title: Cauza C-388/17: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen — Suedia) — Konkurrensverket/SJ AB (Trimitere preliminară — Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele transporturilor — Directiva 2004/17/CE — Domeniu de aplicare — Articolul 5 — Activități privind punerea la dispoziție sau exploatarea rețelelor destinate să furnizeze un serviciu public în domeniul transportului feroviar — Atribuirea, de către o întreprindere feroviară națională publică ce furnizează servicii de transport, de contracte de servicii de curățenie a trenurilor care aparțin societății menționate — Lipsa unei publicări prealabile)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/11

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen — Suedia) — Konkurrensverket/SJ AB
      (Cauza C-388/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele transporturilor - Directiva 2004/17/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 5 - Activități privind punerea la dispoziție sau exploatarea rețelelor destinate să furnizeze un serviciu public în domeniul transportului feroviar - Atribuirea, de către o întreprindere feroviară națională publică ce furnizează servicii de transport, de contracte de servicii de curățenie a trenurilor care aparțin societății menționate - Lipsa unei publicări prealabile)
      (2019/C 139/08)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Konkurrensverket

         Pârât: SJ AB

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale trebuie interpretat în sensul că există o rețea de servicii de transport feroviar, în sensul acestei dispoziții, atunci când serviciile de transport sunt puse la dispoziție, în aplicarea unei reglementări naționale care transpune Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european, pe o infrastructură feroviară administrată de o autoritate națională care alocă capacitățile acestei infrastructuri, chiar dacă aceasta are obligația de a satisface cererile întreprinderilor feroviare în măsura în care limitele acestor capacități nu sunt atinse.

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2004/17 trebuie interpretat în sensul că activitatea desfășurată de o întreprindere feroviară, care constă în furnizarea de servicii de transport public prin exercitarea unui drept de utilizare a rețelei feroviare, constituie o „exploatare a rețelelor”, în sensul acestei directive.

         (1)  JO C 293, 4.9.2017.


title: Cauza C-497/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative d'appel de Versailles — Franța) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) (Trimitere preliminară — Articolul 13 TFUE — Bunăstarea animalelor — Regulamentul (CE) nr. 1099/2009 — Protecția animalelor în momentul uciderii — Metode speciale de sacrificare prevăzute de ritualuri religioase — Regulamentul (CE) nr. 834/2007 — Articolul 3 și articolul 14 alineatul (1) litera (b) punctul (viii) — Compatibilitate cu producția ecologică — Regulamentul (CE) nr. 889/2008 — Articolul 57 primul paragraf — Sigla Uniunii Europene pentru producție ecologică)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/12

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative d'appel de Versailles — Franța) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
      (Cauza C-497/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 13 TFUE - Bunăstarea animalelor - Regulamentul (CE) nr. 1099/2009 - Protecția animalelor în momentul uciderii - Metode speciale de sacrificare prevăzute de ritualuri religioase - Regulamentul (CE) nr. 834/2007 - Articolul 3 și articolul 14 alineatul (1) litera (b) punctul (viii) - Compatibilitate cu producția ecologică - Regulamentul (CE) nr. 889/2008 - Articolul 57 primul paragraf - Sigla Uniunii Europene pentru producție ecologică)
      (2019/C 139/09)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

         Pârât: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

         Dispozitivul

      Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91, în special articolul 3 și articolul 14 alineatul (1) litera (b) punctul (viii) din acesta, citit în lumina articolului 13 TFUE, trebuie interpretat în sensul că nu permite aplicarea siglei Uniunii Europene pentru producție ecologică, vizată la articolul 57 primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 889/2008 al Comisiei din 5 septembrie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 834/2007, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 271/2010 din 24 martie 2010, pe produse provenite de la animale care au făcut obiectul unei sacrificări rituale fără asomare prealabilă, efectuată în condițiile prevăzute de Regulamentul nr. 1099/2009 al Consiliului din 24 septembrie 2009 privind protecția animalelor în momentul uciderii, în special la articolul 4 alineatul (4) din acesta.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-505/17 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 februarie 2019 — Groupe Léa Nature/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda (Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) — Marca figurativă care conține elementele verbale „SO’BiO ētic” — Mărcile verbale și figurative comunitare și naționale care cuprind elementul verbal „SO… ?” — Opoziție a titularului — Refuzul înregistrării)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/13

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 februarie 2019 — Groupe Léa Nature/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda
      (Cauza C-505/17 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) - Marca figurativă care conține elementele verbale „SO’BiO ētic” - Mărcile verbale și figurative comunitare și naționale care cuprind elementul verbal „SO… ?” - Opoziție a titularului - Refuzul înregistrării)
      (2019/C 139/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Groupe Léa Nature (reprezentant: E. Baud, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: K. Markakis și D. Botis, agenți), Debonair Trading Internacional Lda (reprezentant: T. Alkin, Barrister)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Groupe Léa Nature SA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Debonair Trading Internacional Lda și de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-563/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Associação Peço a Palavra și alții/Conselho de Ministros (Trimitere preliminară — Libertatea de stabilire — Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 — Societate de transport aerian — Procedură de reprivatizare — Vânzare de acțiuni care reprezintă până la 61 % din capitalul social — Condiții — Obligația de menținere a sediului și a conducerii efective într-un stat membru — Obligații de serviciu public — Obligația de menținere și de dezvoltare a centrului de operațiuni („hub”) național actual)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/13

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 27 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Associação Peço a Palavra și alții/Conselho de Ministros
      (Cauza C-563/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Libertatea de stabilire - Regulamentul (CE) nr. 1008/2008 - Societate de transport aerian - Procedură de reprivatizare - Vânzare de acțiuni care reprezintă până la 61 % din capitalul social - Condiții - Obligația de menținere a sediului și a conducerii efective într-un stat membru - Obligații de serviciu public - Obligația de menținere și de dezvoltare a centrului de operațiuni („hub”) național actual)
      (2019/C 139/11)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Associação Peço a Palavra, João Carlos Constantino Pereira Osório, Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco, Sofia da Silva Santos Arauz, Maria João Galhardas Fitas

         Pârât: Conselho de Ministros

         Cu participarea: Parpública — Participações Públicas SGPS SA, TAP — Transportes Aéreos Portugueses SGPS SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretată în sensul că este lipsită de relevanță în vederea examinării conformității cu dreptul Uniunii a anumitor cerințe referitoare la activitățile desfășurate de o societate de transport aerian, impuse dobânditorului unei participații calificate la capitalul social al acestei societăți, în special a cerinței potrivit căreia acesta este ținut să execute obligații de serviciu public, precum și să mențină și să dezvolte centrul de operațiuni („hub”) național al acestei societăți.

                  2)

                  Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca în caietul de sarcini care reglementează condițiile cărora le este supusă o procedură de reprivatizare a unei societăți de transport aerian să fie incluse:

                              —

                              o cerință care îi impune dobânditorului participației care face obiectul procedurii de reprivatizare menționate să dispună de capacitatea de a garanta executarea obligațiilor de serviciu public care revin acestei societăți de transport aerian și

                              —

                              o cerință care îi impune dobânditorului să mențină sediul și conducerea efective ale societății de transport aerian menționate în statul membru în cauză, din moment ce transferul sediului principal al respectivei societăți în afara acestui stat membru ar determina, pentru aceasta, pierderea drepturilor de trafic pe care i le conferă tratate bilaterale încheiate între respectivul stat membru și țările terțe cu care acesta are legături speciale istorice, culturale și sociale, ceea ce îi revine instanței de trimitere să verifice.
                              Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca în acest caiet de sarcini să figureze cerința ca dobânditorul participației menționate să asigure menținerea și dezvoltarea centrului de operațiuni („hub”) național actual.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza C-567/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) –„Bene Factum” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Trimitere preliminară — Dispoziții fiscale — Accize — Directiva 92/83/CEE — Articolul 27 alineatul (1) litera (b) — Scutiri — Noțiunea „produse care nu sunt destinate consumului uman” — Criterii de apreciere)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) –„Bene Factum” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Cauza C-567/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Dispoziții fiscale - Accize - Directiva 92/83/CEE - Articolul 27 alineatul (1) litera (b) - Scutiri - Noțiunea „produse care nu sunt destinate consumului uman” - Criterii de apreciere)
      (2019/C 139/12)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UAB „Bene Factum”

         Pârâtă: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 27 alineatul (1) litera (b) din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice trebuie interpretat în sensul că se aplică alcoolului etilic denaturat în conformitate cu cerințele unui stat membru, conținut în produse cosmetice sau de igienă orală care, deși nu sunt destinate ca atare consumului uman, sunt consumate totuși de anumite persoane ca băuturi alcoolice.

                  2)

                  Articolul 27 alineatul (1) litera (b) din Directiva 92/83 trebuie interpretat în sensul că se aplică alcoolului etilic denaturat în conformitate cu cerințele unui stat membru, conținut în produse cosmetice sau de igienă orală care, deși nu sunt destinate ca atare consumului uman, sunt consumate totuși de anumite persoane ca băuturi alcoolice, atunci când persoana care importă aceste produse dintr un stat membru, pentru ca ele să fie distribuite de alte persoane în statul membru de destinație consumatorilor finali, cu toate că știe că acestea sunt consumate și ca băuturi alcoolice, le produce și le etichetează ținând seama de această împrejurare pentru a vinde cât mai multe.

         (1)  JO C 402, 27.11.2017.


title: Cauza C-579/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeits- und Sozialgericht Wien — Austria) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o. (Trimitere preliminară — Cooperarea judiciară în materie civilă — Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 — Articolul 1 alineatul (1) — Domeniu de aplicare — Materie civilă și comercială — Articolul 1 alineatul (2) — Materii excluse — Securitate socială — Articolul 53 — Cerere de eliberare a unui certificat care atestă că decizia dată de instanța de origine are caracter executoriu — Hotărâre privind o creanță constituită din contribuții suplimentare pentru indemnizația de concediu plătit, deținută de un organism de securitate socială împotriva unui angajator în temeiul detașării lucrătorilor — Exercitarea de către instanța sesizată a unei activități jurisdicționale)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/15

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeits- und Sozialgericht Wien — Austria) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o.
      (Cauza C-579/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperarea judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 - Articolul 1 alineatul (1) - Domeniu de aplicare - Materie civilă și comercială - Articolul 1 alineatul (2) - Materii excluse - Securitate socială - Articolul 53 - Cerere de eliberare a unui certificat care atestă că decizia dată de instanța de origine are caracter executoriu - Hotărâre privind o creanță constituită din contribuții suplimentare pentru indemnizația de concediu plătit, deținută de un organism de securitate socială împotriva unui angajator în temeiul detașării lucrătorilor - Exercitarea de către instanța sesizată a unei activități jurisdicționale)
      (2019/C 139/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse

         Pârâtă: Gradbeništvo Korana d.o.o.

         Dispozitivul

      Articolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o acțiune prin care se urmărește obținerea plății unei creanțe constituite din contribuții suplimentare pentru indemnizația de concediu plătit, deținută de un organism colectiv de drept public împotriva unui angajator, în temeiul detașării într-un stat membru a unor lucrători al căror loc de muncă obișnuit nu se află în acest stat membru sau în cadrul punerii la dispoziție de forță de muncă în acest stat membru ori împotriva unui angajator al cărui sediu este situat în afara teritoriului statului membru respectiv în temeiul angajării de lucrători al căror loc de muncă obișnuit se află în același stat membru, intră în domeniul de aplicare al acestui regulament, în măsura în care modalitățile de exercitare a unei asemenea acțiuni nu derogă de la normele de drept comun și, în special, nu înlătură posibilitatea instanței sesizate de a verifica temeinicia datelor pe care se bazează constatarea creanței respective, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

         (1)  JO C 424, 11.12.2017.


title: Cauza C-581/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg — Germania) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz (Trimitere preliminară — Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind libera circulație a persoanelor — Transferul domiciliului unei persoane fizice dintr-un stat membru în Elveția — Impozitarea plusvalorilor latente aferente părților sociale deținute într-o societate — Impozitare directă — Libera circulație a lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă — Egalitate de tratament)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/16

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Finanzgericht Baden-Württemberg — Germania) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz
      (Cauza C-581/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Acord între Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind libera circulație a persoanelor - Transferul domiciliului unei persoane fizice dintr-un stat membru în Elveția - Impozitarea plusvalorilor latente aferente părților sociale deținute într-o societate - Impozitare directă - Libera circulație a lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă - Egalitate de tratament)
      (2019/C 139/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Martin Wächtler

         Pârât: Finanzamt Konstanz

         Dispozitivul

      Prevederile Acordului între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999, trebuie interpretate în sensul că se opun unui regim fiscal al unui stat membru care, într-o situație în care un resortisant al unui stat membru, persoană fizică, ce exercită o activitate economică pe teritoriul Confederației Elvețiene își transferă domiciliul din statul membru al cărui regim fiscal este în discuție în Elveția, prevede recuperarea, în momentul acestui transfer, a impozitului datorat pe plusvalorile latente aferente unor părți sociale deținute de resortisantul respectiv, în condițiile în care, în cazul menținerii domiciliul în același stat membru, recuperarea impozitului nu are loc decât în momentul în care plusvalorile sunt realizate, și anume cu ocazia cesiunii părților sociale în cauză.

         (1)  JO C 13,15.1.2018.


title: Cauza C-670/17 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 februarie 2019 — Republica Elenă/Comisia Europeană (Recurs — Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) — Secțiunea Orientare — Reducerea contribuției financiare — Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 — Program operațional — Corecții financiare — Articolul 39 — Temei juridic — Dispoziții tranzitorii)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/17

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 februarie 2019 — Republica Elenă/Comisia Europeană
      (Cauza C-670/17 P) (1)

      (Recurs - Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) - Secțiunea Orientare - Reducerea contribuției financiare - Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 - Program operațional - Corecții financiare - Articolul 39 - Temei juridic - Dispoziții tranzitorii)
      (2019/C 139/15)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou și I. Pachi, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și J. Aquilina, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 19 septembrie 2017, Grecia/Comisia (T 327/15, nepublicată, EU:T:2017:631).

                  2)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare C(2015) 1936 final a Comisiei din 25 martie 2015 privind aplicarea unor corecții financiare contribuției FEOGA, secțiunea Orientare, acordată programului operațional CCI nr. 2000GR061PO021 (Grecia — Obiectivul 1 — Reconstrucție rurală).

                  3)

                  Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Republica Elenă, atât în primă instanță, cât și în cadrul recursului.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-9/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Karlsruhe — Germania) — Procedură penală privind pe Detlef Meyn (Trimitere preliminară — Transporturi — Directiva 2006/126/CE — Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere — Refuzul recunoașterii unui permis de conducere eliberat într-un alt stat membru — Dreptul de conducere stabilit pe baza unui permis de conducere)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/18

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Karlsruhe — Germania) — Procedură penală privind pe Detlef Meyn
      (Cauza C-9/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi - Directiva 2006/126/CE - Recunoaștere reciprocă a permiselor de conducere - Refuzul recunoașterii unui permis de conducere eliberat într-un alt stat membru - Dreptul de conducere stabilit pe baza unui permis de conducere)
      (2019/C 139/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Karlsruhe

         Partea din procedura penală principală

      Detlef Meyn

         Dispozitivul

      Dispozițiile Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să refuze recunoașterea unui permis de conducere al cărui titular are reședința obișnuită pe teritoriul său, care a fost eliberat de un alt stat membru fără examinarea aptitudinilor, pe baza unui permis de conducere eliberat de un alt stat membru, la rândul său emis prin schimbarea unui permis de conducere eliberat de un stat terț.

         (1)  JO C 134, 16.4.2018.


title: Cauza C-14/18 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 feruarie 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Comisia (Recurs — Clauză compromisorie — Articolul 272 TFUE — Noțiunea „acțiune declaratorie” — Articolul 263 TFUE — Noțiunea „decizie administrativă” — Convenție de subvenționare încheiată în cadrul Programului cadru pentru inovare și competitivitate (CIP) (2007-2013) — Rapoarte de audit care au constatat caracterul neeligibil al anumitor costuri declarate)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/18

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 feruarie 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Comisia
      (Cauza C-14/18 P) (1)

      (Recurs - Clauză compromisorie - Articolul 272 TFUE - Noțiunea „acțiune declaratorie” - Articolul 263 TFUE - Noțiunea „decizie administrativă” - Convenție de subvenționare încheiată în cadrul Programului cadru pentru inovare și competitivitate (CIP) (2007-2013) - Rapoarte de audit care au constatat caracterul neeligibil al anumitor costuri declarate)
      (2019/C 139/17)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Recurentă: Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (reprezentanți: G. Gentil Anastácio și D. Pirra Xarepe, advogados)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: Estrada de Solà și M. M. Farrajota, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 72, 26.2.2018.


title: Cauze conexate C-202/18 și C-238/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Banca Centrală Europeană (BCE) (C-238/18)/Republica Letonia (Sistemul European al Băncilor Centrale — Acțiune întemeiată pe încălcarea articolului 14.2 al doilea paragraf din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene — Decizie a unei autorități naționale de suspendare din funcție a guvernatorului băncii centrale naționale)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/19

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Banca Centrală Europeană (BCE) (C-238/18)/Republica Letonia
      (Cauze conexate C-202/18 și C-238/18) (1)

      (Sistemul European al Băncilor Centrale - Acțiune întemeiată pe încălcarea articolului 14.2 al doilea paragraf din Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene - Decizie a unei autorități naționale de suspendare din funcție a guvernatorului băncii centrale naționale)
      (2019/C 139/18)
      Limba de procedură: letona

         Părțile

         Reclamanți: Ilmārs Rimšēvičs (reprezentanți: S. Vārpiņš, M. Kvēps, I. Pazare, advokāti) (C-202/18), Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: C. Zilioli, K. Kaiser și C. Kroppenstedt, agenți, asistați de D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado și de V. Čuske-Jurjeva, advokāte (C-238/18)

         Pârâtă: Republica Letonia (reprezentanți: I. Kucina și J. Davidoviča, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Conexează cauzele C-202/18 și C-238/18 în vederea pronunțării hotărârii.

                  2)

                  Anulează decizia Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Biroul pentru Prevenirea și Combaterea Corupției, Letonia) din 19 februarie 2018, în măsura în care îi interzice domnului Ilmārs Rimšēvičs să își exercite funcția de guvernator al Băncii Centrale a Letoniei.

                  3)

                  Obligă Republica Letonia să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Banca Centrală Europeană (BCE).

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza C-278/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública (Trimitere preliminară — Taxă pe valoarea adăugată (TVA) — A șasea directivă 77/388/CEE — Scutire — Articolul 13 secțiunea B litera (b) — Leasing și închiriere de bunuri imobile — Noțiune — Contract de cesiune a dreptului de exploatare agricolă a unor terenuri plantate cu viță-de-vie)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/20

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 februarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo — Portugalia) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública
      (Cauza C-278/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxă pe valoarea adăugată (TVA) - A șasea directivă 77/388/CEE - Scutire - Articolul 13 secțiunea B litera (b) - Leasing și închiriere de bunuri imobile - Noțiune - Contract de cesiune a dreptului de exploatare agricolă a unor terenuri plantate cu viță-de-vie)
      (2019/C 139/19)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

         Intimată: Fazenda Pública

         Dispozitivul

      Articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că scutirea de taxa pe valoarea adăugată pentru leasingul și pentru închirierea de bunuri imobile prevăzută de această dispoziție se aplică unui contract de cesiune a dreptului de exploatare agricolă a unor terenuri agricole plantate cu viță-de-vie către o societate care desfășoară activități în sectorul viticulturii, încheiat pentru o perioadă de un an, care poate fi reînnoită automat, și în schimbul unei chirii plătibile la sfârșitul fiecărei perioade anuale.

         (1)  JO C 259, 23.7.2018.


title: Cauza C-771/18: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2018 — Comisia Europeană/Ungaria

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/20

      Acțiune introdusă la 7 decembrie 2018 — Comisia Europeană/Ungaria
      (Cauza C-771/18)
      (2019/C 139/20)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și K. Talabér-Ritz, agenți)

         Pârâtă: Ungaria

         Concluziile reclamantei

      Comisia solicită Curții:

                  —

                  să constate că Ungaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețea pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1228/2003 (1) și al articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 715/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind condițiile de acces la rețelele pentru transportul gazelor naturale și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1775/2005 (2) întrucât nu a ținut seama de costurile suportate în mod real de operatorii rețelelor;

                  —

                  să constate că Ungaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 37 alineatul (17) din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (3) și al articolului 41 alineatul (17) din Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (4) întrucât nu a stabilit un mecanism adecvat care să garanteze dreptul la o cale de atac împotriva deciziilor autorității naționale de reglementare în sensul dispozițiilor menționate ale Directivelor 2009/72/CE și 2009/73/CE;

                  —

                  obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 714/2009 și articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 715/2009 stabilesc principiul orientării tarifelor pentru utilizarea rețelelor în funcție de costuri.
      Cu toate acestea, Legea energiei electrice și Legea gazelor naturale în vigoare în Ungaria nu permit ca, la stabilirea tarifelor pentru utilizarea rețelelor, autoritatea națională de reglementare să țină seama de toate costurile efectiv suportate de operatorii rețelelor, cum ar fi impozitul special pe rețelele de energie și costurile aferente taxei pe tranzacțiile bancare.
      Comisia consideră că niciun motiv obiectiv nu explică interdicția ca autoritatea națională de reglementare să țină seama de costurile menționate la stabilirea tarifelor pentru utilizarea rețelelor.
      În plus, conform articolului 37 alineatul (17) din Directiva 2009/72/CE și articolului 41 alineatul (17) din Directiva 2009/73/CE, statele membre trebuie să asigure existența la nivel național a mecanismelor adecvate care să garanteze că partea afectată de o decizie a autorității de reglementare are dreptul de a introduce o cale de atac în fața unui organism independent de orice parte afectată și de orice guvern.
      În opinia Comisiei, Ungaria nu a stabilit un mecanism adecvat care să garanteze dreptul la o cale de atac împotriva deciziilor autorității naționale de reglementare.

         (1)  JO 2009, L 211, p. 15.

         (2)  JO 2009, L 211, p. 36.

         (3)  JO 2009, L 211, p. 55.

         (4)  JO 2009, L 211, p. 94.


title: Cauza C-777/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Munkaügyi Bíróság (Republica Ungară) la 11 decembrie 2018 — WO/Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Munkaügyi Bíróság (Republica Ungară) la 11 decembrie 2018 — WO/Vas Megyei Kormányhivatal
      (Cauza C-777/18)
      (2019/C 139/21)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: WO

         Pârâtă: Vas Megyei Kormányhivatal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal, care, în ceea ce privește rambursarea costurilor asistenței medicale transfrontaliere, exclude posibilitatea de a autoriza a posteriori asistența medicală acordată în alt stat membru fără autorizare prealabilă, inclusiv atunci când, în cazul în care se așteaptă autorizarea prealabilă, există un risc real ca starea de sănătatea a pacientului să se deterioreze în mod ireversibil, reprezintă o restricție contrară articolului 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE)?

                  2)

                  Sistemul de autorizare instituit de un stat membru, care, în ceea ce privește rambursarea costurilor asistenței medicale transfrontaliere, exclude posibilitatea de autorizare a posteriori, inclusiv atunci când, în cazul în care se așteaptă autorizarea prealabilă, există un risc real ca starea de sănătatea a pacientului să se deterioreze în mod ireversibil, este conform cu principiile necesității și proporționalității prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2011/24/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2011 privind aplicarea drepturilor pacienților în cadrul asistenței medicale transfrontaliere?

                  3)

                  O reglementare națională care, indiferent de starea de sănătate a pacientului care depune cererea, stabilește un termen procedural de 31 de zile pentru ca autoritatea competentă să acorde autorizația prealabilă și, respectiv, de 23 de zile pentru ca aceasta să respingă cererea, este conformă cu cerința privind termenul procedural rezonabil care să țină seama de starea patologică specifică și de gradul de urgență și circumstanțele individuale, prevăzută la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2011/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2011 privind aplicarea drepturilor pacienților în cadrul asistenței medicale transfrontaliere? În ceea ce privește cererea, autoritatea competentă poate examina dacă acordarea asistenței medicale este acoperită de sistemul de securitate socială și, în caz afirmativ, dacă asistența medicală poate fi acordată într-un termen rezonabil din punct de vedere medical de către un furnizor de servicii medicale finanțat din fonduri publice, în timp ce, în caz negativ, autoritatea respectivă poate examina calitatea, siguranța și rentabilitatea asistenței medicale acordate de către furnizorul indicat de pacient?

                  4)

                  Articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 (2) privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că rambursarea costurilor asistenței medicale transfrontaliere poate fi solicitată numai dacă pacientul depune o cerere de autorizare prealabilă la instituția competentă? Sau articolul 20 alineatul (1) nu exclude în sine, într-un astfel de caz, posibilitatea de a depune o cerere de autorizare a posteriori în vederea rambursării costurilor?

                  5)

                  Situația în care pacientul se deplasează într-un alt stat membru, obținând o programare concretă pentru o examinare medicală și o programare provizorie pentru o eventuală operație sau intervenție medicală în ziua următoare examinării, și, dată fiind starea de sănătate a acestuia, operația sau intervenția medicală se realizează efectiv, este inclusă în domeniul de aplicare al articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială? În acest caz, în conformitate cu articolul 26, este posibilă depunerea unei cereri de autorizare a posteriori pentru rambursarea costurilor?

                  6)

                  Situația în care pacientul se deplasează într-un alt stat membru, obținând o programare concretă pentru o examinare medicală și o programare provizorie pentru o eventuală operație sau intervenție medicală în ziua următoare examinării, și, dată fiind starea de sănătate a acestuia, operația sau intervenția medicală se realizează efectiv, este inclusă în noțiunea „tratament programat”, în sensul articolului 26 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (3) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială? În acest caz, în conformitate cu articolul 26, este posibilă depunerea unei cereri de autorizare a posteriori pentru rambursarea costurilor? În cazul tratamentului urgent și vital la care face referire articolul 26 alineatul (3), regulamentul impune de asemenea obținerea unei autorizații prealabile pentru situația prevăzută la articolul 26 alineatul (1)?

         (1)  JO 2011, L 88, p. 45.

         (2)  JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82.

         (3)  JO 2009, L 284, p. 1.


title: Cauza C-807/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 20 decembrie 2018 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 20 decembrie 2018 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Cauza C-807/18)
      (2019/C 139/22)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Telenor Magyarország Zrt.

         Pârâtă: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Acordul comercial dintre furnizorul de servicii de acces la internet și utilizatorul final, în temeiul căruia furnizorul de servicii aplică utilizatorului final un tarif de cost zero în legătură cu anumite aplicații (cu alte cuvinte, traficul generat de o anumită aplicație nu este contabilizat cu titlu de consum de date și nici nu își încetinește viteza odată consumat volumul de date contractat) și potrivit căruia acest furnizor realizează o discriminare limitată la condițiile acordului comercial încheiat cu consumatorul final și îndreptată numai împotriva utilizatorului final care este parte la acest acord, iar nu împotriva unui utilizator final care nu ar fi parte la acordul menționat, trebuie interpretat în lumina articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2015/2120 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015 de stabilire a unor măsuri privind accesul la internetul deschis și de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații și a Regulamentului (UE) nr. 531/2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (1) (denumit în continuare „regulamentul”)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, articolul 3 alineatul (3) din regulament trebuie interpretat în sensul că, pentru a constata existența unei încălcări — având în vedere și considerentul (7) al regulamentului — este necesară o evaluare bazată pe impact și pe piață care să stabilească dacă măsurile adoptate de furnizorul de servicii de acces la internet limitează efectiv — și, în acest caz, în ce măsură — drepturile pe care articolul 3 alineatul (1) din regulament i le recunoaște utilizatorului final?

                  3)

                  Independent de prima și de a doua întrebare preliminară, articolul 3 alineatul (3) din regulament trebuie interpretat în sensul că interdicția prevăzută în acesta are caracter general și obiectiv, astfel încât, în temeiul acesteia, se interzice orice măsură de gestionare a traficului care instituie diferențe între anumite conținuturi de internet, și aceasta indiferent dacă furnizorul de servicii de acces la internet le stabilește printr-un acord, printr-o practică comercială sau prin alt tip de comportament?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, se poate constata de asemenea existența unei încălcări a articolului 3 alineatul (3) din regulament pentru simplul fapt că există o discriminare, fără a fi necesar să se efectueze în plus o evaluare a pieței și a impactului, nefiind, prin urmare, necesară într-un astfel de caz o evaluare în temeiul articolului 3 alineatele (1) și (2) din regulament?

         (1)  JO 2015, L 310, p. 1.


title: Cauza C-811/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spania) la 21 decembrie 2018 — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) și Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spania) la 21 decembrie 2018 — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) și Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Cauza C-811/18)
      (2019/C 139/23)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias

         Părțile din procedura principală

         Apelant: KA

         Intimate: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) și Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 157 TFUE trebuie interpretat în sensul că „suplimentul de maternitate” aferent pensiilor de tip contributiv pentru limită de vârstă, de soț supraviețuitor sau pentru incapacitate permanentă, precum cel în litigiu în procedura principală, care exclude în mod absolut și necondiționat tații pensionari care pot dovedi că și-au asumat îngrijirea copiilor lor, reprezintă o discriminare în ceea ce privește remunerația între lucrătoarele-mame și lucrătorii-tați?

                  2)

                  Interdicția discriminării pe criterii de sex, prevăzută la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale (1) trebuie interpretată în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum articolul 60 din Decretul regal legislativ nr. 8/2015 din 30 octombrie 2015 de aprobare a textului codificat al Legii generale privind securitatea socială, care exclude în mod absolut și necondiționat tații pensionari, care pot dovedi că și-au asumat îngrijirea copiilor lor, de la acordarea sporului stabilit pentru calculul pensiilor pentru limită de vârstă, de soț supraviețuitor sau pentru incapacitate permanentă?

                  3)

                  Articolul 2 [alineatele (2), (3) și (4)] și articolul 5 din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei măsuri precum cea în litigiu în procedura principală, care exclude în mod absolut și necondiționat tații pensionari, care pot dovedi că și-au asumat îngrijirea copiilor lor, de la acordarea sporului stabilit pentru calculul pensiilor pentru limită de vârstă, de soț supraviețuitor sau pentru incapacitate permanentă?

                  4)

                  Excluderea apelantului de la acordarea sporului rezultat din „suplimentul de maternitate” spaniol contravine obligației de nediscriminare prevăzute la articolul 21 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (2000/C 364/01)?

         (1)  JO 1979, L 6, p. 24

         (2)  DO 1976, L 39, p. 40


title: Cauza C-836/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 28 decembrie 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 28 decembrie 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH
      (Cauza C-836/18)
      (2019/C 139/24)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Pârât: RH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă cerința îndeplinirii condițiilor articolului 7 alineatul 1 din Decretul Regal 240/2007 de către cetățeanul spaniol care nu și-a exercitat dreptul de liberă circulație, în calitate de condiție necesară pentru recunoașterea dreptului de ședere al soțului său extracomunitar în temeiul articolului 7 alineatul 2 din acest decret regal, poate constitui, în eventualitatea nerespectării acestor condiții, o încălcare a articolului 20 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul în care, ca o consecință a refuzului acestui drept, cetățeanul spaniol ar fi obligat să părăsească teritoriul Uniunii în ansamblu.
                  La aprecierea tuturor acestor aspecte, trebuie să se țină seama de faptul că articolul 68 din Codul civil spaniol stabilește obligația soților de a locui împreună.

                  2)

                  Dacă, în orice caz, independent de cele expuse mai sus și cu titlu subsidiar, încalcă articolul 20 TFUE, în termenii citați anterior, practica statului spaniol de a aplica în mod automat reglementarea cuprinsă în articolul 7 din [Decretul Regal] 240/2007, refuzând acordarea permisului de ședere membrului de familie al unui cetățean al Uniunii care nu și-a exercitat niciodată libertatea de circulație, pentru unicul motiv că cetățeanul Uniunii nu îndeplinește condițiile prevăzute de această dispoziție, fără să fi examinat în mod concret și individual dacă între acest cetățean al Uniunii și resortisantul unei țări terțe există o relație de dependență de asemenea natură încât, indiferent de motiv și ținând seama de împrejurări, implică faptul că, în cazul refuzului acordării dreptului de ședere unui cetățean al unei țări terțe, cetățeanul Uniunii nu s-ar putea separa de membrul de familie de care este dependent și ar trebui să părăsească teritoriul Uniunii.
                  Toate aceste aspecte trebuie apreciate în lumina jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene, printre altele, Hotărârea din 8 mai 2018, C-82/16, K. A. și alții/Belgische Staat (1).

         (1)  Hotărârea din 8 mai 2018, K. A. și alții (Reîntregirea familiei în Belgia) (C-82/16, EU:C:2018:308).


title: Cauza C-21/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind pe XN

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind pe XN
      (Cauza C-21/19)
      (2019/C 139/25)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, locul ședinței Arnhem

         Partea din procedura principală

      XN

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O substanță care nu este un subprodus, în sensul Directivei-cadru privind deșeurile (1), nu este, prin definiție, nici un subprodus de origine animală în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, astfel încât această substanță nu poate fi exclusă, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006 (2), din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1013/2006? Sau nu este exclus ca o substanță să se încadreze în definiția subproduselor de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, dacă această substanță nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva-cadru privind deșeurile, astfel încât această substanță nu intră în mod automat sub incidența Regulamentului nr. 1013/2006?

                  2)

                  Ce trebuie să se înțeleagă prin transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 (3), în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 (4), în sensul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006: se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul? Sau se referă la transportul materialului menționat la articolul 48 din Regulamentul din 2009 privind subprodusele de origine animală (anterior articolul 8 din Regulamentul 1774/2002), care se limitează la subprodusele de origine animală sau la produsele derivate în sensul acestei dispoziții, deci material de categoria 1 și de categoria 2, și anumite produse provenite din acesta, inclusiv proteine animale prelucrate provenite din material de categoria 3?

                  3)

                  În cazul în care transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002, în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009, în sensul articolului 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006, trebuie înțeles în sensul că se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul, articolul 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006 trebuie interpretat în continuare în sensul că se referă și la transferuri de amestecuri de subproduse de origine animală cu alte substanțe și, în caz afirmativ, proporția dintre subprodusele de origine animală și celelalte substanțe în amestec este relevantă? Sau un subprodus de origine animală își pierde caracterul de subprodus de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, devenind un deșeu în sensul Regulamentului nr. 1013/2006, ca urmare a amestecării acestuia cu o altă substanță?

         (1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO 2008, L 312, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO 2006, L 190, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 3 octombrie 2002 de stabilire a normelor sanitare privind subprodusele de origine animală care nu sunt destinate consumului uman (JO 2002, L 273, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 44, p. 113).

         (4)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) (JO 2009, L 300, p. 1).


title: Cauza C-22/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind pe YO

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind pe YO
      (Cauza C-22/19)
      (2019/C 139/26)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, locul ședinței Arnhem

         Partea din procedura principală

      YO

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O substanță care nu este un subprodus, în sensul Directivei-cadru privind deșeurile (1), nu este, prin definiție, nici un subprodus de origine animală în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, astfel încât această substanță nu poate fi exclusă, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006 (2), din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1013/2006? Sau nu este exclus ca o substanță să se încadreze în definiția subproduselor de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, dacă această substanță nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva-cadru privind deșeurile, astfel încât această substanță nu intră în mod automat sub incidența Regulamentului nr. 1013/2006?

                  2)

                  Ce trebuie să se înțeleagă prin transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 (3), în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 (4), în sensul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006: se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul? Sau se referă la transportul materialului menționat la articolul 48 din Regulamentul din 2009 privind subprodusele de origine animală (anterior articolul 8 din Regulamentul 1774/2002), care se limitează la subprodusele de origine animală sau la produsele derivate în sensul acestei dispoziții, deci material de categoria 1 și de categoria 2, și anumite produse provenite din acesta, inclusiv proteine animale prelucrate provenite din material de categoria 3?

                  3)

                  În cazul în care transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002, în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009, în sensul articolului 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006, trebuie înțeles în sensul că se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul, articolul 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006 trebuie interpretat în continuare în sensul că se referă și la transferuri de amestecuri de subproduse de origine animală cu alte substanțe și, în caz afirmativ, proporția dintre subprodusele de origine animală și celelalte substanțe în amestec este relevantă? Sau un subprodus de origine animală își pierde caracterul de subprodus de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, devenind un deșeu în sensul Regulamentului nr. 1013/2006, ca urmare a amestecării acestuia cu o altă substanță?

         (1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO 2008, L 312, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO 2006, L 190, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 3 octombrie 2002 de stabilire a normelor sanitare privind subprodusele de origine animală care nu sunt destinate consumului uman (JO 2002, L 273, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 44, p. 113).

         (4)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) (JO 2009, L 300, p. 1).


title: Cauza C-23/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind P.F. Kamstra Recycling BV

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Țările de Jos) la 15 ianuarie 2019 — Procedură penală privind P.F. Kamstra Recycling BV
      (Cauza C-23/19)
      (2019/C 139/27)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, locul ședinței Arnhem

         Partea din procedura principală

      P.F. Kamstra Recycling BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O substanță care nu este un subprodus, în sensul Directivei-cadru privind deșeurile (1), nu este, prin definiție, nici un subprodus de origine animală în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, astfel încât această substanță nu poate fi exclusă, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006 (2), din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 1013/2006? Sau nu este exclus ca o substanță să se încadreze în definiția subproduselor de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, dacă această substanță nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Directiva-cadru privind deșeurile, astfel încât această substanță nu intră în mod automat sub incidența Regulamentului nr. 1013/2006?

                  2)

                  Ce trebuie să se înțeleagă prin transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 (3), în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 (4), în sensul articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1013/2006: se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul? Sau se referă la transportul materialului menționat la articolul 48 din Regulamentul din 2009 privind subprodusele de origine animală (anterior articolul 8 din Regulamentul 1774/2002), care se limitează la subprodusele de origine animală sau la produsele derivate în sensul acestei dispoziții, deci material de categoria 1 și de categoria 2, și anumite produse provenite din acesta, inclusiv proteine animale prelucrate provenite din material de categoria 3?

                  3)

                  În cazul în care transferul care intră sub incidența cerințelor de aprobare din Regulamentul (CE) nr. 1774/2002, în prezent Regulamentul (CE) nr. 1069/2009, în sensul articolului 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006, trebuie înțeles în sensul că se referă la transportul (între o țară și o altă țară) al subproduselor de origine animală, indiferent de categoria din care face parte materialul, articolul 1 alineatul (3) teza introductivă și litera (d) din Regulamentul nr. 1013/2006 trebuie interpretat în continuare în sensul că se referă și la transferuri de amestecuri de subproduse de origine animală cu alte substanțe și, în caz afirmativ, proporția dintre subprodusele de origine animală și celelalte substanțe în amestec este relevantă? Sau un subprodus de origine animală își pierde caracterul de subprodus de origine animală, în sensul Regulamentului din 2009 privind subprodusele de origine animală, devenind un deșeu în sensul Regulamentului nr. 1013/2006, ca urmare a amestecării acestuia cu o altă substanță?

         (1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO 2008, L 312, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO 2006, L 190, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 3 octombrie 2002 de stabilire a normelor sanitare privind subprodusele de origine animală care nu sunt destinate consumului uman (JO 2002, L 273, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 44, p. 113).

         (4)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) (JO 2009, L 300, p. 1).


title: Cauza C-24/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgia) la 15 ianuarie 2019 — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgia) la 15 ianuarie 2019 — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Cauza C-24/19)
      (2019/C 139/28)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: A, B, C, D, E

         Pârât: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         Întrebările preliminare

      Articolul 2 litera (a) și articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva EEM (1) determină ca articolul 99 din „Besluit van de Vlaamse regering van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne” (Decretul guvernului flamand din 23 decembrie 2011 de modificare a decretului guvernului flamand din 6 februarie 1991 de stabilire a normelor flamande privind autorizația de mediu și a decretului guvernului flamand din 1 iunie 1995 de stabilire a dispozițiilor generale și sectoriale în domeniul igienei mediului, denumit în continuare „decretul din 23 decembrie 2011”), în ceea ce privește adaptarea acestor decrete la dezvoltarea tehnologică care introduce în VLAREM II secțiunea 5.20.6 privind instalațiile de producere a energiei electrice eoliene și „Omzendbrief „Afwegingskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines” (Circulara „Cadru de evaluare și condiții limită în instalarea de centrale energetice eoliene”, denumită în continuare „circulara”) din anul 2006 (denumite împreună în continuare, de asemenea, „instrumentele în discuție”), care conțin, ambele, diferite dispoziții privind instalarea de centrale energetice eoliene, precum și, printre altele, măsuri de siguranță și norme privind proiecția de umbră și nivelul de zgomot definite în funcție de domeniul de planificare, să trebuiască calificate drept „plan sau program” în sensul dispozițiilor citate ale directivei? În cazul în care se va dovedi că, înainte de adoptarea instrumentelor în discuție, trebuia efectuată o evaluare de mediu, instanța de trimitere poate menține cu titlu provizoriu efectele juridice ale acestor instrumente nelegale? Cu privire la acest subiect, este necesar să fie puse câteva întrebări parțiale:

                  1)

                  O măsură politică, cum este circulara în discuție, a cărei competență de elaborare se bazează pe puterea de apreciere și pe libertatea de decizie politică a autorității în cauză, motiv pentru care nu este propriu-zis definită o autoritate competentă pentru elaborarea de „planuri și programe” și pentru care nu este prevăzută nici o procedură formală de elaborare, poate fi considerată ca fiind un „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva EEM?

                  2)

                  Este suficient, pentru a fi considerată „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva EEM, ca o măsură politică sau o normă generală, cum sunt instrumentele în discuție, să limiteze parțial puterea de apreciere a autorității competente pentru acordarea autorizației, chiar dacă aceasta nu reprezintă o necesitate sau o condiție necesară pentru acordarea autorizației sau nu ar urma să stabilească un cadru pentru viitoare autorizații, deși legiuitorul Uniunii a privit acest scop ca parte integrantă a noțiunii de „planuri și programe”?

                  3)

                  O măsură politică, cum este circulara în discuție, a cărei elaborare are loc din motive de securitate juridică și, deci, fără nicio obligație legală, poate fi considerată ca fiind un „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva EEM, iar o astfel de interpretare poate să fie contrară jurisprudenței Curții, conform căreia interpretarea teleologică a unei directive nu poate să difere în mod fundamental de voința exprimată în mod clar a legiuitorului Uniunii?

                  4)

                  Secțiunea 5.20.6 din VLAREM II, care conține reguli a căror adoptare nu a fost impusă, poate fi considerată ca fiind un „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva EEM, iar o astfel de interpretare poate să fie contrară jurisprudenței Curții, conform căreia interpretarea teleologică a unei directive nu poate să difere în mod fundamental de voința exprimată în mod clar a legiuitorului Uniunii?

                  5)

                  O măsură politică și un decret guvernamental normativ, precum instrumentele în discuție, care au un caracter indicativ limitat sau, cel puțin, nu fixează un cadru din care să poate să decurgă dreptul de a efectua un proiect și care nu creează dreptul la un cadru în care proiectele pot fi permise, pot fi considerate ca fiind un „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) și al articolului 3 alineatul (2) din Directiva EEM, „care define[ște] cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor […] va putea fi autorizată în viitor”, iar o astfel de interpretare este contrară jurisprudenței Curții, conform căreia interpretarea teleologică a unei directive nu poate să difere în mod fundamental de voința exprimată în mod clar a legiuitorului Uniunii?

                  6)

                  O măsură politică cum este Circulara EME/2006/01- RO/2006/02, care are un caracter pur orientativ, și/sau un decret guvernamental normativ cum este Secțiunea 5.20.6 din VLAREM II, care stabilește doar cerințe minime în vederea acordării autorizației, fiind în definitiv o reglementare generală complet autonomă, ambele cuprinzând doar un număr limitat de criterii și modalități și nici această măsură, nici acest decret guvernamental nefiind prin ele însele determinante pentru orice criteriu sau orice modalitate, astfel putându-se argumenta că, pe baza unor împrejurări obiective, se poate exclude că acestea ar putea avea efecte semnificative asupra mediului, pot fi considerate ca fiind un „plan sau program” în sensul articolului 2 litera (a) și al articolului 3 alineatul (2) din Directiva EEM și, astfel, ca acte legislative care, prin stabilirea regulilor și procedurilor de control aplicabile domeniului în cauză, prevăd un număr semnificativ de criterii și modalități pentru autorizarea și efectuarea unuia sau mai multor proiecte, care au în mod previzibil efecte semnificative asupra mediului?

                  7)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea precedentă, o instanță poate să constate ea însăși acest lucru după adoptarea decretului sau a pseudoactelor normative (cum sunt prezentele norme din VLAREM și circulara)?

                  8)

                  O instanță, în cazul în care este competentă doar indirect cu privire la o excepție aplicabilă inter partes și în cazul în care din răspunsul la întrebările preliminare reiese că instrumentele în discuție sunt nelegale, poate să dispună menținerea efectelor decretului nelegal și/sau ale circularei nelegale în cazul în care instrumentele nelegale contribuie la un obiectiv de protecție a mediului, care este de asemenea urmărit printr-o directivă în sensul articolului 288 TFUE, iar condițiile prevăzute de legislația Uniunii pentru o astfel de menținere (precum este stabilit în Hotărârea din 28 iulie 2016, Association France Nature Environnement [C-379/15]) sunt îndeplinite?

                  9)

                  În cazul unui răspuns negativ la a opta întrebare, o instanță poate să dispună menținerea efectelor proiectului atacat pentru a îndeplini astfel, în mod indirect, condițiile prevăzute de dreptul Uniunii cu privire la menținerea efectelor juridice ale planului sau ale programului care contravine Directivei EEM (astfel cum este stabilit în Hotărârea Association France Nature Environnement)?

         (1)  Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (JO 2001, l 197, P. 30, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135).


title: Cauza C-39/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 23 ianuarie 2019 — Telenor Magyarország Zrt/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 23 ianuarie 2019 — Telenor Magyarország Zrt/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Cauza C-39/19)
      (2019/C 139/29)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fővárosi Törvényszék

         Pârâtă: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Acordul comercial dintre furnizorul de servicii de acces la internet și utilizatorul final, în temeiul căruia furnizorul de servicii aplică utilizatorului final un tarif de cost zero în legătură cu anumite aplicații (cu alte cuvinte, traficul generat de o anumită aplicație nu este contabilizat cu titlu de consum de date și nici nu își încetinește viteza odată consumat volumul de date contractat) și potrivit căruia acest furnizor realizează o discriminare limitată la condițiile acordului comercial încheiat cu consumatorul final și îndreptată numai împotriva utilizatorului final care este parte la acest acord, iar nu împotriva unui utilizator final care nu ar fi parte la acordul menționat, trebuie interpretat în lumina articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2015/2120 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015 de stabilire a unor măsuri privind accesul la internetul deschis și de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații și a Regulamentului (UE) nr. 531/2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (1) (denumit în continuare „regulamentul”)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, articolul 3 alineatul (3) din regulament trebuie interpretat în sensul că, pentru a constata existența unei încălcări — având în vedere și considerentul (7) al regulamentului — este necesară o evaluare bazată pe impact și pe piață care să stabilească dacă măsurile adoptate de furnizorul de servicii de acces la internet limitează efectiv — și, în acest caz, în ce măsură — drepturile pe care articolul 3 alineatul (1) din regulament i le recunoaște utilizatorului final?

                  3)

                  Independent de prima și de a doua întrebare preliminară, articolul 3 alineatul (3) din regulament trebuie interpretat în sensul că interdicția prevăzută în acesta are caracter necondiționat, general și obiectiv, astfel încât, în temeiul acesteia, se interzice orice măsură de gestionare a traficului care instituie diferențe între anumite conținuturi de internet, și aceasta indiferent dacă furnizorul de servicii de acces la internet le stabilește printr-un acord, printr-o practică comercială sau prin alt tip de comportament?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare, se poate constata de asemenea existența unei încălcări a articolului 3 alineatul (3) din regulament pentru simplul fapt că există o discriminare, fără a fi necesar să se efectueze în plus o evaluare a pieței și a impactului, nefiind, prin urmare, necesară într-un astfel de caz o evaluare în temeiul articolului 3 alineatele (1) și (2) din regulament?

         (1)  JO 2015, L 310, p. 1.


title: Cauza C-40/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 ianuarie 2019 — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 ianuarie 2019 — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-40/19)
      (2019/C 139/30)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere:

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EY

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”), în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este posibil ca un stat membru să garanteze dreptul la o cale de atac efectivă chiar și în cazul în care instanțele naționale nu pot să modifice deciziile adoptate în procedurile de azil, ci doar să le anuleze și să dispună derularea unei noi proceduri?

                  2)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”), în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este conformă [cu respectivele dispoziții] legislația unui stat membru care stabilește un termen imperativ invariabil de 60 de zile în total pentru procedurile judiciare de azil, indiferent de orice circumstanță individuală și fără să ia în considerare aspectele specifice ale cauzei și posibilele dificultăți în materie de probe?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).


title: Cauza C-42/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 24 ianuarie 2019 — SONAECOM SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal Administrativo (Portugalia) la 24 ianuarie 2019 — SONAECOM SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-42/19)
      (2019/C 139/31)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal Administrativo

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: SONAECOM SGPS, SA

         Intimată: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este în conformitate cu normele privind deducerea TVA prevăzute în A șasea directivă TVA (1), în special în articolul 4 alineatele (1) și (2) și în articolul 17 alineatele (1), (2) și (5), ca recurenta Sonaecom SGPS să deducă taxa impusă anterior pentru servicii de consultanță în materie de prospectare a pieței în vederea achiziționării de participații la capital atunci când achiziția în cauză nu s-a materializat?

                  2)

                  Este în conformitate cu normele privind deducerea TVA prevăzute în A șasea directivă TVA, în special în articolul 4 alineatele (1) și (2) și în articolul 17 alineatele (1), (2) și (5), ca recurenta Sonaecom SGPS să deducă taxa impusă anterior pentru plata către BCP a unui comision pentru organizarea și structurarea unui împrumut obligatar conceput pentru a se integra în structura de finanțare a societăților în care deține participații, care, întrucât nu s-au materializat investițiile aferente, a fost atribuit în întregime Sonae, SGPS, societatea-mamă a grupului?

         (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1).


title: Cauza C-43/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalia) la 24 ianuarie 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalia) la 24 ianuarie 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Cauza C-43/19)
      (2019/C 139/32)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA

         Pârâtă: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (c) și articolele 9, 24, 72 și 73 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie trebuie interpretate în sensul că perceperea de către un operator de comunicații electronice de la foștii săi clienți (cărora le-a acordat avantaje promoționale care pot consta în gratuități în ceea ce privește instalarea, activarea serviciului, portabilitatea sau echipamentele sau în aplicarea unor tarife speciale în schimbul angajamentului de a respecta o perioadă contractuală, pe care aceștia nu au respectat-o, din motive care le sunt imputabile), a unei sume care, din motive juridice, nu poate depăși costurile pe care societatea furnizoare le-a suportat pentru instalarea serviciului, care trebuie să fie proporțională cu avantajul acordat clientului, identificat și cuantificat ca atare în contract și care nu poate să corespundă în mod automat valorii totale a sumelor restante la data rezilierii contractului, constituie o prestare de servicii supusă la plata TVA-ului?

                  2)

                  În lumina normelor menționate anterior, faptul că se solicită restituirea sumelor după rezilierea contractului, în cazul în care operatorul nu mai prestează servicii clientului, și că nu a fost realizat un consum concret după încetarea contractului se opune calificării sumelor respective drept contraprestație pentru o prestare de servicii?

                  3)

                  În lumina normelor menționate anterior, este necesar să se excludă faptul că suma respectivă constituie o contraprestație pentru prestarea de servicii prin faptul că operatorul și foștii săi clienți au definit în prealabil, în virtutea legii, în cadrul unui contract de adeziune, formula de calcul al sumei pe care trebuie să o plătească foștii clienți în cazul în care nu respectă perioada contractuală prevăzută în contractul de prestări de servicii?

                  4)

                  În lumina normelor menționate anterior, este necesar să se excludă faptul că suma respectivă constituie o contraprestație pentru prestarea de servicii atunci când suma în discuție nu corespunde celei pe care operatorul ar fi primit-o în perioada contractuală rămasă, în cazul în care contractul nu ar fi fost reziliat?


title: Cauza C-66/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Saarbrücken (Germania) la 29 ianuarie 2019 — JC/Kreissparkasse Saarlouis

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Saarbrücken (Germania) la 29 ianuarie 2019 — JC/Kreissparkasse Saarlouis
      (Cauza C-66/19)
      (2019/C 139/33)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgerichts Saarbrücken

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JC

         Pârâtă: Kreissparkasse Saarlouis

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (1) trebuie interpretat în sensul că dintre informațiile necesare privind „termenul” sau „alte condiții pentru exercitarea [dreptului de retragere]” fac parte și condițiile pentru începerea curgerii termenului de retragere?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48/CE se opune unei interpretări potrivit căreia informațiile privind retragerea sunt „clare” și „concise” atunci când, în ceea ce privește începerea curgerii termenului de retragere, acestea nu menționează complet informațiile obligatorii care trebuie furnizate pentru începerea curgerii termenului, ci fac trimitere în acest sens la o dispoziție a legislației naționale — în cazul de față la articolul 492 alineatul (2) din Codul civil [denumit în continuare „BGB”], în versiunea în vigoare până la 12 iunie 2014 — care, la rândul său, face trimitere la alte dispoziții naționale — în cazul de față la articolul 247 alineatele 3-13 din Legea de punere în aplicare a Codului civil [denumită în continuare „EGBGB”], în versiunea în vigoare până la 12 iunie 2014 — și, din acest motiv, consumatorul este obligat să consulte numeroase dispoziții legale cuprinse în diferite legi, în vederea obținerii explicațiilor cu privire la informațiile obligatorii care trebuie furnizate pentru începerea curgerii termenului de retragere în cazul contractului său de împrumut?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare (și dacă nu există nicio rezervă de principiu împotriva trimiterii la dispozițiile legislației naționale):
                  Articolul 10 alineatul (2) litera (p) din Directiva 2008/48/CE se opune unei interpretări potrivit căreia informațiile privind retragerea sunt „clare” și „concise” atunci când trimiterea la o dispoziție a legislației naționale — în cazul de față la articolul 492 alineatul (2) din BGB, în versiunea în vigoare între 30 iulie 2010 și 12 iunie 2014 — și retrimiterea de către acesta — în cazul de față la articolul 247 alineatele 3-13 din EGBGB, în versiunea în vigoare între 4 august 2011 și 12 iunie 2014 — obligă consumatorul ca prin simpla lectură a dispozițiilor să efectueze o subsumare juridică — de exemplu, dacă împrumutul i-a fost acordat în condiții obișnuite pentru contractele garantate cu un bun imobil și pentru finanțarea intermediară a acestora sau există contracte legate —, în vederea obținerii explicațiilor cu privire la informațiile obligatorii care trebuie furnizate pentru începerea curgerii termenului de retragere în cazul contractului său de împrumut?

         (1)  JO 2008, L 133, p. 66.


title: Cauza C-67/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 30 ianuarie 2019 — KD/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 30 ianuarie 2019 — KD/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-67/19)
      (2019/C 139/34)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: KD

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (1) (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”), în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este posibil ca un stat membru să garanteze dreptul la o cale de atac efectivă chiar și în cazul în care instanțele naționale nu pot să modifice deciziile adoptate în procedurile de azil, ci doar să le anuleze și să dispună derularea unei noi proceduri?

                  2)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 31 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului (denumită în continuare „Directiva privind procedurile”), în lumina dispozițiilor articolelor 6 și 13 din Convenția europeană a drepturilor omului, pot fi interpretate în sensul că este conformă [cu respectivele dispoziții] legislația unui stat membru care stabilește un termen imperativ invariabil de 60 de zile în total pentru procedurile judiciare de azil, indiferent de orice circumstanță individuală și fără să ia în considerare aspectele specifice ale cauzei și posibilele dificultăți în materie de probe?

         (1)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO 2013, L 180, p. 60).


title: Cauza C-73/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 31 ianuarie 2019 — Belgische Staat, reprezentat de ministrul ocupării forței de muncă, economiei și consumatorilor, responsabil cu comerțul exterior, Belgische Staat, reprezentat de directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică, directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Antwerpen (Belgia) la 31 ianuarie 2019 — Belgische Staat, reprezentat de ministrul ocupării forței de muncă, economiei și consumatorilor, responsabil cu comerțul exterior, Belgische Staat, reprezentat de directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică, directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV
      (Cauza C-73/19)
      (2019/C 139/35)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van beroep te Antwerpen

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Belgische Staat, reprezentat de ministrul ocupării forței de muncă, economiei și consumatorilor, responsabil cu comerțul exterior, Belgische Staat, reprezentat de directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică, directorul general al Direcției Generale de Inspecție Economică

         Intimate: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Întrebarea preliminară

      Un litigiu la baza căruia se află o cerere având ca obiect constatarea și încetarea practicilor de piață și/sau comerciale ilegale în detrimentul consumatorilor, introdusă de statul belgian împotriva unor societăți de drept neerlandez, în temeiul articolului 14 din Legea din 30 iulie 2013 privind revânzarea biletelor pentru evenimente și în temeiul articolului XVII.7 din WER, aceste societăți adresându-se în principal clienților belgieni în vederea revânzării biletelor pentru evenimente în Belgia, prin intermediul unor site-uri din Țările de Jos, constituie o cauză în materie civilă sau comercială în sensul articolului 1 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 din 12 decembrie 2012 (1) privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială și, prin urmare, o hotărâre pronunțată într-un astfel de litigiu poate intra în domeniul de aplicare al prezentului regulament?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).


title: Cauza C-176/19 P: Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 12 decembrie 2018 în cauza T-691/14, Servier și alții/Comisia

text:
               15.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/37

      Recurs introdus la 22 februarie 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 12 decembrie 2018 în cauza T-691/14, Servier și alții/Comisia
      (Cauza C-176/19 P)
      (2019/C 139/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin, F. Castilla Contreras, J. Norris, C. Vollrath, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA, European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea punctelor 1), 2) și 3) din hotărâre prin care sunt anulate (i) articolul 4 din Decizia C(2014) 4955 final a Comisiei din 9 iulie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolelor 101 și 102 TFUE [cazul AT.39612 — Perindopril (Servier)], în măsura în care se constată participarea Servier la acordurile încheiate de Servier cu societatea Krka, (ii) articolul 7 alineatul (4) litera (b) din decizie, în care este stabilită amenda pronunțată împotriva Servier pentru faptul că a încheiat aceste acorduri, (iii) articolul 6 din decizie, în care se constată o încălcare a articolului 102 TFUE săvârșită de Servier și (iv) articolul 7 alineatul (6) din decizie, în care este stabilit cuantumul amenzii aplicate Servier în legătură cu această încălcare;

                  —

                  anularea hotărârii, în măsura în care aceasta declară anexele A 286 și A 287 la cererea introductivă și anexa C 29 la replică ca fiind admisibile (punctele 1461, 1462 și 1463 din hotărâre);

                  —

                  soluționarea definitivă a cererii introductive depuse de Servier prin care s-a solicitat anularea deciziei și respingerea cererii formulate de Servier de anulare a articolului 4, a articolului 7 alineatul (4) litera (b), a articolului 6 și a articolului 7 alineatul (6) din decizie, precum și admiterea cererii formulate de Comisie prin care a solicitat declararea ca fiind inadmisibile anexele A 286 și A 287 la cererea introductivă în fața Tribunalului și anexa C 29 la replica în fața Tribunalului (punctele 1461-1463 din hotărâre);

                  —

                  obligarea Servier la plata tuturor cheltuielilor de judecată din prezentul recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Comisia invocă o primă serie de motive în legătură cu încălcarea articolului 101 TFUE [anularea punctelor 1 și 3 din dispozitivul hotărârii, în măsura în care acestea anulează articolul 4 și articolul 7 alineatul (4) litera (b) din decizie, în care s-a constatat că cele trei acorduri încheiate de Servier și alții și societatea Krka constituiau o încălcare unică a articolului 101 TFUE și prin care Servier a fost obligat la plata unei amenzi].
      Primul motiv de anulare în parte este întemeiat pe eroarea de drept săvârșită de Tribunal, care a considerat că Krka nu era o sursă de presiune concurențială asupra Servier la data acordurilor în discuție.
      Al doilea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal, care a analizat conținutul și obiectivele acordului de licență ca fiind un stimulent pentru Krka să accepte restrângerile prevăzute de acordul amiabil.
      Al treilea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în aplicarea conceptului de restrângere a concurenței prin obiect, în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe eroare de drept săvârșită de Tribunal în analiza intenției părților pentru aplicarea articolului 101 TFUE.
      Al cincilea motiv este întemeiat de eroarea de drept săvârșită de Tribunal prin luarea în considerare a efectelor proconcurențiale ale licenței pe unele piețe care nu intră în sfera încălcării articolului 101 alineatul (1) TFUE, identificată prin decizie.
      Al șaselea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de Tribunal în analiza obiectului acordului de cesionare.
      Al șaptelea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în aplicarea conceptului de restrângere a concurenței prin efect, în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE.
      Pe de altă parte, Comisia invocă o a doua serie de motive în legătură cu încălcarea articolului 102 TFUE [anularea punctelor 2 și 3 din dispozitivul hotărârii, în măsura în care acestea anulează articolul 6 și articolul 7 alineatul (6) din decizie, în care s-a constatat că Servier a încălcat articolul 102 TFUE și prin care Servier a fost obligat la plata unei amenzi].
      Al optulea motiv de anulare este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în analiza sa privind luarea în considerare a criteriului prețului în stabilirea pieței produselor finite.
      Al nouălea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în analiza sa privind luarea în considerare a substituabilității terapeutice în stabilirea pieței produselor finite.
      Al zecelea motiv este întemeiat pe inadmisibilitatea anumitor anexe.
      Al unsprezecelea motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal în analiza sa privind piața tehnologiei.