title: Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 13 noiembrie 2008.#Coditel Brabant SA împotriva Commune d’Uccle şi Région de Bruxelles-Capitale.#Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Conseil d’État - Belgia.#Achiziții publice - Proceduri de atribuire - Concesiuni de servicii publice - Concesiune referitoare la exploatarea unei rețele comunale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune - Atribuire de către o comună unei societăți cooperative intercomunale - Obligația de transparență - Condiții - Exercitarea de către autoritatea concedentă asupra entității concesionare a unui control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii.#Cauza C-324/07.

text:
      Cauza C‑324/07
      Coditel Brabant SA
      împotriva
      Commune d’Uccle și Région de Bruxelles‑Capitale
      [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État (Belgia)]
      „Achiziții publice – Proceduri de atribuire – Concesiuni de servicii publice – Concesiune referitoare la exploatarea unei rețele comunale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune – Atribuire de către o comună unei societăți cooperative intercomunale – Obligația de transparență – Condiții – Exercitarea de către autoritatea concedentă asupra entității concesionare a unui control analog celui pe care îl exercită
         asupra propriilor servicii”

      Sumarul hotărârii
      1.        Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Concesionarea unui serviciu public
      (art. 43 CE și 49 CE)
      2.        Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Concesionarea unui serviciu public
      (art. 43 CE și 49 CE)
      1.        Articolele 43 CE și 49 CE, principiile egalității și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, precum și obligația
         de transparență care rezultă din acestea nu se opun atribuirii de către o autoritate publică, fără a asigura condiții concurențiale,
         a unei concesiuni de servicii publice către o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități publice,
         din moment ce aceste autorități publice exercită asupra societății menționate un control analog celui pe care îl exercită
         asupra propriilor servicii, iar societatea respectivă desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu aceste autorități
         publice.

      Pentru a aprecia dacă o autoritate publică concedentă exercită asupra entității concesionare un control analog celui pe care
         îl exercită asupra propriilor servicii, trebuie să se țină seama de ansamblul dispozițiilor legislative și de împrejurările
         relevante. Trebuie să rezulte din această examinare că entitatea concesionară în cauză este supusă unui control care permite
         autorității publice concedente să influențeze deciziile entității respective. Trebuie să fie vorba despre o posibilitate de
         influență determinantă atât asupra obiectivelor strategice, cât și asupra deciziilor importante ale acestei entități.

      În această privință, atunci când deciziile privind activitățile unei societăți cooperative intercomunale deținute exclusiv
         de autorități publice sunt luate de organele statutare ale acestei societăți, compuse din reprezentanți ai autorităților publice
         afiliate, controlul exercitat asupra acestor decizii de către autoritățile publice respective poate fi considerat ca permițând
         acestora din urmă să exercite asupra societății menționate un control analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor
         servicii.

      (a se vedea punctele 28 și 42 și dispozitiv 1 și 2)
      2.        În cazul în care o autoritate publică se afiliază la o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități
         publice, cu scopul de a‑i transfera gestiunea unui serviciu public, controlul pe care autoritățile afiliate la respectiva
         societate îl exercită asupra acesteia, pentru a fi calificat drept analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor
         servicii, poate fi exercitat împreună de autoritățile menționate, hotărând, dacă este cazul, cu majoritate.

      Astfel, un asemenea control trebuie să fie analog celui pe care această autoritate îl exercită asupra propriilor servicii,
         dar nu trebuie să fie identic în toate privințele cu acesta. Este necesar ca acest control exercitat asupra entității concesionare
         să fie efectiv, dar nu este indispensabil ca acesta să fie individual.

      În cazul în care mai multe autorități publice aleg să își îndeplinească misiunile de serviciu public apelând la o entitate
         concesionară comună, este exclus în mod normal ca una dintre aceste autorități, cu excepția cazului în care deține o participație
         majoritară în această entitate, să exercite singură un control determinant asupra deciziilor acesteia din urmă. A impune caracterul
         individual al controlului exercitat de o autoritate publică în astfel de cazuri ar avea drept efect impunerea recurgerii la
         o procedură concurențială în cele mai multe dintre cazurile în care o autoritate publică ar intenționa să se afilieze la o
         grupare compusă din alte autorități publice, cum ar fi o societate cooperativă intercomunală.

      Or, un asemenea rezultat nu ar fi conform cu sistemul de norme comunitare în materie de achiziții publice și de concesiuni.
         Într‑adevăr, se admite că o autoritate publică are posibilitatea de a îndeplini sarcinile de interes public care îi revin
         prin propriile mijloace, administrative, tehnice și de altă natură, fără a fi obligată să apeleze la entități externe care
         nu aparțin serviciilor sale. Această posibilitate a autorităților publice de a recurge la propriile mijloace pentru a‑și îndeplini
         misiunile de serviciu public poate fi exercitată în colaborare cu alte autorități publice.

      Așadar, în cazul în care mai multe autorități publice dețin o entitate concesionară căreia îi încredințează îndeplinirea uneia
         dintre misiunile lor de serviciu public, controlul pe care aceste autorități publice îl exercită asupra acestei entități poate
         fi exercitat împreună de acestea din urmă. Fiind vorba despre un organ colegial, procedura utilizată pentru luarea deciziilor,
         în special recurgerea la majoritate, este lipsită de relevanță.

      (a se vedea punctele 46-51 și 54 și dispozitiv 3)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
      13 noiembrie 2008(*)

      „Achiziții publice – Proceduri de atribuire – Concesiuni de servicii publice – Concesiune referitoare la exploatarea unei rețele comunale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune – Atribuire de către o comună unei societăți cooperative intercomunale – Obligația de transparență – Condiții – Exercitarea de către autoritatea concedentă asupra entității concesionare a unui control analog celui pe care îl exercită
         asupra propriilor servicii”

      În cauza C‑324/07,
      având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Conseil d’État
         (Belgia), prin decizia din 3 iulie 2007, primită de Curte la 12 iulie 2007, în procedura

      Coditel Brabant SA
      împotriva
      Commune d’Uccle,

      Région de Bruxelles‑Capitale,

      cu participarea:
      Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé),
      CURTEA (Camera a treia),
      compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues (raportor), J. Klučka și A. Arabadjiev,
         judecători,

      avocat general: doamna V. Trstenjak,
      grefier: doamna C. Strömholm, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 9 aprilie 2008,
      luând în considerare observațiile prezentate:
      –        pentru Coditel Brabant SA, de F. Tulkens și V. Ost, avocats;
      –        pentru Commune d’Uccle, de P. Coenraets, avocat;
      –        pentru Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé), de N. Fortemps și J. Bourtembourg, avocats;

      –        pentru guvernul belgian, de domnul J. C. Halleux, în calitate de agent, asistat de B. Staelens, avocat;
      –        pentru guvernul german, de domnii M. Lumma și J. Möller, în calitate de agenți;
      –        pentru guvernul olandez, de domnii C. Wissels și Y. de Vries, în calitate de agenți;
      –        pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii B. Stromsky și D. Kukovec, în calitate de agenți,
      după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 4 iunie 2008,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 43 CE și 49 CE, a principiilor egalității
         de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, precum și obligația de transparență care rezultă
         din acestea.

      2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Coditel Brabant SA (denumită în continuare „Coditel”), pe de
         o parte, și Commune d’Uccle, Région de Bruxelles‑Capitale și Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé)
         (denumită în continuare „Brutélé”), pe de altă parte, privind atribuirea de către Commune d’Uccle a gestiunii rețelei sale
         comunale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune unei societăți cooperative intercomunale.

       Cadrul juridic
       Legislația națională
      3        Articolul 1 din Legea din 22 decembrie 1986 privind asociațiile intercomunale (Moniteur belge din 26 iunie 1987, p. 9909, denumită în continuare „Legea privind asociațiile intercomunale”) prevede:

      „Mai multe comune pot, în condițiile prevăzute de prezenta lege, să formeze asociații cu obiecte bine determinate de interes
         comunal. Aceste asociații sunt denumite în continuare asociații intercomunale.”

      4        Articolul 3 din această lege prevede:

      „Asociațiile intercomunale sunt persoane juridice de drept public. Oricare ar fi forma sau obiectul lor, acestea nu au un
         caracter comercial.”

      5        Articolul 10 din lege prevede:

      „Fiecare asociație intercomunală cuprinde o adunare generală, un consiliu de administrație și un colegiu al comisarilor.”
      6        Potrivit articolului 11 din aceeași lege:

      „Indiferent de proporția aporturilor diverselor părți la constituirea fondului social, comunele dispun întotdeauna de majoritatea
         voturilor, precum și de președinția în diferitele organe de administrare și de control ale asociației intercomunale.”

      7        Articolul 12 din Legea privind asociațiile intercomunale prevede:

      „Reprezentanții comunelor asociate în adunarea generală sunt desemnați de consiliul comunal al fiecărei comune dintre consilieri,
         primar și consilierii comunali ai primarului.

      Fiecare comună dispune de un drept de vot în adunarea generală proporțional cu cota sa de participare.”
       Acțiunea principală și întrebările preliminare
      8        Între 1969 și 1999, Commune d’Uccle a permis Coditel să instaleze și să exploateze pe teritoriul său o rețea de difuzare prin
         cablu a programelor de televiziune. La 28 octombrie 1999, comuna a decis să cumpere această rețea de la 1 ianuarie 2000.

      9        În acest scop, prin decizia din 28 octombrie 1999, Commune d’Uccle a lansat o cerere de ofertă în vederea concesionării către
         un viitor concesionar a exploatării rețelei respective. Patru societăți, printre care și Coditel, și‑au prezentat candidatura
         în urma acestei cereri de ofertă.

      10      La 25 mai 2000, Commune d’Uccle a decis să renunțe la concesionarea exploatării rețelei sale de difuzare prin cablu a programelor
         de televiziune și să se orienteze spre vânzarea acesteia.

      11      La 15 septembrie 2000, un anunț privind licitația adresat potențialilor cumpărători a fost publicat în Bulletin des adjudications. Au prezentat oferte de cumpărare cinci societăți, printre care și Coditel. În plus, Brutélé, o societate cooperativă intercomunală,
         a prezentat Commune d’Uccle nu o ofertă de cumpărare, ci o propunere de aderare ca membru asociat.

      12      Întrucât a considerat că patru dintre cele cinci oferte erau inadmisibile, iar singura ofertă admisibilă, și anume cea a Coditel,
         era prea scăzută, la 23 noiembrie 2000, Commune d’Uccle a decis să renunțe la punerea în vânzare a rețelei comunale de difuzare
         prin cablu a programelor de televiziune.

      13      Tot prin decizia din 23 noiembrie 2000, Commune d’Uccle a decis să se afilieze la Brutélé, concesionând acesteia gestiunea
         rețelei sale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune.

      14      Motivele acestei decizii cuprind în special considerentele următoare:

      „Având în vedere că Brutélé propune Commune d’Uccle, în cazul în care aceasta se afiliază, să constituie singură un subsector
         de exploatare care să dispună de autonomie decizională.

      Având în vedere că această autonomie privește în special:
      –        alegerea programelor distribuite;
      –        tarifele abonamentelor și de conectare;
      –        politica de investiții și de lucrări;
      –        reducerile sau avantajele care trebuie acordate anumitor categorii de persoane;
      –        natura și modalitățile altor servicii care sunt furnizate prin rețea și posibilitatea de a încredința asociației intercomunale
         realizări de interes comunal care se încadrează în obiectul său definit în statute, cum ar fi, de exemplu, realizarea unei
         rețele intranet comunale, a unui website și formarea personalului în acest scop.

      Având în vedere că în acest cadru:
      –        Brutélé ar întocmi un cont de profit și pierdere și un bilanț al activităților rețelei din Uccle;
      –        [Commune d’]Uccle ar dispune de un administrator în consiliul de administrație al Brutélé și de trei administratori în consiliul
         sectorului de exploatare bruxellez, de un mandat de auditor și de un expert comunal.

      Având în vedere că Brutélé se angajează să acopere totalitatea rețelei din Uccle și să asigure creșterea capacității rețelei
         pentru a dezvolta în cadrul acesteia, în termen de cel mult un an, în cazul în care comuna dorește, toate serviciile următoare:

      –        extinderea ofertei TV: programe suplimentare și «pachetul de programe»;
      –        programele «pay per view»;
      –        accesul internet;
      –        telefonia vocală;
      –        supravegherea video;
      –        transmiterea de date de mare viteză.
      Având în vedere că redevența anuală oferită este alcătuită după cum urmează:
      a)      redevență fixă egală cu 10 % din încasările din abonamente de bază pentru difuzarea prin cablu a programelor de televiziune
         (pe baza a 31 000 de abonați și 3 400 BEF ca abonament anual, fără TVA și drepturi de autor: 10 540 000 BEF pe an);

      b)      plata a 5 % din cifra de afaceri a Canal + și din pachetul de programe;
      c)      plata tuturor beneficiilor realizate din toate serviciile furnizate.”
      15      Din decizia de trimitere rezultă că Commune d’Uccle trebuia să subscrie 76 de părți sociale ale Brutélé, în valoare de 200 000 BEF
         fiecare. Pe de altă parte, comuna a solicitat și a obținut de la Brutélé posibilitatea de a se retrage în mod unilateral din
         această asociație intercomunală în orice moment.

      16      Rezultă de asemenea din decizia de trimitere că Brutélé este o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt
         comune, precum și o asociație intercomunală care grupează ea însăși exclusiv comune. Societatea nu este deschisă afiliaților
         privați. Consiliul său de administrație este compus din reprezentanți ai comunelor (cel mult trei pe comună) numiți de adunarea
         generală, ea însăși compusă din reprezentanții acestora. Consiliul de administrație exercită competențele cele mai întinse.

      17      Tot potrivit deciziei de trimitere, comunele sunt divizate în două sectoare, dintre care unul grupează comunele din regiunea
         bruxelleză, care pot fi subdivizate în subsectoare. În cadrul fiecărui sector, se formează un consiliu de sector constituit
         din administratori numiți de adunarea generală, reunită în grupuri distincte reprezentând titularii părților sociale pentru
         fiecare dintre aceste sectoare, la propunerea comunelor. Consiliul de administrație poate delega consiliilor de sector competențele
         pe care le deține în ceea ce privește, pe de o parte, problemele specifice subsectoarelor, în special modalitățile de aplicare
         a tarifelor, programul de lucrări și de investiții, finanțarea acestora, campaniile publicitare și, pe de altă parte, problemele
         comune diferitelor subsectoare care constituie sectorul de exploatare. Celelalte organe statutare ale Brutélé sunt adunarea
         generală, ale cărei decizii se impun tuturor asociaților, directorul general, colegiul experților, care sunt funcționari comunali
         al căror număr este egal cu cel al administratorilor și care au sarcina de a‑i asista pe aceștia din urmă, și colegiul comisarilor‑revizori.
         Directorul general, experții și comisarii sunt, după caz, numiți de consiliul de administrație sau de adunarea generală.

      18      Decizia de trimitere precizează, în plus, că Brutélé desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu afiliații
         săi.

      19      Prin cererea introductivă depusă la 22 ianuarie 2001, Coditel a introdus în fața Conseil d’État (Consiliul de Stat) (Belgia)
         o acțiune privind în special anularea deciziei din 23 noiembrie 2000 prin care Commune d’Uccle s‑a afiliat la Brutélé. În
         acest cadru, Coditel a criticat faptul că această comună s‑a afiliat la Brutélé, încredințând acesteia din urmă gestiunea
         rețelei sale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune fără a proceda la o comparație între avantajele acestei formule
         și cele pe care le‑ar fi prezentat concesionarea rețelei sale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune către un
         alt operator. Coditel a susținut că, procedând astfel, Commune d’Uccle a încălcat în special principiul nediscriminării și
         obligația de transparență consacrate de dreptul comunitar.

      20      Brutélé a contestat această afirmație, susținând că este o asociație intercomunală „pură”, ale cărei activități sunt destinate
         și rezervate comunelor asociate și că statutele sale permit Commune d’Uccle, în calitate de subsector de exploatare, să exercite
         un control imediat și precis asupra activităților Brutélé în acest subsector, identic celui pe care această comună l‑ar exercita
         asupra propriilor servicii interne.

      21      Conseil d’État consideră că afilierea Commune d’Uccle la Brutélé nu constituie un contract de achiziții publice de servicii,
         ci o concesiune de servicii publice în sensul dreptului comunitar. Directivele comunitare în materie de achiziții publice
         nu ar fi aplicabile unei astfel de concesiuni, însă principiul nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate ar
         presupune o obligație de transparență în atribuirea concesiunii, potrivit jurisprudenței Curții rezultate din Hotărârea din
         7 decembrie 2000, Telaustria și Telefonadress (C‑324/98, Rec., p. I‑10745). Pentru a îndeplini cerințele dreptului comunitar,
         Commune d’Uccle ar fi trebuit, în principiu, să asigure condiții concurențiale pentru a analiza dacă o concesionare a serviciului
         său de difuzare prin cablu a programelor de televiziune către alți operatori economici decât Brutélé nu constituie o alternativă
         mai avantajoasă decât cea reținută. Conseil d’État dorește să afle dacă aceste cerințe ale dreptului comunitar trebuie să
         fie respinse în temeiul jurisprudenței Curții rezultate din Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal (C‑107/98, Rec., p. I‑8121),
         potrivit căreia acestea nu sunt aplicabile în cazul în care o entitate concesionară este sub controlul unei autorități publice
         concedente și desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu aceasta.

      22      În aceste condiții, Conseil d’État a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:

      „1)      O comună poate, fără a asigura condiții concurențiale, să se afilieze la o societate cooperativă care regrupează exclusiv
         alte comune și asociații de comune (asociație intercomunală denumită «pură») pentru a‑i transfera atribuțiile privind administrarea
         rețelei sale de difuzare prin cablu a programelor de televiziune, în condițiile în care societatea desfășoară partea cea mai
         importantă a activităților sale doar cu afiliații săi și în interesul acestora, iar deciziile în legătură cu aceste activități
         sunt luate de consiliul de administrație și de consiliile de sector în limitele împuternicirilor pe care acesta li le acordă,
         organe statutare care sunt constituite din reprezentanți ai autorităților publice și care hotărăsc cu majoritatea voturilor
         acestora?

      2)      Capacitatea tuturor cooperatorilor sau a unei părți dintre aceștia, în cazul sectoarelor sau al subsectoarelor de exploatare,
         de a influența astfel, prin intermediul organelor statutare, deciziile societății cooperative poate fi considerată ca având
         o asemenea natură încât să le permită să exercite asupra acesteia un control analog celui exercitat asupra propriilor servicii?

      3)      Această capacitate de a influența deciziile și acest control, pentru a fi considerate analoge, trebuie să fie exercitate individual
         de fiecare membru afiliat sau este suficient ca ele să fie exercitate de majoritatea membrilor afiliați?”

       Cu privire la întrebările preliminare
       Cu privire la prima și la a doua întrebare
      23      Ținând seama de conexitatea lor, prima și a doua întrebare trebuie examinate împreună.

      24      Rezultă din decizia de trimitere că, prin afilierea la Brutélé, Commune d’Uccle a încredințat acesteia gestiunea rețelei sale
         de difuzare prin cablu a programelor de televiziune. Rezultă de asemenea că remunerația Brutélé provine nu de la comună, ci
         din plățile efectuate de utilizatorii acestei rețele. Acest mod de remunerare caracterizează o concesiune de servicii publice
         (Hotărârea din 13 octombrie 2005, Parking Brixen, C‑458/03, Rec., p. I‑8585, punctul 40).

      25      Contractele de concesiune de servicii publice nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18
         iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1,
         Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), aplicabilă la data faptelor din acțiunea principală. Cu toate că astfel de contracte sunt
         excluse din domeniul de aplicare al acestei directive, autoritățile publice care le atribuie sunt obligate să respecte normele
         fundamentale ale Tratatului CE, principiile nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate și egalității de tratament,
         precum și obligația de transparență care decurge din acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea Telaustria și Telefonadress,
         citată anterior, punctele 60-62, și Hotărârea din 21 iulie 2005, Coname, C‑231/03, Rec., p. I‑7287, punctele 16-19). Fără
         a implica în mod necesar o obligație de a lansa o cerere de ofertă, această obligație de transparență impune autorității concedente
         să garanteze, în favoarea oricărui concesionar potențial, un nivel de publicitate suficient care să permită asigurarea unui
         mediu concurențial în domeniul concesiunii de servicii publice, precum și controlul imparțialității procedurilor de atribuire
         (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Telaustria și Telefonadress, punctul 62, precum și Coname, punctul 21).

      26      Cu toate acestea, aplicarea normelor enunțate la articolele 12 CE, 43 CE și 49 CE, precum și a principiilor generale a căror
         expresie specifică o reprezintă acestea, este exclusă dacă, în același timp, controlul exercitat de autoritatea publică concedentă
         asupra entității concesionare este analog celui pe care această autoritate îl exercită asupra propriilor servicii și dacă
         această entitate desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu autoritatea sau autoritățile care o dețin (a se
         vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Teckal, punctul 50, și Parking Brixen, punctul 62).

      27      În ceea ce privește a doua dintre aceste condiții, instanța națională a precizat în decizia de trimitere că Brutélé desfășoară
         partea cea mai importantă a activității sale cu afiliații săi. Prin urmare, rămâne să se examineze domeniul de aplicare al
         primei condiții, și anume cea potrivit căreia autoritatea sau autoritățile publice concedente trebuie să exercite asupra entității
         concesionare un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii.

      28      Pentru a aprecia dacă o autoritate publică concedentă exercită asupra entității concesionare un control analog celui pe care
         îl exercită asupra propriilor servicii, trebuie să se țină seama de ansamblul dispozițiilor legislative și de împrejurările
         relevante. Trebuie să rezulte din această examinare că entitatea concesionară în cauză este supusă unui control care permite
         autorității publice concedente să influențeze deciziile entității respective. Trebuie să fie vorba despre o posibilitate de
         influență determinantă atât asupra obiectivelor strategice, cât și asupra deciziilor importante ale acestei entități (a se
         vedea în acest sens Hotărârea Parking Brixen, citată anterior, punctul 65, și Hotărârea din 11 mai 2006, Carbotermo și Consorzio
         Alisei, C‑340/04, Rec., p. I‑4137, punctul 36).

      29      Printre împrejurările relevante care se desprind din decizia de trimitere trebuie să se considere, în primul rând, deținerea
         capitalului entității concesionare, în al doilea rând, componența organelor de decizie ale acesteia și, în al treilea rând,
         întinderea competențelor recunoscute consiliului său de administrație.

      30      Cu privire la prima dintre aceste împrejurări, trebuie amintit că este exclus ca o autoritate publică concedentă să poată
         exercita asupra unei entități concesionare un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii dacă o întreprindere
         privată deține o participație la capitalul acestei entități (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt
         Halle și RPL Lochau, C‑26/03, Rec., p. I‑1, punctul 49).

      31      În schimb, împrejurarea că autoritatea publică concedentă deține, împreună cu alte autorități publice, totalitatea capitalului
         unei societăți concesionare sugerează, fără a fi decisivă, că această autoritate publică exercită asupra acestei societăți
         un control analog celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii (Hotărârea Carbotermo și Consorzio Alisei, citată anterior,
         punctul 37, și Hotărârea din 19 aprilie 2007, Asemfo, C‑295/05, Rep., p. I‑2999, punctul 57).

      32      Rezultă din decizia de trimitere că, în cauza principală, entitatea concesionară este o societate cooperativă intercomunală
         ai cărei afiliați sunt comune, precum și o asociație intercomunală care regrupează ea însăși exclusiv comune și că aceasta
         nu este deschisă afiliaților privați.

      33      În al doilea rând, după cum reiese din dosar, consiliul de administrație al Brutélé este compus din reprezentanți ai comunelor
         afiliate, numiți de adunarea generală, care este ea însăși compusă din reprezentanți ai comunelor afiliate. Aceștia sunt desemnați,
         potrivit articolului 12 din Legea privind asociațiile intercomunale, de consiliul comunal al fiecărei comune dintre consilieri,
         primar și consilierii comunali ai primarului.

      34      Împrejurarea că organele de decizie ale Brutélé sunt compuse din delegați ai autorităților publice care îi sunt afiliate indică
         faptul că aceste autorități controlează organele de decizie ale Brutélé și sunt astfel în măsură să exercite o influență determinantă
         atât asupra obiectivelor strategice, cât și asupra deciziilor importante ale acesteia.

      35      În al treilea rând, după cum reiese din dosar, consiliul de administrație al Brutélé exercită competențele cele mai întinse.
         Acesta stabilește în special tarifele. Are, în plus, posibilitatea, dar nu și obligația, de a delega consiliilor de sector
         sau de subsector rezolvarea anumitor probleme specifice acestor sectoare sau subsectoare.

      36      Se pune întrebarea dacă Brutélé a dobândit astfel o orientare spre piață și o marjă de autonomie care ar periclita controlul
         exercitat de autoritățile publice care îi sunt afiliate.

      37      În această privință, trebuie arătat că Brutélé s‑a constituit nu sub forma unei societăți pe acțiuni sau a unei societăți
         anonime susceptibile să urmărească obiective independent de acționarii săi, ci sub forma unei societăți cooperative intercomunale
         reglementate de Legea privind asociațiile intercomunale. În plus, în temeiul articolului 3 din această lege, asociațiile intercomunale
         nu au caracter comercial.

      38      Pare să reiasă din această lege, completată de statutele Brutélé, că obiectivul statutar al acesteia este realizarea misiunii
         de interes comunal pentru îndeplinirea căreia a fost creată și că aceasta nu urmărește niciun interes distinct de cel al autorităților
         publice care îi sunt afiliate.

      39      Sub rezerva verificării faptelor de către instanța de trimitere, rezultă că, în pofida întinderii competențelor recunoscute
         consiliului său de administrație, Brutélé nu se bucură de o marjă de autonomie care să excludă exercitarea asupra sa, de către
         comunele care îi sunt afiliate, a unui control analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii.

      40      Aceste considerații se aplică a fortiori în cazul în care deciziile în legătură cu activitățile societății cooperative intercomunale sunt luate de consiliile de sector
         sau de subsector în limitele delegațiilor pe care consiliul de administrație le acordă acestora. Într‑adevăr, atunci când
         una sau mai multe comune afiliate sunt recunoscute ca alcătuind un sector sau un subsector al activității acestei societăți,
         controlul pe care aceste comune sunt susceptibile să îl exercite asupra problemelor delegate consiliilor de sector sau de
         subsector este și mai strict decât cel pe care îl exercită împreună cu toți afiliații în cadrul organelor plenare ale respectivei
         societăți.

      41      Rezultă din cele ce precedă că, sub rezerva verificării de către instanța de trimitere a faptelor în ceea ce privește marja
         de autonomie de care se bucură societatea cooperativă intercomunală în cauză, în împrejurări precum cele din acțiunea principală,
         controlul exercitat, prin intermediul organelor statutare, de către autoritățile publice afiliate la o astfel de societate
         cooperativă intercomunală asupra deciziilor luate de aceasta poate fi considerat ca permițând autorităților respective să
         exercite asupra acestei societăți un control analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii.

      42      În consecință, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare după cum urmează:

      –        Articolele 43 CE și 49 CE, principiile egalității și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, precum și obligația
         de transparență care rezultă din acestea nu se opun atribuirii de către o autoritate publică, fără a asigura condiții concurențiale,
         a unei concesiuni de servicii publice către o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități publice,
         din moment ce aceste autorități publice exercită asupra societății menționate un control analog celui pe care îl exercită
         asupra propriilor servicii, iar societatea respectivă desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu aceste autorități
         publice.

      –        Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere a faptelor în ceea ce privește marja de autonomie de care se bucură
         societatea în cauză, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, în care deciziile privind activitățile unei societăți
         cooperative intercomunale deținute exclusiv de autorități publice sunt luate de organele statutare ale acestei societăți,
         compuse din reprezentanți ai autorităților publice afiliate, controlul exercitat asupra acestor decizii de către autoritățile
         publice respective poate fi considerat ca permițând acestora din urmă să exercite asupra societății menționate un control
         analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii.

       Cu privire la a treia întrebare
      43      Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în cazul în
         care o autoritate publică se afiliază la o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități publice,
         cu scopul de a‑i transfera gestiunea unui serviciu public, controlul pe care autoritățile afiliate la această societate îl
         exercită asupra acesteia trebuie, pentru a fi calificat drept analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii,
         să fie exercitat individual de fiecare dintre aceste autorități publice sau poate fi exercitat împreună de acestea, hotărând,
         dacă este cazul, cu majoritate.

      44      Pe de o parte, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, în cazul în care o entitate concesionară este deținută
         de mai multe autorități publice, condiția privind partea cea mai importantă a activității acestei entități poate fi îndeplinită
         dacă se ia în considerare activitatea pe care această entitate o realizează cu ansamblul acestor autorități (a se vedea în
         acest sens Hotărârea Carbotermo și Consorzio Alisei, citată anterior, punctele 70 și 71, și Hotărârea Asemfo, citată anterior,
         punctul 62).

      45      Ar fi consecvent cu raționamentul care stă la baza acestei jurisprudențe să se considere că îndeplinirea condiției privind
         controlul pe care îl exercită autoritățile publice poate fi realizată de asemenea dacă se ține seama de controlul asupra entității
         concesionare exercitat împreună de autoritățile publice care o dețin.

      46      Potrivit cerințelor jurisprudenței, controlul exercitat asupra entității concesionare de către o autoritate publică concedentă
         trebuie să fie analog celui pe care această autoritate îl exercită asupra propriilor servicii, dar nu trebuie să fie identic
         în toate privințele cu acesta (a se vedea în acest sens Hotărârea Parking Brixen, citată anterior, punctul 62). Este necesar
         ca acest control exercitat asupra entității concesionare să fie efectiv, dar nu este indispensabil ca acesta să fie individual.

      47      Pe de altă parte, în cazul în care mai multe autorități publice aleg să își îndeplinească misiunile de serviciu public apelând
         la o entitate concesionară comună, este exclus în mod normal ca una dintre aceste autorități, cu excepția cazului în care
         deține o participație majoritară în această entitate, să exercite singură un control determinant asupra deciziilor acesteia
         din urmă. A impune caracterul individual al controlului exercitat de o autoritate publică în astfel de cazuri ar avea drept
         efect impunerea recurgerii la o procedură concurențială în cele mai multe dintre cazurile în care o autoritate publică ar
         intenționa să se afilieze la o grupare compusă din alte autorități publice, cum ar fi o societate cooperativă intercomunală.

      48      Or, un asemenea rezultat nu ar fi conform cu sistemul de norme comunitare în materie de achiziții publice și de concesiuni.
         Într‑adevăr, se admite că o autoritate publică are posibilitatea de a îndeplini sarcinile de interes public care îi revin
         prin propriile mijloace, administrative, tehnice și de altă natură, fără a fi obligată să apeleze la entități externe care
         nu aparțin serviciilor sale (Hotărârea Stadt Halle și RPL Lochau, citată anterior, punctul 48).

      49      Această posibilitate a autorităților publice de a recurge la propriile mijloace pentru a‑și îndeplini misiunile de serviciu
         public poate fi exercitată în colaborare cu alte autorități publice (a se vedea în acest sens Hotărârea Asemfo, citată anterior,
         punctul 65).

      50      Așadar, trebuie să se admită că, în cazul în care mai multe autorități publice dețin o entitate concesionară căreia îi încredințează
         îndeplinirea uneia dintre misiunile lor de serviciu public, controlul pe care aceste autorități publice îl exercită asupra
         acestei entități poate fi exercitat împreună de acestea din urmă.

      51      Fiind vorba despre un organ colegial, procedura utilizată pentru luarea deciziilor, în special recurgerea la majoritate, este
         lipsită de relevanță.

      52      Această concluzie nu a fost infirmată de Hotărârea Coname, citată anterior. Desigur, Curtea a considerat, în această hotărâre,
         că o participare de 0,97 % este atât de redusă încât nu este de natură să permită unei comune să exercite controlul asupra
         concesionarului care gestionează un serviciu public (a se vedea Hotărârea Coname, citată anterior, punctul 24). Cu toate acestea,
         la acest punct din hotărârea menționată, Curtea nu avea în vedere problema dacă un astfel de control putea fi exercitat împreună.

      53      În rest, într‑o hotărâre ulterioară, și anume Hotărârea Asemfo, citată anterior, (punctele 56-61), Curtea a admis că, în anumite
         împrejurări, condiția privind controlul exercitat de autoritatea publică poate fi îndeplinită în cazul în care o astfel de
         autoritate publică nu deține decât 0,25 % din capitalul unei întreprinderi publice.

      54      În consecință, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că, în cazul în care o autoritate publică se afiliază la o societate
         cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități publice, cu scopul de a‑i transfera gestiunea unui serviciu
         public, controlul pe care autoritățile afiliate la respectiva societate îl exercită asupra acesteia, pentru a fi calificat
         drept analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii, poate fi exercitat împreună de autoritățile menționate,
         hotărând, dacă este cazul, cu majoritate.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      55      Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
         este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
         observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

      Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
      1)      Articolele 43 CE și 49 CE, principiile egalității și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate, precum și obligația
            de transparență care rezultă din acestea nu se opun atribuirii de către o autoritate publică, fără a asigura condiții concurențiale,
            a unei concesiuni de servicii publice către o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități publice,
            din moment ce aceste autorități publice exercită asupra societății menționate un control analog celui pe care îl exercită
            asupra propriilor servicii, iar societatea respectivă desfășoară partea cea mai importantă a activității sale cu aceste autorități
            publice.
      2)      Sub rezerva verificării de către instanța de trimitere a faptelor în ceea ce privește marja de autonomie de care se bucură
            societatea în cauză, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, în care deciziile privind activitățile unei societăți
            cooperative intercomunale deținute exclusiv de autorități publice sunt luate de organele statutare ale acestei societăți,
            compuse din reprezentanți ai autorităților publice afiliate, controlul exercitat asupra acestor decizii de către autoritățile
            publice respective poate fi considerat ca permițând acestora din urmă să exercite asupra societății menționate un control
            analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor servicii.
      3)      În cazul în care o autoritate publică se afiliază la o societate cooperativă intercomunală ai cărei afiliați sunt toți autorități
            publice, cu scopul de a‑i transfera gestiunea unui serviciu public, controlul pe care autoritățile afiliate la respectiva
            societate îl exercită asupra acesteia, pentru a fi calificat drept analog celui pe care acestea îl exercită asupra propriilor
            servicii, poate fi exercitat împreună de autoritățile menționate, hotărând, dacă este cazul, cu majoritate.
      Semnături
      * Limba de procedură: franceza.


Hotărârea Curții din data de 7 mai 1987. # Comisia Comunităților Europene împotriva Regatului Belgiei. # Cauza 186/85.


Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 26 februarie 2015.#Costa Crociere SpA împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).#Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SAMSARA – Marca comunitară verbală anterioară SAMSARA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.#Cauza T-388/13.


title: Hotărârea Curții (camera a șaptea) din 17 octombrie 2013. # Isdin SA împotriva Bial-Portela & Cª SA. # Recurs - Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cererea de înregistrare a mărcii comunitare verbale ZEBEXIR - Marca verbală anterioară ZEBINIX - Motive relative de refuz - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Obligația de motivare. # Cauza C-597/12 P.

text:
         HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
      17 octombrie 2013 (
            *1
         )
      „Recurs — Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cererea de înregistrare a mărcii comunitare verbale ZEBEXIR — Marca verbală anterioară ZEBINIX — Motive relative de refuz — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Obligația de motivare”
      În cauza C‑597/12 P,
      având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție al Uniunii Europene, introdus la 18 decembrie 2012,

         Isdin SA, cu sediul în Barcelona (Spania), reprezentată de G. Marín Raigal și de P. López Ronda, abogados,
      recurentă,
      celelalte părți în proces fiind:

         Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de P. Geroulakos, în calitate de agent,
      pârât în primă instanță,

         Bial‑Portela & Ca SA, cu sediul în São Mamede do Coronado (Portugalia),
      reclamantă în primă instanță,
      CURTEA (Camera a șaptea),
      compusă din domnii G. Arestis, președinte de cameră, J.‑C. Bonichot și A. Arabadjiev (raportor), judecători,
      avocat general: domnul P. Cruz Villalón,
      grefier: domnul A. Calot Escobar,
      având în vedere procedura scrisă,
      având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
      pronunță prezenta

         Hotărâre

               1

               Prin recursul formulat, Isdin SA (denumită în continuare „Isdin”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 9 octombrie 2012, Bial‑Portela/OAPI – Isdin (ZEBEXIR) (T‑366/11, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care s‑a anulat Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 6 aprilie 2011 (cauza R 1212/2009‑1) privind o procedură de opoziție între Bial‑Portela & Ca SA (denumită în continuare „Bial‑Portela”) și Isdin (în continuare „decizia în litigiu”).

         Istoricul cauzei

               2

               Istoricul cauzei este rezumat la punctele 1-9 din hotărârea atacată, după cum urmează:

                        „1

                        La 4 aprilie 2008, [Isdin] a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la [OAPI], potrivit Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)]. Cererea privea înregistrarea semnului verbal ZEBEXIR.

                        2

                        Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea fac parte din clasele 3 și 5 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor, din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare (denumit în continuare «Aranjamentul de la Nisa»), și corespund următoarei descrieri:

                                 —

                                 clasa 3: «Înălbitori și alte preparate pentru spălare; preparate pentru curățare, lustruire, degresare și preparate abrazive; săpunuri; parfumerie, uleiuri esențiale, cosmetice, loțiuni pentru păr; pastă de dinți»;

                                 —

                                 clasa 5: «Produse farmaceutice și de uz veterinar; produse sanitare de uz medical; substanțe dietetice de uz medical, alimente pentru sugari; plasturi, materiale de pansat; materiale pentru plombarea dinților și pentru amprente dentare; dezinfectanți; produse pentru distrugerea dăunătorilor; fungicide, erbicide».

                        3

                        Cererea de înregistrare a unei mărci comunitare a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 24/2008 din 16 iunie 2008.

                        4

                        La 9 septembrie 2008, [Bial‑Portela] a formulat opoziție la înregistrarea mărcii solicitate, în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009].

                        5

                        Opoziția era întemeiată pe marca comunitară verbală anterioară ZEBINIX, depusă la 28 octombrie 2003 și înregistrată la 14 martie 2005 pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 42 care corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:

                                 —

                                 clasa 3: «Înălbitori și alte preparate pentru spălare; preparate pentru curățare, lustruire, degresare și preparate abrazive; săpunuri; parfumerie, uleiuri esențiale, cosmetice, loțiuni pentru păr; pastă de dinți»;

                                 —

                                 clasa 5: «Produse farmaceutice, de uz veterinar și igienice; substanțe dietetice de uz medical, alimente pentru sugari; plasturi, materiale de pansat; materiale pentru plombarea dinților și pentru amprente dentare; dezinfectanți; produse pentru distrugerea dăunătorilor; fungicide, erbicide»;

                                 —

                                 clasa 42: «Servicii în domeniile științei și tehnologiei, ca și cercetarea și proiectarea aferente; servicii de analiză și cercetare industrială».

                        6

                        Opoziția era îndreptată împotriva tuturor produselor pentru care se solicitase înregistrarea.

                        7

                        Prin Decizia din 3 septembrie 2009, divizia de opoziție a respins opoziția în privința tuturor produselor, apreciind că nu exista niciun risc de confuzie între semne, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.

                        8

                        La 13 octombrie 2009, [Bial‑Portela] a formulat o cale de atac la OAPI, în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009, împotriva deciziei diviziei de opoziție.

                        9

                        Prin [decizia în litigiu], Camera întâi de recurs a OAPI a respins în totalitate opoziția formulată de [Bial‑Portela]. Aceasta a considerat, în special, că publicul relevant era constituit din ansamblul consumatorilor din Uniunea Europeană și că produsele desemnate prin marca anterioară și cele desemnate prin marca solicitată erau identice. Camera de recurs a apreciat că, în pofida elementelor comune, în special prima silabă și primele trei litere, impresiile fonetice și vizuale globale produse de semnele în cauză erau diferite. Camera de recurs a considerat că, întrucât compararea conceptuală nu influența aprecierea similitudinii semnelor, diferențele vizuale și fonetice erau suficient de relevante pentru a exclude un risc de confuzie chiar și în cazul produselor identice.”

         Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată

               3

               Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 6 iulie 2011, Bial‑Portela a formulat o acțiune având ca obiect, pe de o parte, anularea deciziei în litigiu și, pe de altă parte, obligarea OAPI să refuze înregistrarea mărcii în cauză.

               4

               În susținerea acțiunii formulate, Bial‑Portela a invocat un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.

               5

               Prin hotărârea atacată, Tribunalul, pe de o parte, a statuat că cererea de somație formulată de Bial‑Portela era inadmisibilă și, pe de altă parte, a admis motivul unic al acțiunii și a anulat decizia în litigiu. În această privință, Tribunalul a considerat, în special:

                        —

                        la punctul 18 din hotărârea menționată, că publicul relevant este reprezentat de consumatorul mediu din Uniune, normal informat și suficient de atent și de avizat;

                        —

                        la punctul 19 din aceeași hotărâre, că produsele desemnate de mărcile în cauză sunt identice;

                        —

                        la punctele 26 și 27 din hotărârea atacată, că diferențele pe plan vizual create de părțile centrale și de cele finale ale semnelor în conflict nu sunt suficiente pentru a neutraliza impresia de similitudine creată de partea inițială, comună acestor semne, și că, astfel, contrar celor reținute de camera de recurs, semnele respective, privite în ansamblu, sunt similare din punct de vedere vizual;

                        —

                        la punctele 32-34 din hotărârea menționată, că prima silabă este identică în cele două mărci în cauză, că silabele următoare sunt diferite, dar apropiate ca sonoritate și că ultimele silabe sunt distincte, dar conțin literele comune „i” și „x”, dintre care a doua are un sunet care poate fi recunoscut în mod clar; că, astfel, apreciate global, diferențele fonetice existente între mărcile în cauză nu permit înlăturarea unui anumit nivel de similitudine fonetică;

                        —

                        la punctul 35 din aceeași hotărâre, că niciunul dintre cele două semne în conflict nu are semnificație în limbile pertinente și că, astfel, compararea conceptuală nu prezintă relevanță pentru compararea acestor semne.

               6

               În ceea ce privește, mai precis, aprecierea globală a riscului de confuzie, Tribunalul s‑a pronunțat la punctul 40 din hotărârea atacată după cum urmează:
               „Or, contrar celor constatate de camera de recurs, semnele în conflict prezintă un grad mediu de similitudine, în special pe plan vizual. În acest context, trebuie să se țină seama și de faptul că produsele care fac parte din clasa 3 și o mare parte a produselor care fac parte din clasa 5 (și anume alimentele pentru sugari, materialele de pansat, dezinfectanții, produsele pentru distrugerea dăunătorilor, fungicidele și erbicidele) desemnate de mărcile în conflict sunt, în mod normal, expuse și vândute în supermarketuri și, în consecință, sunt alese de clienți după o examinare vizuală a ambalajului, ceea ce implică faptul că similitudinea vizuală a semnelor are o importanță specială. Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că există un risc de confuzie între marca solicitată și marca anterioară.”

         Concluziile părților

               7

               Isdin și OAPI solicită Curții anularea hotărârii atacate și obligarea Bial‑Portela la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul recursului. Isdin solicită, în plus, Curții să confirme decizia în litigiu, în măsura în care prin aceasta s‑a respins în totalitate opoziția formulată de Bial‑Portela.

         Cu privire la recurs

               8

               Isdin invocă, în esență, cinci motive împotriva hotărârii atacate, întemeiate pe denaturarea deciziei în litigiu, pe denaturarea faptelor, pe încălcarea dreptului la apărare și pe două încălcări ale articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009. În memoriul în răspuns la comunicarea recursului, OAPI susține al doilea și al cincilea motiv, calificându‑l, totodată, pe cel de al cincilea drept o încălcare de către Tribunal a obligației de motivare.

               9

               Trebuie analizat, în primul rând, cel de al cincilea motiv invocat de Isdin în susținerea recursului.

         Argumentele părților

               10

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, Isdin susține că Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 prin faptul că, la punctul 40 din hotărârea atacată, nu a aplicat în mod corect jurisprudența referitoare la aprecierea globală a riscului de confuzie.

               11

               În această privință, Isdin arată că Tribunalul a considerat că similitudinea semnelor pe plan vizual era importantă pentru anumite produse din clasa 5 în sensul Aranjamentului de la Nisa desemnate de marca a cărei înregistrare era solicitată, dar că ea nu prezenta importanță pentru alte produse, și a concluzionat că exista un risc de confuzie întemeiat pe această similitudine vizuală pentru toate produsele din clasa respectivă desemnate de marca menționată.

               12

               Or, potrivit Isdin, Tribunalul nu a menționat importanța sau lipsa de importanță a similitudinii vizuale în privința celorlalte produse din clasa 5 vizate de marca a cărei înregistrare era solicitată, astfel încât concluzia privind riscul de confuzie nu poate fi considerată ca incluzând aceste produse. Prin urmare, Tribunalul ar fi procedat la examinarea riscului de confuzie între mărcile în cauză fără a ține seama de toți factorii pertinenți în speță.

               13

               OAPI își însușește raționamentul dezvoltat de Isdin. Acesta precizează că, presupunând chiar că raționamentul Tribunalului era corect și pertinent în privința produselor vizate în mod expres de Tribunal, acest raționament nu era nici corect, nici pertinent în ceea ce privește celelalte produse din clasa 5 în sensul Aranjamentului de la Nisa, respectiv „produsele farmaceutice, de uz veterinar și igienice, substanțele dietetice de uz medical, plasturii, materialele pentru plombarea dinților și pentru amprente dentare”, care nu sunt comercializate în supermarketuri, ci în farmacii, unde similitudinea vizuală nu ar prezenta importanță.

               14

               În consecință, OAPI apreciază că, pentru o parte semnificativă a produselor cuprinse în clasa 5 menționată, singura motivare din hotărârea atacată în privința aprecierii globale a riscului de confuzie este aceea că „semnele în conflict prezintă un grad mediu de similitudine, în special pe plan vizual”. Or, o astfel de motivare ar fi prea generală și abstractă și, prin urmare, insuficientă pentru a explica motivul pentru care acest grad mediu de similitudine poate induce în eroare consumatorii în privința originii produselor în discuție. Astfel, OAPI concluzionează că hotărârea atacată este nemotivată în privința riscului de confuzie.

         Aprecierea Curții

               15

               Trebuie să se constate de la bun început că, prin intermediul celui de al cincilea motiv formulat, Isdin solicită în realitate Curții, astfel cum a arătat în mod întemeiat OAPI, să sancționeze lipsa de motivare pe care Tribunalul a săvârșit‑o cu prilejul aplicării articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.

               16

               În conformitate cu această dispoziție, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea unei mărci atunci când, din cauza identității sau a asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau a asemănării produselor sau a serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie în percepția publicului de pe teritoriul în care este protejată marca anterioară.

               17

               În această privință, reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că constituie un risc de confuzie, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, riscul ca publicul să creadă că produsele sau serviciile în cauză provin de la aceeași întreprindere sau, eventual, de la întreprinderi legate din punct de vedere economic (a se vedea Hotărârea din 12 iunie 2007, OAPI/Shaker, C-334/05 P, Rep., p. I-4529, punctul 33, Hotărârea din 20 septembrie 2007, Nestlé/OAPI, C‑193/06 P, punctul 32, și Hotărârea din 16 iunie 2011, Union Investment Privatfonds/UniCredito Italiano, C-317/10 P, Rep., p. I-5471, punctul 53).

               18

               Existența unui risc de confuzie în percepția publicului trebuie să fie apreciată în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți din cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL, C-251/95, Rec., p. I-6191, punctul 22, și Hotărârile citate anterior OAPI/Shaker, punctul 34, și Nestlé/OAPI, punctul 33).

               19

               Potrivit unei jurisprudențe de asemenea constante a Curții, aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, auditivă sau conceptuală a mărcilor în cauză, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante. Percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul mediu al produselor sau al serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului amintit. În această privință, consumatorul mediu percepe o marcă în mod normal ca un tot și nu face o examinare a diferitelor detalii ale acesteia (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior SABEL, punctul 23, OAPI/Shaker, punctul 35, și Nestlé/OAPI, punctul 34).

               20

               În special, pentru a se aprecia gradul de similitudine existent între mărcile vizate, trebuie să se determine gradul lor de similitudine vizuală, auditivă, precum și conceptuală și, eventual, să se evalueze importanța care trebuie acordată acestor elemente diferite, ținând cont de categoria de produse sau de servicii în cauză și de condițiile în care sunt comercializate (Hotărârea OAPI/Shaker, citată anterior, punctul 36, și Hotărârea din 24 martie 2011, Ferrero/OAPI, C-552/09 P, Rep., p. I-2063, punctul 85).

               21

               În plus, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, obligația de motivare a hotărârilor, care revine Tribunalului în temeiul articolului 36 și al articolului 53 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, nu îi impune acestuia să prezinte o motivare care să urmeze în mod exhaustiv și unul câte unul toate argumentele prezentate de părțile în litigiu. Prin urmare, motivarea poate fi implicită, cu condiția de a permite persoanelor interesate să cunoască motivele pe care se întemeiază Tribunalul, iar Curții, să dispună de elemente suficiente pentru a‑și exercita controlul în cadrul recursului (a se vedea în special Hotărârea din 21 decembrie 2011, A2A/Comisia, C‑320/09 P, punctul 97).

               22

               În speță, din hotărârea atacată și, în special, din cuprinsul punctului 40 din aceasta reiese că Tribunalul a luat în considerare, în vederea aprecierii gradului de similitudine existent între mărcile în cauză, condițiile de comercializare care, în opinia sa, predomină în ceea ce privește alimentele pentru sugari, materialele de pansat, dezinfectanții, precum și produsele pentru distrugerea dăunătorilor, fungicidele și erbicidele din clasa 5 în sensul Aranjamentului de la Nisa.

               23

               Cu toate acestea, chiar presupunând că respectivele condiții de comercializare predomină în mod real în cazul acestor produse, fapt contestat în detaliu atât de Isdin, cât și de OAPI, trebuie să se constate că o astfel de apreciere lipsește în ceea ce privește celelalte produse din clasa 5 vizate de cererea de înregistrare a unei mărci în cauză, astfel cum arată în mod întemeiat Isdin și OAPI.

               24

               Astfel, reiese din modul de redactare a punctului 40 din hotărârea atacată, întrucât acesta se referă în mod exclusiv la „o mare parte a produselor care fac parte din clasa 5 (și anume, alimentele pentru sugari, materialele de pansat, dezinfectanții, produsele pentru distrugerea dăunătorilor, fungicidele și erbicidele)”, că Tribunalul nu a extins raționamentul urmat în cazul produselor astfel enumerate la celelalte produse din clasa respectivă. Or, Tribunalul a anulat, totuși, decizia în litigiu pentru toate produsele din clasa 5 din Aranjamentul de la Nisa.

               25

               Din jurisprudența Curții rezultă că examinarea motivelor de refuz trebuie să se facă distinct pentru fiecare dintre produsele sau serviciile pentru care se solicită înregistrarea mărcii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 februarie 2007, BVBA Management, Training en Consultancy, C-239/05, Rep., p. I-1455, punctul 34).

               26

               Desigur, Curtea a admis că dacă același motiv de refuz este invocat pentru o categorie sau pentru un grup de produse sau servicii, motivarea poate fi generală pentru toate produsele sau serviciile respective (a se vedea în acest sens Hotărârea BVBA Management, Training en Consultancy, citată anterior, punctul 37, și Ordonanța din 21 martie 2012, Fidelio/OAPI, C‑87/11 P, punctul 43).

               27

               Cu toate acestea, o astfel de posibilitate nu privește decât produse și servicii care prezintă o legătură suficient de directă și de concretă între ele pentru a forma o categorie sau un grup de produse sau de servicii suficient de omogen. Simplul fapt că produsele sau serviciile vizate sunt din aceeași clasă în sensul Aranjamentului de la Nisa nu este suficient pentru a constata o astfel de omogenitate, întrucât aceste clase cuprind deseori o mare varietate de produse sau de servicii care nu prezintă obligatoriu o astfel de legătură suficient de directă și de concretă între ele (a se vedea în acest sens Ordonanța din 18 martie 2010, CFCMCEE/OAPI, C-282/09 P, Rep., p. I-2395, punctul 40).

               28

               În speță, Tribunalul a operat el însuși o distincție între produsele care fac parte din aceeași clasă în sensul Aranjamentului de la Nisa, în funcție de condițiile de comercializare a acestora. Prin urmare, îi revenea obligația de a‑și motiva decizia în raport cu fiecare dintre grupele de produse pe care le‑a constituit în interiorul clasei respective.

               29

               Întrucât o astfel de motivare lipsește în ceea ce privește produsele din clasa 5, altele decât cele enumerate la punctul 40 din hotărârea atacată, și anume alimentele pentru sugari, materialele de pansat, dezinfectanții, precum și produsele pentru distrugerea dăunătorilor, fungicidele și erbicidele, această hotărâre nu permite persoanelor interesate să cunoască motivele pe care își întemeiază Tribunalul, în această privință, anularea deciziei în litigiu, nici Curții, să dispună de elemente suficiente pentru a‑și exercita controlul în cadrul prezentului recurs.

               30

               În aceste condiții, fără să fie necesară examinarea celorlalte motive invocate de Isdin în susținerea recursului, urmează ca acesta să fie admis și hotărârea atacată să fie anulată.

               31

               Potrivit articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții, aceasta poate, în cazul în care anulează hotărârea Tribunalului, fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul, atunci când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia. În speță, trebuie constatat că litigiul nu este în stare de judecată.

               32

               În consecință, se impune trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.

               Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară și hotărăște:

                           1)

                           Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 9 octombrie 2012, Bial‑Portela/OAPI – Isdin (ZEBEXIR) (T‑366/11).

                           2)

                           Trimite cauza spre rejudecare la Tribunalul Uniunii Europene.

                           3)

                           Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

                     Semnături

            (
            *1
         )	Limba de procedură: engleza.