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Harun Adiguzel (Diosd, Ungaria) (reprezentant: G. Bozocea, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 12 iulie 2013 (cauza R 1309/2012-4), referitoare la o procedură de declarare a nulității între Urb Rulmenți Suceava SA și domnul Harun Adiguzel

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Urb Rulmenți Suceava la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Domnul Harun Adiguzel suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013.


title: Cauza T-158/17: Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2017 – Post Telecom/BEI

text:
               7.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/41

         Ordonanța Tribunalului din 8 iunie 2017 – Post Telecom/BEI
   (Cauza T-158/17) (1)

   (2017/C 256/50)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-412/12: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/24

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Cipru
   (Cauza C-412/12)
   2012/C 366/43
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și D. Düsterhaus, agenți)

      Pârâtă: Republica Cipru

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Cipru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 din Directiva 1999/31/CE (1) a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, întrucât nu toate amplasamentele de evacuare necontrolată a deșeurilor care funcționau pe teritoriul cipriot au fost închise sau au devenit conforme cerințelor directivei;

               —

               obligarea Republicii Cipru la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               —

               Potrivit articolului 14 din Directiva 1999/31/CE, depozitele existente care funcționează deja la data transpunerii directivei în dreptul național pot continua să funcționeze numai dacă măsurile impuse de legislația europeană au fost adoptate până cel târziu la 16 iulie 2009; în caz contrar, acestea trebuie închise.

               —

               Înseși autoritățile cipriote au recunoscut că, din 115 amplasamente de evacuare necontrolată a deșeurilor (care, dat fiind caracterul „necontrolat” al evacuării și al gestionării deșeurilor, nu îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 14 din Directiva 1999/31/CE, astfel încât nu pot continua să funcționeze) care funcționau deja pe teritoriul cipriot, două încă funcționează în provinciile Nicosia și Limassol și acestea nu prevăd ca respectivele amplasamente să fie închise înainte de jumătatea anului 2015 sau de începutul anului 2016.

               —

               S-a observat o anumită îmbunătățire în ceea ce privește gestionarea deșeurilor pe teritoriul cipriot, îmbunătățire survenită, totuși, cu o întârziere semnificativă, având în vedere că, potrivit articolului 14 din Directiva 1999/31/CE, măsurile necesare ar fi trebuit să fie adoptate până cel târziu la 16 iulie 2009 și că, după cum recunosc autoritățile cipriote, două amplasamente de evacuare necontrolată a deșeurilor continuă, cu toate acestea, să funcționeze fără control și, din acest motiv, încălcarea articolului 14 din directivă persistă fără să se poată prevedea încetarea acesteia cel puțin în următorii trei ani.

      (1)  JO L 182, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 94.


title: Cauza C-568/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Stuttgart – Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/comtech GmbH (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 2011/83/UE — Articolul 21 — Comunicare prin telefon — Operarea unei linii telefonice de către un comerciant pentru a permite consumatorului să îl contacteze cu privire la un contract încheiat — Interdicția aplicării unui tarif superior tarifului de bază — Noțiunea „tarif de bază”)

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/5

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 2 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Stuttgart – Germania) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/comtech GmbH
   (Cauza C-568/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 21 - Comunicare prin telefon - Operarea unei linii telefonice de către un comerciant pentru a permite consumatorului să îl contacteze cu privire la un contract încheiat - Interdicția aplicării unui tarif superior tarifului de bază - Noțiunea „tarif de bază”))
   (2017/C 121/06)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landgericht Stuttgart

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

      Pârâtă: comtech GmbH

      Dispozitivul

   Noțiunea „tarif de bază”, vizată la articolul 21 din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului, trebuie interpretată în sensul că costul unui apel aferent unui contract încheiat și efectuat către o linie telefonică de asistență operată de un comerciant nu poate depăși costul unui apel către o linie din rețeaua de telefonie fixă geografică sau mobilă standard. În măsura în care această limită este respectată, împrejurarea că comerciantul respectiv realizează sau nu realizează beneficii prin intermediul acestei linii telefonice de asistență este lipsită de relevanță.

      (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza C-375/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 15 iulie 2015 – BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG/Verein für Konsumenteninformation

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Obersten Gerichtshof (Austria) la 15 iulie 2015 – BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG/Verein für Konsumenteninformation
   (Cauza C-375/15)
   (2015/C 354/15)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG

      Pârât: Verein für Konsumenteninformation

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 41 alineatul (1) coroborat cu articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2007/64/CE privind serviciile de plată în cadrul pieței interne (Directiva privind serviciile de plată) (1) trebuie interpretat în sensul că o informație (în format electronic) se consideră transmisă pe un suport de date durabil dacă este trimisă de către bancă către căsuța de e-mail a clientului în cadrul serviciului de online-banking (e-Banking), astfel încât clientul poate accesa această informație prin click după înregistrarea pe pagina web de e-banking?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               Articolul 41 alineatul (1) coroborat cu articolul 36 alineatul (1) din Directiva privind serviciile de plată trebuie interpretat în sensul că într-un asemenea caz

                           a)

                           banca pune la dispoziție informația pe un suport durabil, dar aceasta nu este transmisă clientului, ci devine doar accesibilă acestuia sau

                           b)

                           se ridică numai problema permiterii accesului la informație fără a utiliza un suport durabil?

      (1)  Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (JO L 319, p. 1).


title: Cauza C-184/09: Ordonanța președintelui Curții din 20 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/28

         Ordonanța președintelui Curții din 20 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-184/09) (1)

   2010/C 51/51

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza T-500/08: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2008 — Ryanair/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/43

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2008 — Ryanair/Comisia
   (Cauza T-500/08)
   (2009/C 32/84)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea, în conformitate cu articolele 230 CE și 231 CE, a deciziei implicite a Comisiei prin care se refuza accesul la documentele la care reclamanta a solicitat acest acces prin cererea din 25 iunie 2008 și constatarea inexistenței deciziei Comisiei din 31 octombrie 2008 prin care se refuză accesul la aceste documente;

               —

               alternativ, anularea, în conformitate cu articolele 230 CE și 231 CE, a deciziei Comisiei din 31 octombrie 2008 prin care se refuza accesul la documentele la care reclamanta a solicitat acest acces prin cererea din 25 iunie 2008;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul procedurilor și

               —

               luarea măsurilor pe care Tribunalul le consideră adecvate.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea introductivă, reclamanta urmărește anularea deciziei implicite a Comisiei prin care se respinge cererea celei dintâi, în conformitate cu Regulamentul nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (1) și cu privire la accesul la documente referitoare la proceduri de ajutoare de stat aflate în legătură cu ajutoarele care se prezumă a fi fost acordate printr-un acord cu administratorul aeroportului Tampere-Pirkkala. Decizia menționată a fost urmată de decizia expresă din 31 octombrie 2008. În prezenta cauză, reclamanta urmărește, alternativ, anularea deciziei exprese.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice cu cele invocate în cauza T-494/08 Ryanair/Comisia.

      (1)  JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială 01/vol. 3, p. 76.


title: Cauza T-642/16: Acțiune introdusă la 12 septembrie 2016 – Iame/EUIPO – Industrie Aeronautiche Reggiane (Parilla)

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/50

         Acțiune introdusă la 12 septembrie 2016 – Iame/EUIPO – Industrie Aeronautiche Reggiane (Parilla)
   (Cauza T-642/16)
   (2016/C 392/65)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Iame SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: M. Mostardini, G. Galimberti, F. Mellucci, R. Kakkar, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Industrie Aeronautiche Reggiane Srl (Reggio Emilia, Italia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde elementul verbal „Parilla” – marca Uniunii Europene nr. 3 065 182

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 23 iunie 2016 în cauza R 608/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, pentru încălcarea articolului 51 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, în măsura în care prin această decizie s-a respins acţiunea R0608/2015-1 şi s-a confirmat decăderea pentru neutilizarea mărcii figurative a Uniunii Europene „Parilla” nr. 3065182, al cărei titular este IAME S.p.A., pentru toate produsele şi serviciile din clasele 7 și 41 care fac obiectul cererii
               și, în consecință,

               —

               respingerea cererii de decădere, întemeiată pe articolul 51 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, pentru marca figurativă a Uniunii Europene „Parilla” nr. 3065182, al cărei titular este IAME S.p.A., pentru toate produsele şi serviciile din clasele 7 și 41 care fac obiectul cererii;

               —

               sub rezerva oricărui alt argument sau element de probă prezentat în termenele stabilite;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               Încălcarea şi aplicarea eronată a articolului 51 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza F-101/08: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 7 octombrie 2009 — Pappas/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Pensii — Transferul către regimul comunitar a unor drepturi de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Comunităților — Pensionare — Admisibilitate — Pensionare în interesul serviciului — Cuantumul pensiei)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/64

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 7 octombrie 2009 — Pappas/Comisia
   (Cauza F-101/08) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Pensii - Transferul către regimul comunitar a unor drepturi de pensie dobândite înainte de intrarea în serviciul Comunităților - Pensionare - Admisibilitate - Pensionare în interesul serviciului - Cuantumul pensiei)
   2009/C 282/120
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Spyridon Pappas (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Barattini și G. Mavros, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Martin și K. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Anularea Deciziei Oficiului pentru Administrarea și Plata Drepturilor Individuale care stabilește drepturile la pensie pentru limită de vârstă ale reclamantului și calculează numărul ratelor anuale care trebuie luate în considerare pentru stabilirea acestor drepturi.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Pappas la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009, p. 77.


title: Cauza T-754/14: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2014 – Efler și alții/Comisia

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/39

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2014 – Efler și alții/Comisia
   (Cauza T-754/14)
   (2015/C 034/47)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: Michael Efler (Berlin, Germania), Pedro De Birto E. Abreu Krupenski (Lisabona, Portugalia), Susan Vance George (Paris, Franța), Otto Jaako Kronqvist (Helsinki, Finlanda), Blanche Léonie Denise Weber (Luxemburg, Luxemburg), John Jephson Hilary (Londra, Regatul Unit), Ileana-Lavinia Andrei (București, România) (reprezentant: B. Kempen, profesor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   În susținerea acțiunii, reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2014)6501 a Comisiei prin care s-a respins cererea de înregistrare a inițiativei cetățenești europene intitulate „Stop TTIP” din 10 septembrie 2014;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente acestui litigiu, inclusiv a celor efectuate de eventualii intervenienți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 11 alineatul (4) TUE, a articolului 2 punctul 1 și a articolului 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011 (1), în condițiile în care Comisia a reținut că inițiativa cetățenească preconizată nu se afla în sfera de competență a Comisiei

                           —

                           Reclamanții susțin în această privință că Comisia a reținut în mod eronat că recomandarea dorită, prin care se solicita ca aceasta să recomande anularea mandatului de negociere a Parteneriatului Transatlantic pentru Comerț și Investiții (TTIP), nu viza un „act juridic” în sensul articolului 11 alineatul (4) TUE. Astfel, atât acordarea cât și revocarea unui mandat de negociere sunt decizii ale Consiliului în sensul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE, constituind în același timp „acte juridice” în sensul articolului 11 alineatul (4) TUE.

                           —

                           Pe de altă parte, reclamanții mai susțin că Comisia a reținut în mod eronat că, prin inițiativa cetățenească îndreptată împotriva Acordului Economic și Comercial Global (AECG) și a TTIP, nu se putea solicita Comisiei să nu recomande Consiliului adoptarea diferitor acorduri internaționale negociate, după cum nu i se putea solicita nici să recomande luarea unei decizii de neadoptare a fiecăruia dintre acordurile menționate. Astfel, nu reiese nicidecum din articolul 11 alineatul (4) TUE, din articolul 2 punctul 1 și din articolul 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011 că o inițiativă cetățenească este inadmisibilă în cazul în care vizează anularea unui act juridic existent sau neadoptarea unui act juridic preconizat.

                           —

                           Reclamanții susțin, în plus, că neînregistrarea inițiativei cetățenești „STOP TTIP” este ilicită și din cauza faptului că inițiativa cetățenească preconizată nu se află „în mod vădit” în afara sferei de competență a Comisiei în temeiul articolului 4 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 211/2011.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului general al dreptului la bună administrare care decurge din articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și a principiului egalității în fața legii, care decurge din articolul 20 din cartă.

                           —

                           Reclamanții consideră că Comisia nu a respectat aceste principii atunci când a refuzat să înregistreze, în numele reclamanților, inițiativa cetățenească îndreptată împotriva TTIP și a AECG, cu toate că, anterior, aceasta a înregistrat o inițiativă cetățenească („Swiss-Out-Initiative”) care viza rezilierea acordului privind libera circulație încheiat cu Elveția.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 211/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 privind inițiativa cetățenească (JO L 65, p. 1, rectificare în JO 2012, L 94, p. 49).


title: Cauza T-748/15: Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2017 – Gauff/EUIPO – H.P. Gauff Ingenieure (Gauff)

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/38

         Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2017 – Gauff/EUIPO – H.P. Gauff Ingenieure (Gauff)
   (Cauza T-748/15) (1)

   (2017/C 300/48)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza T-377/17: Acțiune introdusă la 15 iunie 2017 – SQ/BEI

text:
               21.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/48

         Acțiune introdusă la 15 iunie 2017 – SQ/BEI
   (Cauza T-377/17)
   (2017/C 277/70)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: SQ (reprezentanți: N. Cambonie și P. Walter, avocați)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a deciziei atacate în măsura în care președintele concluzionează în mod neîntemeiat în cadrul acesteia, în primul rând că practicile puse în aplicare de către directorul Departamentului Comunicare în privința reclamantei, care sunt menționate la punctele 20-24, 25, 31, 34, 46, 50 și 51 din raport, nu constituie practici de hărțuire morală, în al doilea rând, că nu era necesară inițierea procedurii disciplinare împotriva directorului menționat și, în al treilea rând, că decizia atacată prin care se constată că reclamanta a fost victimă a unei hărțuiri morale trebuie să rămână strict confidențială;

               —

               obligarea BEI la plata unei despăgubiri, în primul rând în considerarea prejudiciului moral suferit de aceasta ca urmare a practicilor de hărțuire morală ale directorului Departamentului Comunicare constatate în decizia atacată și acordarea în acest temei a 121 992 (o sută douăzeci și una de mii nouă sute nouăzeci și doi) de euro, în al doilea rând, în considerarea prejudiciului moral suferit de aceasta și care poate fi distins de nelegalitatea care stă la baza anulării parțiale a deciziei atacate și acordarea în acest temei a 25 000 (douăzeci și cinci de mii) de euro și în al treilea rând, în considerarea prejudiciului moral care rezultă, în primul rând, din încălcarea de către directorul general al Departamentului personal a caracterului independent al procedurii de raportare desfășurate de responsabilul pentru conformitate și, pe de altă parte, în considerarea actului de intimidare sau de amenințare cu represalii din partea directorului general al Departamentului personal la adresa reclamantei și acordarea acesteia în acest temei a 25 000 (douăzeci și cinci de mii) de euro;

               —

               obligarea BEI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe erori de drept și pe erori vădite de apreciere în calificarea anumitor practici denunțate de către reclamantă, care ar vicia decizia Băncii Europene de Investiții (BEI) din 20 martie 2017 (denumită în continuare „decizia atacată”). Acest motiv este împărțit în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, întemeiat pe erori de drept în aplicarea condiției potrivit căreia faptele de hărțuire morală trebuie să fie repetate;

                           —

                           Al doilea aspect, întemeiat pe erori vădite de apreciere care rezultă din faptul că anumite practici denunțate ar fi fost în mod obiectiv de natură să aducă atingere încrederii în sine și respectului de sine.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe erori legate de lipsa deschiderii unei proceduri disciplinare, și care este împărțit în două aspecte:

                           —

                           Primul aspect, invocat cu titlu principal, întemeiat pe o eroare de drept;

                           —

                           Al doilea aspect, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și/sau pe o încălcare a principiului proporționalității.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe erori de drept și pe erori vădite de apreciere în ceea ce privește obligația impusă reclamantei ca decizia atacată să rămână confidențială, potrivit căreia aceasta a fost victima hărțuirii morale din partea directorului Departamentului Comunicare.


title: Cauza C-410/10: Ordonanța președintelui Curții din 10 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Elenă

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/10

         Ordonanța președintelui Curții din 10 ianuarie 2011 — Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-410/10) (1)

   2011/C 120/26
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza F-115/10: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2010 — Jacques Biwer și alții/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/66

         Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2010 — Jacques Biwer și alții/Comisia
   (Cauza F-115/10)
   ()
   2011/C 30/130
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jacques Biwer (Bascharage, Luxemburg) și alții (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de a considera anumite ajutoare financiare acordate de un stat membru persoanelor care urmează o formă de învățământ superior ca fiind alocații având aceeași natură cu alocațiile familiale și de a deduce aceste ajutoare financiare din alocația școlară plătită funcționarilor, părinți ai respectivilor studenți

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei PMO — Luxemburg, necomunicată reclamanților, prin care anumite ajutoare financiare ale statului luxemburghez, acordate prin CEDIES persoanelor care urmează o formă de învățământ superior, în țară sau în străinătate, vor fi considerate ca fiind alocații având aceeași natură ca și cele plătite în temeiul articolelor 1, 2, și 3 din anexa VII la statut, și care, în aplicarea articolului 67 alineatul (2), vor fi deduse din alocațiile pentru studii acordate părinților funcționari ai acestor studenți;

               —

               anularea fișelor lunare de salariu ale reclamanților întocmite în funcție de decizia menționată mai sus începând cu luna ianuarie 2010 și întocmirea de noi fișe, modificate începând cu luna ianuarie 2010;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-244/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland la 30 aprilie 2013 — Ewaen Fred Ogieriakhi/Minister for Justice and Equality, Irlanda, Attorney General, An Post

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland la 30 aprilie 2013 — Ewaen Fred Ogieriakhi/Minister for Justice and Equality, Irlanda, Attorney General, An Post
   (Cauza C-244/13)
   2013/C 189/24
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ewaen Fred Ogieriakhi

      Pârâți: Minister for Justice and Equality, Irlanda, Attorney General, An Post

      Întrebările preliminare

               1.

               Se poate afirma că soțul unui cetățean al Uniunii care, în perioada de referință, nu era resortisant al unui stat membru a „avut reședința legală împreună cu cetățeanul Uniunii în statul membru gazdă în cursul unei perioade neîntrerupte de cinci ani”, în sensul articolului 16 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (1), în contextul în care cuplul s-a căsătorit în mai 1999, dreptul de ședere a fost acordat în octombrie 1999, părțile au convenit să locuiască separat cel târziu la începutul anului 2002, iar ambii soți au început să locuiască împreună cu parteneri complet diferiți înainte de sfârșitul anului 2002?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și ținând seama de faptul că resortisantul țării terțe care invocă un drept de ședere permanentă în temeiul articolului 16 alineatul (2), pe baza a cinci ani de ședere neîntreruptă înainte de aprilie 2006 trebuie, de asemenea, să dovedească faptul că șederea sa a fost conformă, printre altele, cu cerințele de la articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 (2), trebuie considerat că respectivele cerințe de la articolul 10 alineatul (3) nu sunt îndeplinite atunci când, pe parcursul acestei presupuse perioade de cinci ani, cetățeanul Uniunii a părăsit domiciliul conjugal, iar resortisantul țării terțe a început ulterior să locuiască împreună cu o altă persoană într-un nou domiciliu conjugal, care nu a fost pus la dispoziție sau asigurat de soțul (fostul soț) resortisant al Uniunii?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și al unui răspuns negativ la a doua întrebare, atunci, în vederea evaluării aspectului dacă un stat membru a transpus în mod eronat sau nu a pus în aplicare în mod corespunzător cerințele de la articolul 16 alineatul (2) din Directiva din anul 2004, faptul că instanța națională sesizată cu o acțiune în despăgubire pentru încălcarea dreptului Uniunii a considerat că este necesar să formuleze o cerere de decizie preliminară privind problema de fond a dreptului la ședere permanentă al reclamantului este în sine un factor de care respectiva instanță ar trebui să țină seama la aprecierea caracterului manifest al încălcării dreptului Uniunii?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 42).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11).


title: Cauza C-436/12 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 13 iunie 2013 — Veolia Acqua Compagnia Generale delle Acque srl, în faliment/Comisia Europeană, Republica Italiană (Recurs — Ajutor de stat — Ajutoare în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/51

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 13 iunie 2013 — Veolia Acqua Compagnia Generale delle Acque srl, în faliment/Comisia Europeană, Republica Italiană
   (Cauza C-436/12 P) (1)

   (Recurs - Ajutor de stat - Ajutoare în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei)
   2013/C 225/91
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Veolia Acqua Compagnia Generale delle Acque srl, în faliment (reprezentanți: A. Vianello, A. Bortoluzzi și A. Veglianiti, avvocati)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, G. Conte și D. Grespan, agenți), Republica Italiană

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a patra) din 12 iulie 2012, Compagnia Generale delle Acque/Comisia (T-264/00), prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare a Deciziei 2000/394/CE a Comisiei din 25 noiembrie 1999 privind măsurile de ajutor în favoarea întreprinderilor stabilite pe teritoriul Veneției și al Chioggiei, prevăzute de Legile nr. 30/1197 și nr. 206/1995 prin care au fost instituite reduceri ale contribuțiilor sociale (JO L 150, p. 50) — Afectarea comerțului intracomunitar — Incidență asupra concurenței — Întinderea controlului — Sarcina probei — Obligație de motivare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Veolia Acqua Compagnia Generale delle Acque srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza T-175/12: Acțiune introdusă la 12 aprilie 2012 — Deutsche Börse/Comisia

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/25

         Acțiune introdusă la 12 aprilie 2012 — Deutsche Börse/Comisia
   (Cauza T-175/12)
   2012/C 174/42
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Börse AG (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: C. Zschocke, J. Beninca și T. Schwarze, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei COMP/M.6166 a Comisiei, Deutsche Börse/NYSE Euronext, din 1 februarie 2012 și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că pârâta nu a evaluat în mod corespunzător presiunile concurențiale orizontale cărora le sunt supuse părțile, modul în care Comisia a apreciat tranzacțiile cu instrumente financiare derivate extrabursiere și afirmația acesteia potrivit căreia părțile ar exercita reciproc presiuni asupra taxelor bursiere fiind afectat de erori de drept și de apreciere. În plus, afirmația Comisiei potrivit căreia părțile exercită presiuni una asupra alteia prin intermediul concurenței în domeniul inovației este vădit incorectă, iar analiza acesteia privind concurența dintre platformele de tranzacționare nu era bazată pe dovezi convingătoare și coerente. De asemenea, Comisia nu a luat în considerare în mod corespunzător constrângerile determinate de cerere, întrucât nu a analizat și evaluat rolul crucial avut de clienții părților, printre care se numără principalii participanți la tranzacțiile extrabursiere, și nu a efectuat nicio analiză cantitativă.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe faptul că evaluarea pârâtei referitoare la afirmațiile părților privind creșterile de eficiență este afectată de erori vădite și nu este susținută de dovezi convingătoare și coerente. Comisia a acceptat în mod greșit că numai unele dintre creșterile de eficiență sunt verificabile, specifice fuziunii și de natură să profite în mod direct clienților și a afirmat în mod incorect că acestea nu erau suficiente pentru a compensa efectele asupra concurenței produse de fuziune. Privitor la evaluarea Comisiei referitoare atât la reducerile garanțiilor, cât și la beneficiile legate de lichidități, Comisia a încălcat dreptul părților de a fi audiate prin faptul că s-a bazat pe probe și pe argumente prezentate după audiere, fără a da părților posibilitatea de a formula observații în privința acestora. Teoria Comisiei referitoare la amânarea acordării beneficiilor și la posibilitatea recuperării acestora, precum și evaluarea Comisiei cu privire la măsura în care reducerile garanțiilor sunt specifice fuziunii erau bazate pe teorii și cerințe noi, care nu sunt susținute de Orientările Comisiei privind concentrările orizontale (1).

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că pârâta nu a evaluat în mod corespunzător măsurile de corecție propuse de părți. Respingerea angajamentului referitor la cedarea totală a activităților referitoare la instrumentele financiare derivate bazate pe acțiuni individuale desfășurate de NYX (reclamanta și NYSE Euronext) care se suprapun unele cu altele, inclusiv cesionarea instrumentului BClear al NYX, s-a bazat pe dovezi incorecte. Pretinsa „relație de simbioză” existentă între instrumentele financiare derivate bazate pe acțiuni individuale și cele bazate pe indici bursieri nu există, este în contradicție cu analiza realizată chiar de Comisie în ceea ce privește definiția pieței și a fost invocată cu încălcarea dreptului la apărare al părților. Respingerea de către Comisie a angajamentului referitor la acordarea de licențe pentru programele informatice este greșită și contrazice concluziile acesteia privind concurența în domeniul tehnologic.

      (1)  Orientări privind evaluarea concentrărilor orizontale în temeiul Regulamentului Consiliului privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, C 31, p. 5, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 56).


title: Cauza T-87/14: Acțiune introdusă la 7 februarie 2014 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/30

         Acțiune introdusă la 7 februarie 2014 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul
   (Cauza T-87/14)
   2014/C 129/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran); Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran); Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iran); IRISL Europe GmbH (Hamburg, Germania); IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iran); Irano Misr Shipping Co. (Teheran); Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran); Shipping Computer Services Co. (Teheran); Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran); South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran); și Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (reprezentanți: F. Randolph, QC, M. Lester, Barrister, și M. Taher, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2013/685/PESC a Consiliului din 26 noiembrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 316, p. 46) şi a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1203/2013 din 26 noiembrie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 316, p. 1), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               declararea inaplicabilităţii Deciziei 2013/497/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 272, p. 46) şi a Regulamentului (UE) nr. 971/2013 al Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 272, p. 1);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În vederea obţinerii declarării nelegalităţii măsurilor din octombrie, reclamantele invocă „obiecţia nelegalităţii” în sensul că: acestea sunt lipsite de temei juridic corespunzător, încalcă încrederea legitimă a reclamantelor şi principiile finalităţii, securităţii juridice, non bis in idem şi res judicata, discriminează Islamic Republic of Iran Shipping Lines şi încalcă drepturile sale fundamentale în mod nejustificat şi disproporţionat, încalcă dreptul la apărare al reclamantelor şi reprezintă un abuz de putere al Consiliului.
   În vederea anulării măsurilor atacate, reclamantele invocă următoarele motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe inexistenţa unui temei legal corespunzător pentru măsurile atacate.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe săvârşirea de către Consiliu a unei erori vădite prin deciziile de a include pe fiecare dintre reclamante.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a dreptului la apărare al reclamantelor.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că măsurile atacate încalcă încrederea legitimă a reclamantelor şi principiile finalităţii, securităţii juridice, non bis in idem, res judicata şi nediscriminării.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că măsurile atacate încalcă, în mod nejustificat şi disproporţionat, drepturile fundamentale ale reclamantelor, în special dreptul la reputaţie şi la respectarea proprietăţii.


title: Cauza C-76/06 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2007 — Britannia Alloys & Chemicals Ltd./Comisia Comunităților Europene (Recurs — Concurență — Înțelegere — Amenzi — Noțiunea de exercițiu financiar precedent pentru calculul plafonului amenzii)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2007 — Britannia Alloys & Chemicals Ltd./Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-76/06 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegere - Amenzi - Noțiunea de „exercițiu financiar precedent’ pentru calculul plafonului amenzii)
   (2007/C 170/11)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Britannia Alloys & Chemicals Ltd. (reprezentanți: S. Mobley și M. Commons, Solicitors)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: F. Castillo de la Torre, agent)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) din 29 noiembrie 2005, Britannia Alloys & Chemicals/Comisie (T-33/02), prin care a fost respinsă ca neîntemeiată o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2001)4237 final a Comisiei din 11 decembrie 2001 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE (cauza COMP/E-1-37.027 — Fosfat de zinc) sau, în subsidiar, reducerea amenzii aplicate recurentei — Încălcarea articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17/62 — Încălcarea principiilor egalității și securității juridice
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Britannia Alloys & Chemicals Ltd. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.


title: Cauza C-547/08: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 21 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/33

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 21 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-547/08) (1)

   2009/C 282/60

      Limba de procedură: suedeza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 32, 7.2.2009.