title: Cauza T-379/11: Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Hüttenwerke Krupp Mannesmann și alții/Comisia

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/55

         Acțiune introdusă la 21 iulie 2011 — Hüttenwerke Krupp Mannesmann și alții/Comisia
   (Cauza T-379/11)
   2011/C 269/122
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (Duisburg, Germania), ROGESA Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Germania), Salzgitter Flachstahl GmbH (Salzgitter, Germania), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Germania), voestalpine Stahl GmbH (Linz, Austria) (reprezentanți: S. Altenschmidt și C. Dittrich, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului [C(2011) 772, JO L 130, p. 1];

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele contestă Decizia Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1). Acestea solicită anularea deciziei în totalitate.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 10a din Directiva 2003/87/CE (2) în cazul produsului de referință pentru minereu sinterizat

         Reclamantele invocă nelegalitatea condițiilor privind produsul de referință care figurează în anexa I la decizia atacată.

               —

               Incompatibilitatea cu articolul 10a alineatul (2) din Directiva 2003/87
               Reclamantele susțin că stabilirea produsului de referință pentru minereul sinterizat încalcă articolul 10a alineatul (2) din Directiva 2003/87 întrucât, pentru a determina performanța medie a primelor 10 % dintre cele mai eficiente instalații dintr-un sector, respectiv dintr-un subsector din Uniunea Europeană, Comisia a utilizat o instalație de producție de pelete ca punct de plecare pentru stabilirea acestui produs de referință. Or, peletele sunt produse diferite de minereul sinterizat, iar instalațiile de producție a peletelor nu ar putea fi așadar luate în considerare pentru a determina primele 10 % dintre cele mai eficiente instalații de sinterizare.

               —

               Incompatibilitatea cu articolul 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87
               Stabilirea produsului de referință pentru minereul sinterizat este incompatibilă și cu articolul 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87 întrucât Comisia a rectificat unele date cu ocazia stabilirii produsului de referință pentru minereul sinterizat. Această rectificare nu este conformă cu criteriile de definire a produsului de referință prevăzute la articolul 10a alineatul (1) din Directiva 2003/87.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 10 din Directiva 2003/87 în cazul produsului de referință pentru metal lichid

         În mod similar, stabilirea produsului de referință pentru metal lichid încalcă articolul 10a din Directiva 2003/87 întrucât Comisia nu a luat în considerare conținutul complet de carbon al gazelor reziduale care se degajă în timpul producției de fier și de oțel incluzând utilizarea acestora la producția de energie electrică, ci a aplicat deduceri în valoare de aproximativ 25 %. Din modul de redactare a articolului 10a alineatul (1) al treilea paragraf a doua teză din Directiva 2003/87, din economia generală, precum și din finalitatea și din interpretarea istorică a acesteia rezultă că Comisia nu ar fi abilitată să efectueze astfel de deduceri.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare prevăzute la articolul 296 al doilea paragraf TFUE

         Reclamantele susțin de asemenea că Comisia nu a motivat în mod suficient decizia. În opinia acestora, motivarea privind stabilirea produsului de referință este insuficientă. În egală măsură, nici rezervele exprimate de Comisie cu privire la eventuale denaturări ale concurenței nu sunt motivate în mod corespunzător, ceea ce constituie o încălcare a articolului 296 al doilea paragraf TFUE.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității

         Decizia atacată încalcă de asemenea principiul proporționalității în ceea ce privește stabilirea produselor de referință pentru minereul sinterizat și pentru metalul lichid.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament

         În plus, reclamantele invocă o încălcare a principiului egalității de tratament.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe necesitatea anulării deciziei în totalitate

         Reclamantele consideră că decizia ar trebui să fie anulată în totalitate întrucât anularea în parte a deciziei, limitată exclusiv la produsele de referință pentru minereul sinterizat și pentru metalul lichid, ar determina în mod automat aplicarea unei abordări alternative în privința alocării de cote cu titlu gratuit în temeiul dispozițiilor articolului 10 alineatul (2) litera (b) coroborat cu articolul 3 litera (c) din decizia atacată. Acest lucru ar genera pentru reclamante un rezultat și mai dezavantajos decât în situația în care s-ar aplica valorile de referință eronate ale Comisiei pentru minereul sinterizat și pentru metalul lichid.

      (1)  JO L 130, p. 1.

      (2)  Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza F-62/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din data de 13 februarie 2007 — Guarneri/Comisie (Funcționari — Remunerație — Alocații familiale — Alocație pentru creșterea copilului — Regulă pentru prevenirea cumulului aplicabilă alocațiilor naționale)

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (camera întâi) din data de 13 februarie 2007 — Guarneri/Comisie
   (Cauza F-62/06) (1)

   (Funcționari - Remunerație - Alocații familiale - Alocație pentru creșterea copilului - Regulă pentru prevenirea cumulului aplicabilă alocațiilor naționale)
   (2007/C 69/60)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Daniela Guarneri (Woluwe-Saint-Étienne, Belgia) (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)
   Obiectul cauzei
   Anularea, pe de o parte, a deciziei din 5 august 2005 a Comisiei care, în aplicarea regulii pentru prevenirea cumulului prevăzute de articolul 67 alineatul (2) din Statutul funcționarilor, procedează la deducerea pensiei de orfan belgiene din alocațiile familiale percepute de reclamantă și, pe de altă parte, a deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 14 februarie 2006 prin care a fost respinsă reclamația introdusă de reclamantă împotriva deciziei atacate.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează decizia din 5 august 2005 a Comisiei Comunităților Europene în ceea ce privește deducerea cuantumului pensiei de orfan belgiene percepute de dna Guarneri din alocația pentru creșterea copilului acordată acesteia.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Condamnă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006, p. 35.


title: Cauza C-399/10 P: Recurs introdus la 4 august 2010 de Bouygues SA și Bouygues Télécom SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) pronunțate la 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, Franța și alții/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/14

         Recurs introdus la 4 august 2010 de Bouygues SA și Bouygues Télécom SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) pronunțate la 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, Franța și alții/Comisia
   (Cauza C-399/10 P)
   ()
   2010/C 317/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Bouygues SA, Bouygues Télécom SA (reprezentanți: J. Vogel, F. Sureau, D. Theophile, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Republica Franceză, France Télécom SA, Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate de Tribunal la 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04;

               —

               rejudecarea cauzei, admiterea cererilor societăților Bouygues SA și Bouygues Télécom SA, și anume: 1) anularea articolului 1 din Decizia 2006/621/CE a Comisiei (1) numai în măsura în care prin acesta s-a refuzat în mod implicit, dar necesar, calificarea ca ajutor a declarațiilor statului francez din iulie, din septembrie și din octombrie 2002 și 2) anularea articolului 2 din decizie, această anulare conducând la obligarea statului francez să recupereze ajutorul constatat de la societatea France Télécom;

               —

               în subsidiar, în cazul în care Curtea ar considera că litigiul nu este în stare de judecată, trimiterea cauzei la Tribunal pentru a se pronunța din nou în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, ținând seama de punctul de vedere juridic al Curții;

               —

               obligarea Comisiei, a societății France Télécom și a statului francez la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Bouygues SA și Bouygues Télécom SA invocă două motive în susținerea recursului lor.
   Prin intermediul primului motiv, care cuprinde trei aspecte, recurentele invocă faptul că Tribunalul a comis o eroare de drept în măsura în care a confirmat analiza Comisiei potrivit căreia declarațiile statului francez din iulie, din septembrie și din octombrie 2002 nu constituiau, luate separat sau împreună, unul sau mai multe ajutoare de stat. Tribunalul ar fi încălcat astfel noțiunea de utilizare a resurselor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a statuat că declarațiile de susținere nu ar fi putut să implice o utilizare a resurselor publice decât cu condiția să precizeze forma și cuantumul susținerii preconizate, să fie de aplicare imediată și certă și să aibă caracter juridic obligatoriu (primul aspect). În plus, Tribunalul ar fi denaturat normele de drept național prezentate Comisiei atunci când acesta a indicat că aceste norme ar impune la rândul lor, pentru ca promisiunile să poată avea caracter obligatoriu, ca acestea să fie precise în privința condițiilor și a cuantumului susținerii promise, iar nu condiționate de o neîndeplinire a obligației de către debitor, în timp ce, în temeiul dreptului național, promiterea unui rezultat este suficientă pentru a angajarea autorului acesteia. Condiția legată de apariția unor dificultăți financiare nu s-ar opune unui angajament de garanție, iar faptul că statul se comportă astfel încât să creeze convingerea că va acționa într-un anumit fel este de natură să angajeze răspunderea acestuia (al doilea aspect). În sfârșit, Tribunalul ar fi încălcat noțiunea de utilizare a resurselor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a statuat că o asemenea utilizare nu ar putea decurge din reacția piețelor care implică obligația statului de a rezolva problemele de finanțare ale France Télécom (al treilea aspect).
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, care cuprinde două aspecte, recurentele invocă o eroare de drept comisă de Tribunal în ceea ce privește calificarea ca ajutor a împrumutului din partea acționarilor consimțit de statul francez sub forma deschiderii unei linii de credit de 9 miliarde de euro în decembrie 2002. În această privință, Bouygues și Bouygues Télécom arată, în primul rând, că Tribunalul a încălcat noțiunea de ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a statuat că avantajul care rezultă din anunțarea deschiderii unei linii de credit nu este suficient de legat de transferul resurselor care rezultă din această deschidere pentru a fi posibilă constatarea unui ajutor de stat. Recurentele invocă faptul că Tribunalul impune în mod greșit ca avantajul să fie același cu utilizarea resurselor.
   Recurentele invocă, în al doilea rând, faptul că Tribunalul ar fi încălcat noțiunea de avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE atunci când a considerat în mod distinct punerea la dispoziția France Télécom a sumei de 9 miliarde de euro pentru a considera că aceasta nu presupunea niciun avantaj propriu sub forma unei majorări a resurselor financiare pe care France Télécom le avea la dispoziție, fără a lua în considerare, pentru a aprecia existența acestui avantaj, efectul de liniștire ce rezulta din aceste măsuri.

      (1)  Decizia 2006/621/CE a Comisiei din 2. august 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franța în favoarea France Télécom (JO L 257, p. 11).


title: Cauza T-299/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 20 iunie 2008 — Leclercq/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Inacțiune din partea reclamantei — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/52

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 20 iunie 2008 — Leclercq/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-299/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Inacțiune din partea reclamantei - Nepronunțare asupra fondului’)
   (2008/C 209/93)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Sylvie Leclercq (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și P. Costa de Oliveira, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 27 iulie 2006, prin care s-a refuzat, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), acordarea accesului reclamantei la anumite documente.
   Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului.

               2)

               Doamna Sylvie Leclercq suportă propriile cheltuieli precum și pe cele efectuate de Comisie. Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 326, 3.12.2006.


title: Cauza T-103/10 P(R)-R): Ordonanța Președintelui Tribunalului din 28 aprilie 2010 — Parlamentul European/U ( „Măsuri provizorii — Funcție publică — Funcționari — Decizie de concediere — Ordonanța Președintelui Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene pronunțată într-o procedură referitoare la măsurile provizorii — Cerere de suspendare a executării — Nepronunțare asupra cererii” )

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/40

         Ordonanța Președintelui Tribunalului din 28 aprilie 2010 — Parlamentul European/U
   [Cauza T-103/10 P(R)-R)]
   („Măsuri provizorii - Funcție publică - Funcționari - Decizie de concediere - Ordonanța Președintelui Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene pronunțată într-o procedură referitoare la măsurile provizorii - Cerere de suspendare a executării - Nepronunțare asupra cererii”)
   2010/C 179/71
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și K. Zejdová, agenți)

      Pârât: U (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: F. Moyse și A. Salerno, avocați)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Ordonanței Președintelui Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene pronunțate la 18 decembrie 2009, U/Parlamentul European (F-92/09 R, nepublicată încă în Repertoriu)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de măsuri provizorii formulate de Parlamentul European.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-416/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo – Spania) – Mario Vital Pérez/Ayuntamiento de Oviedo (Trimitere preliminară – Politica socială – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolul 21 – Directiva 2000/78/CE – Articolul 2 alineatul (2), articolul 4 alineatul (1) și articolul 6 alineatul (1) – Discriminare pe motive de vârstă – Dispoziție națională – Condiții de recrutare a agenților poliției locale – Stabilire a vârstei maxime la 30 de ani – Justificări)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 13 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo – Spania) – Mario Vital Pérez/Ayuntamiento de Oviedo
      (Cauza C-416/13) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 21 - Directiva 2000/78/CE - Articolul 2 alineatul (2), articolul 4 alineatul (1) și articolul 6 alineatul (1) - Discriminare pe motive de vârstă - Dispoziție națională - Condiții de recrutare a agenților poliției locale - Stabilire a vârstei maxime la 30 de ani - Justificări)
      (2015/C 016/07)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Mario Vital Pérez

         Pârâtă: Ayuntamiento de Oviedo

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (2), articolul 4 alineatul (1) și articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care stabilește o vârstă maximă de 30 de ani pentru recrutarea agenților poliției locale.

         (1)  JO C 325, 9.11.2013.


title: Cauza T-576/12: Acțiune introdusă la 31 decembrie 2012 — Łaszkiewicz/OAPI — Capital Safety Group EMEA (PROTEKT)

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/27

         Acțiune introdusă la 31 decembrie 2012 — Łaszkiewicz/OAPI — Capital Safety Group EMEA (PROTEKT)
   (Cauza T-576/12)
   2013/C 108/71
   Limba în care a fost formulată acțiunea: polona

      Părțile

      Reclamant: Grzegorz Łaszkiewicz (Łódź, Polonia) [reprezentant: J. Gwiazdowska, avocat (radca prawny)]

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Capital Safety Group EMEA SAS (Carros Cedex, Franța)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 24 octombrie 2012 în cauza R 700/2011-4;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive — în măsura în care stadiul procedurii permite acest lucru — și admiterea, prin urmare, a cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8478331;

               —

               cu titlu subsidiar — în măsura în care stadiul procedurii permite acest lucru — trimiterea cauzei spre rejudecare la Camera a patra de recurs în conformitate cu criteriile obligatorii stabilite de Curtea de Justiție;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în procedura desfășurată în fața camerei de recurs și în fața diviziei de opoziție a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne;

               —

               strângerea probelor menționate în cererea introductivă;

               —

               desfășurarea procedurii în formă scrisă și utilizând polona ca limbă de procedură.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamantul

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementul verbal „protekt” pentru produse din clasele 6, 7, 9, 22 și 25 — cererea de înregistrare nr. 008478331

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Capital Safety Group EMEA, SAS

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară Protecta, înregistrată pentru produse din clasele 6, 7 și 9

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolelor 75 și 76 din Regulamentul nr. 207/2009, precum și a normelor 50 și 52 din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei.


title: Cauza C-187/08: Ordonanța președintelui Curții din 3 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/32

         Ordonanța președintelui Curții din 3 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Belgiei
   (Cauza C-187/08) (1)

   (2009/C 69/72)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza T-38/11: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2011 — Cathay Pacific Airways/Comisia

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/32

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2011 — Cathay Pacific Airways/Comisia
   (Cauza T-38/11)
   2011/C 72/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Cathay Pacific Airways Ltd (reprezentanți: D. Vaughan, QC, R. Kreisberger, barrister, B. Bär-Bouyssière, lawyer și M. Rees, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 2 din decizia Comisiei în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 3 din decizia Comisiei în măsura în care o vizează pe reclamantă;

               —

               anularea articolului 5 din decizia Comisiei în măsura în care aplică o amendă de 57 120 000 de euro în cazul Cathay Pacific sau, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului acestei amenzi și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta urmărește anularea Deciziei Comisiei C(2010) 7694 final din 9 noiembrie 2010 în cazul COMP/39.258 — Transport aerian, în măsura în care Comisia a considerat că reclamanta a săvârșit o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE prin coordonarea diferitelor elemente ale prețului care trebuie luate în considerare pentru serviciile de transport aerian cu (i) suprataxele pe carburant (ii) suprataxele de securitate și (iii) refuzul de plată a comisioanelor pentru suprataxe în ce privește legăturile (i) dintre aeroporturile aflate în Spațiul Economic European și aeroporturi aflate în afara Spațiului Economic European și (ii) dintre aeroporturile aflate în țări care sunt părți la Spațiul Economic European, fără a fi state membre și aeroporturi aflate în țări terțe. Cu titlu subsidiar, reclamanta urmărește să obțină anularea sau o reducere substanțială a amenzii care i-a fost aplicată.
   Reclamanta invocă opt motive în susținerea acțiunii formulate:

               1.

               În cadrul primului motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept de către Comisie, precum și o eroare vădită de apreciere atunci când aceasta a considerat că a reclamanta a contribuit la o încălcare globală, unică și continuă. Marea majoritate a evenimentelor raportate în decizie împotriva reclamantei:

                           —

                           nu constituie o încălcare în măsura în care vizează schimbul de informații accesibile publicului;

                           —

                           sau fac parte dintr-un proces de autorizare legală colectiv și obligatoriu;

                           —

                           sau sunt produse în afara perioadei de încălcare sau nu intră în domeniul de competență al Comisiei.

         În plus, Comisia nu a stabilit că activitățile reclamantei raportate în decizie dovedeau că reclamanta a aderat la un plan comun prin care se urmărea un scop comun.

               2.

               În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept de către Comisie, precum și o eroare vădită de apreciere atunci când a considerat că reclamanta nu era obligată să ia parte la procesul de cerere colectivă în vederea obținerii aprobării suprataxelor de către departamentul aviației civile (DAC) al regiunii administrative speciale Hong Kong din Republica Populară Chineză (RPC). Dat fiind că DAC din Hong Kong arată cu claritate într-o scrisoare trimisă la 3 septembrie 2009 președintelui Comisiei Europene, transportatorii erau obligați să accepte detaliile cererilor colective, inclusiv valoarea suprataxei a cărei aprobare se solicita, și să factureze suprataxele stabilite de DAC.

               3.

               În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept de către Comisie atunci când a considerat că argumentul obligației impuse de stat nu se aplica în cazul comportamentului reclamantei la Hong Kong (precum în India, Sri Lanka, Japonia, Filipine și Singapore) și consideră, pe de altă parte, că concluziile Comisiei potrivit cărora comportamentul reclamantei constituie o încălcare a articolului 101 TFUE sunt vădit afectate de vicii.

               4.

               În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept vădită de către Comisie atunci când a constatat existența unei încălcări în măsura în care această constatare constituie o ingerință directă în afacerile interne ale Hong Kongului.

                           —

                           încălcând astfel principiul curtoaziei și al neingerinței din dreptul internațional public și

                           —

                           determinând un conflict de legi direct, care aduce atingere principiului securității juridice.

               5.

               În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept de către Comisie cu ocazia tratării sistemului juridic din Hong Kong în comparație cu sistemul juridic relevant din Dubai, deși sunt echivalente. Comisia ar fi trebuit să excludă Cathay Pacific și Hong Kong în același mod în care a exclus Dubaiul din domeniul de aplicare al încălcării.

               6.

               În cadrul celui de al șaselea motiv, reclamanta susține că s-a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că activitățile sale la Hong Kong și în alte țări terțe care prevedeau o reglementare puteau să fi avut drept obiect să împiedice, să restrângă sau să denatureze concurența în cadrul Uniunii sau al SEE. Comisia nu a susținut nici că încălcarea a produs efecte anticoncurențiale.

               7.

               În cadrul celui de al șaptelea motiv, care privește zborurile provenite din Hong Kong și din celelalte țări terțe spre SEE, reclamanta susține că nu exista o competență a Comisiei de a constata o încălcare a articolului 101 TFUE și de a aplica amenzi în lipsa unui efect oarecare privind concurența în cadrul Uniunii sau privitor la schimburile dintre state membre.

               8.

               În cadrul celui de al optulea motiv, reclamanta susține că, și în ipoteza în care constatarea referitoare la pretinsa încălcare nu ar fi anulată, amenda ar trebui totuși anulată sau redusă. Potrivit reclamantei, valoarea vânzărilor luată în considerare de Comisie este vădit excesivă, întrucât Comisia a omis să considere nivelul implicării personale a reclamantei. Reclamanta solicită Tribunalului să își exercite competența de plină jurisdicție în sensul articolului 261 TFUE în scopul de a-i aplica o amendă simbolică sau de a reduce semnificativ amenda.


title: Cauza C-355/09: Acțiune introdusă la 3 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/16

         Acțiune introdusă la 3 septembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-355/09)
   2009/C 256/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Oliver, A.-A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor de drept intern necesare pentru punerea în aplicare a articolelor 10 și 12 din Regulamentul (CE) nr. 273/2004 (1), prin faptul că nu a comunicat aceste măsuri în conformitate cu articolul 16 din acest regulament și prin neadoptarea măsurilor de drept intern necesare pentru punerea în aplicare a articolului 26 alineatul (3) și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 111/2005 (2), Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 273/2004 privind precursorii drogurilor și al Regulamentului (CE) nr. 111/2005 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe;

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Statele Membre sunt obligate să adopte măsurile necesare pentru a se conforma dispozițiilor regulamentelor, în termenele stabilite în aceste regulamente, și trebuie să notifice imediat aceste măsuri Comisiei. Guvernul Irlandei nu a adoptat și nu a comunicat măsurile necesare pentru punerea în aplicare a articolelor 10, 12 și 16 din Regulamentul (CE) nr. 273/2004 privind precursorii drogurilor. Guvernul Irlandei nu a adoptat nici măsurile necesare potrivit articolului 26 alineatul (3) și articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 111/2005 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 273/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 privind precursorii drogurilor (JO L 47, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 183).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 111/2005 al Consiliului din 22 decembrie 2004 de stabilire a normelor de monitorizare a comerțului cu precursori de droguri între Comunitate și țările terțe (JO L 22, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 13, p. 114).


title: Cauza C-468/11: Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 24 iulie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/8

         Ordonanța președintelui Camerei a doua a Curții din 24 iulie 2013 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-468/11) (1)

   2013/C 304/14
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 340, 19.11.2011.


title: Cauza T-416/11: Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Biotronik SE/OAPI — Cardios Sistemas (CARDIO MANAGER)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/21

         Acțiune introdusă la 29 iulie 2011 — Biotronik SE/OAPI — Cardios Sistemas (CARDIO MANAGER)
   (Cauza T-416/11)
   2011/C 298/39
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Biotronik SE & Co. KG (Berlin, Germania) (reprezentanți: A. Reich și S. Pietzcker, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Cardios Sistemas Comercial e Industrial Ltda (Sao Paulo, Brasilia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) din 27.05.2011 pronunțate în cauza R 1156/2010-2;

               —

               admiterea opoziției formulate împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5378071 în privința tutror din clasele 9 și10;

               —

               cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne spre rejudecare în temeiul hotărârii Tribunalului,

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Cardios Sistemas Comercial e Industrial Ltda.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CARDIO MANAGER” pentru produse din clasele 9 și 10 — cererea de înregistrare nr. 5 378 071.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „CardioMessenger” pentru produse din clasele 9 și 10.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: pe de o parte, încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95, întrucât s-a făcut dovada utilizării mărcii „CardioMessenger” atât în ceea ce privește locul și timpul, cât și amploarea și natura utilizării și, pe de altă parte, încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 41 din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în conflict.


title: Cauza T-413/14: Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Grigoriadis și alții/Parlamentul și alții („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire — Restructurarea datoriei publice elene — Implicarea sectorului privat — Prejudiciu constând în reducerea unor creanțe — Declarații ale șefilor de stat sau de guvern din zona euro și ale instituțiilor Uniunii — Declarația Eurogrupului — Lipsa de precizare a legăturii de cauzalitate cu prejudiciul invocat — Inadmisibilitate”)

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/57

         Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Grigoriadis și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-413/14) (1)

   ((„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire - Restructurarea datoriei publice elene - Implicarea sectorului privat - Prejudiciu constând în reducerea unor creanțe - Declarații ale șefilor de stat sau de guvern din zona euro și ale instituțiilor Uniunii - Declarația Eurogrupului - Lipsa de precizare a legăturii de cauzalitate cu prejudiciul invocat - Inadmisibilitate”))
   (2015/C 389/65)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Grigoris Grigoriadis (Atena, Grecia), Faidra Grigoriadou, (Atena), Ioannis Tsolias (Salonic, Grecia), Dimitrios Alexopoulos (Salonic), Nikolaos Papageorgiou (Atena) și Ioannis Marinopoulos (Atena) (reprezentant: C. Papadimitriou, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European (reprezentanți: A. Troupiotis și L. Visaggio, agenți), Consiliul European, Eurogrupul, Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino și M. Balta, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, agenți) și Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: P. Papapaschalis și P. Senkovic, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere având ca obiect constatarea faptului că pârâții s-au abținut în mod nelegal de la a acționa pentru ca obligațiile deținute de reclamanți să nu fie afectate de planul de participare a sectorului privat la programul de finanțare a datoriei (PSI), prin reducerea datoriei statului grec, precum și, pe de altă parte, cerere având ca obiect repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanți în urma acestei abțineri nelegale de a acționa

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnul Grigoris Grigoriadis, pe doamna Faidra Grigoriadou și pe domnii Ioannis Tsolias, Dimitrios Alexopoulos, Nikolaos Papageorgiou și Ioannis Marinopoulos la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza C-227/07: Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/16

         Acțiune introdusă la 8 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-227/07)
   (2007/C 199/26)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Shotter și K. Mojzesowicz, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin netranspunerea corectă în dreptul național a Directivei 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (1) și, în special, a articolului 4 alineatul (1) privind obligația de a negocia interconectarea reciprocă și a articolului 5 alineatul (1) primul paragraf privind competența autorității naționale de reglementare de a încuraja și, după caz, de a asigura, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive, accesul și interconectarea adecvată, precum și interoperabilitatea serviciilor, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului (Directiva privind accesul) prevede că operatorii rețelelor publice de comunicații au dreptul și obligația de a negocia interconectarea reciprocă în scopul furnizării serviciilor de comunicații electronice disponibile pentru public, în vederea asigurării furnizării și interoperabilității serviciilor pe întreg teritoriul Comunității. Aceasta impune, de asemenea, ca autoritățile naționale de reglementare să aibă competența de a încuraja și, după caz, de a asigura, în conformitate cu dispozițiile directivei, accesul și interconectarea adecvate, precum și interoperabilitatea serviciilor.
   În ceea ce privește Republica Polonă, termenul pentru transpunerea acestei directive a expirat la 30 aprilie 2004, în conformitate cu dispozițiile coroborate ale articolelor 2 și 54 din Actul de aderare.
   În conformitate cu legislația poloneză, toți operatorii rețelelor publice de comunicații sunt obligați să negocieze accesul și autoritatea națională de reglementare poate decide cu privire la termenul de încheiere a acestui tip de negocieri. În plus, dacă părțile nu ajung la un acord, autoritatea națională de reglementare poate, la cererea uneia dintre părți, să adopte o decizie care va înlocui contractul și să impună astfel obligații întreprinderilor independent de poziția lor pe piața. Comisia obiectează că aceste dispoziții ale legii poloneze privind telecomunicațiile nu sunt conforme condițiilor din articolul 4 alineatul (1) și din articolul 5 alineatul (1) primul paragraf din Directiva privind accesul.
   În ceea ce privește introducerea în dispozițiile legale generale a unei obligații de a negocia cu bună-credință contractele de acces, această soluție are drept consecință impunerea obligației de a negocia fără a verifica în prealabil absența concurenței efective pe piața respectivă, nu permite autorității naționale de reglementare să analizeze impactul obligației de acordare a accesului asupra concurenței pe termen lung pe piață, precum și, prin urmare, să suprime această obligație în cazul intensificării concurenței pe piață.
   În ceea ce privește competența autorității naționale de reglementare de a adopta o decizie care va înlocui contractul părților, se cuvine să se noteze că articolul 5 alineatul (1) primul paragraf din Directiva privind accesul nu poate fi pus în aplicare printr-o dispoziție legală generală întrucât acesta impune ca o autoritate națională de reglementare să fie abilitată să acționeze doar în anumite cazuri. Competența încredințată autorităților naționale de reglementare în temeiul dispoziției din directivă citate anterior este în mod clar limitată, pe de o parte, prin referirea la „obiectivel[e] stabilite la articolul 8 din Directiva 2002/21/CE
       (2)
      (directiva-cadru)” și, pe de altă parte, prin cerința prevăzută de articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind accesul. Aceste limite ale competenței autorității naționale de reglementare garantează că aceasta nu va acționa decât în anumite situații precise. În plus, obligațiile reglementare pot fi impuse doar întreprinderilor care dispun de o putere semnificativă pe piață sau, independent de puterea întreprinderii pe piață, în cazurile menționate la articolul 8 alineatul (3) din Directiva privind accesul. Din acest fapt rezultă că dacă autoritatea națională de reglementare decide să intervină, această intervenție trebuie să aibă ca temei juridic dispozițiile directivei, inclusiv atunci când autoritatea de reglementare națională decide să impună obligații reglementare.

      (1)  JO L 108, 24.4.2002, p. 7.

      (2)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice (directivă-cadru), JO L 108, p. 33-50 și Ediţia specială a JO în poloneză, capitolul 13, volumul 29, p. 349.


title: Avizul 3/15: Avizul Curții (Marea Cameră) din 14 februarie 2017 – Comisia Europeană [Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE — Tratatul de la Marrakech pentru facilitarea accesului la operele publicate al persoanelor nevăzătoare, cu deficiențe de vedere sau cu dificultăți de citire a materialelor imprimate — Articolul 3 TFUE — Competența externă exclusivă a Uniunii Europene — Articolul 207 TFUE — Politica comercială comună — Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale — Acord internațional care ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora — Directiva 2001/29/CE — Articolul 5 alineatul (3) litera (b) și alineatul (4) — Excepții și limitări în favoarea persoanelor cu handicap]

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/3

         Avizul Curții (Marea Cameră) din 14 februarie 2017 – Comisia Europeană
   (Avizul 3/15) (1)

   ([Aviz dat în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE - Tratatul de la Marrakech pentru facilitarea accesului la operele publicate al persoanelor nevăzătoare, cu deficiențe de vedere sau cu dificultăți de citire a materialelor imprimate - Articolul 3 TFUE - Competența externă exclusivă a Uniunii Europene - Articolul 207 TFUE - Politica comercială comună - Aspecte comerciale ale proprietății intelectuale - Acord internațional care ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora - Directiva 2001/29/CE - Articolul 5 alineatul (3) litera (b) și alineatul (4) - Excepții și limitări în favoarea persoanelor cu handicap])
   (2017/C 112/04)
   Limba de procedură: toate limbile oficiale

      Solicitant

   Comisia Europeană (reprezentanți: B. Hartmann, F. Castillo de la Torre și J. Samnadda, agenți, în calitate de agenți)

      Dispozitivul

   Încheierea Tratatului de la Marrakech pentru facilitarea accesului la operele publicate al persoanelor nevăzătoare, cu deficiențe de vedere sau cu dificultăți de citire a materialelor imprimate ține de competența exclusivă a Uniunii Europene.

      (1)  JO C 311, 21.9.2015.


title: Cauza C-229/14: Cerere de decizie preliminară introdusă la Arbeitsgerichts Verden (Germania) la 12 mai 2014 – Ender Balkaya/Kiesel Abbruch- și Recycling Technik GmbH

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă la Arbeitsgerichts Verden (Germania) la 12 mai 2014 – Ender Balkaya/Kiesel Abbruch- și Recycling Technik GmbH
   (Cauza C-229/14)
   2014/C 303/10
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Arbeitsgericht Verden

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ender Balkaya

      Pârâți: Kiesel Abbruch- și Recycling Technik GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul pertinent al Uniunii, în special articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1), trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții legale sau unor practici naționale potrivit cărora un membru al consiliului de administrație al unei societăți de capital nu este inclus în calculul numărului lucrătorilor prevăzut de această dispoziție, inclusiv atunci când acesta își desfășoară activitatea sub îndrumarea și controlul unui alt organ al acestei societăți, primește o remunerație în schimbul activității sale și nu deține el însuși participații în cadrul societății?

               2)

               Dreptul pertinent al Uniunii, în special articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective, trebuie interpretat în sensul că este obligatoriu ca, în scopul calculului numărului lucrătorilor prevăzut de această dispoziție, să se considere că au calitatea de lucrători inclusiv persoanele care, în pofida faptului că nu primesc o remunerație de la angajator, lucrează practic la acesta pentru a dobândi sau aprofunda cunoștințe sau pentru a urma o formare profesională („persoană în formare profesională”), beneficiind de sprijinul financiar și de recunoașterea autorităților publice competente în domeniul promovării muncii, sau statele membre trebuie să adopte dispoziții legale sau practici naționale în acest sens?

      (1)  JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.


title: Cauza T-200/16: Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Gfi PSF/Comisia [„Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Dezvoltare, întreținere, evoluție și servicii de asistență pentru site-uri — Respingerea unei oferte a unui ofertant — Ofertă primită deja deschisă — Articolul 111 alineatul (4) litera (b) din regulamentul financiar”]

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/24

         Hotărârea Tribunalului din 3 mai 2017 – Gfi PSF/Comisia
   (Cauza T-200/16) (1)

   ([„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Dezvoltare, întreținere, evoluție și servicii de asistență pentru site-uri - Respingerea unei oferte a unui ofertant - Ofertă primită deja deschisă - Articolul 111 alineatul (4) litera (b) din regulamentul financiar”])
   (2017/C 195/34)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Gfi PSF Sàrl (Leudelange, Luxemburg) (reprezentant: F. Moyse, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude și S. Lejeune, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziilor din 2 martie 2016 și din 16 martie 2016 ale Oficiului pentru Publicaţii al Uniunii Europene (OP) prin care se respinge oferta depusă de reclamantă în cadrul unei cereri de ofertă privind, printre altele, dezvoltarea, întreținerea, evoluția și serviciile de asistență pentru site-urile acestui oficiu (JO 2015/S 251-459901), precum și, în măsura în care este necesar, a deciziei de confirmare a OP din 22 aprilie 2016 și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care l-ar fi suferit reclamanta din cauza acestor decizii.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Gfi PSF Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Cauza C-453/12: Ordonanța președintelui Curții din 8 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/27

         Ordonanța președintelui Curții din 8 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-453/12) (1)

   (2015/C 065/37)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 379, 8.12.2012.


title: Cauza C-273/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Baranya Megyei Bíróság (Ungaria) la 3 iunie 2011 — Mecsek-Gabona Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Baranya Megyei Bíróság (Ungaria) la 3 iunie 2011 — Mecsek-Gabona Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága
   (Cauza C-273/11)
   2011/C 269/44
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Baranya Megyei Bíróság

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mecsek-Gabona Kft.

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 138 alineatul (1) din Directiva 2006/112 (1) trebuie interpretat în sensul că livrarea unui bun este scutită de plata taxei pe valoarea adăugată atunci când a) bunul a fost livrat unui client care, la momentul încheierii contractului de vânzare, era înregistrat, în scopuri de TVA, într-un alt stat membru, b) în contractul de vânzare a bunului s-a prevăzut o clauză potrivit căreia dreptul de a dispune de bun și dreptul de proprietate se transmit clientului la momentul încărcării bunului în mijlocul de transport și c) obligația de transport al bunului într-un alt stat membru îi incumbă clientului?

               2.

               Pentru ca vânzătorul să poată aplica regimul livrării cu scutire de TVA, este suficient ca acesta să se asigure că marfa vândută este transportată în camioane înmatriculate în străinătate și că dispune de scrisori de trăsură CMR transmise de client sau trebuie să se asigure și că bunurile vândute au trecut frontiera națională și că au fost transportate în Comunitate?

               3.

               Existența unei livrări cu scutire de TVA poate fi pusă la îndoială doar pentru motivul că administrația fiscală a unui alt stat membru radiază retroactiv, la o dată anterioară vânzării bunului, numărul comunitar de identificare fiscală al clientului?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-265/14 P: Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 1 septembrie 2015 – Cemex SAB. de CV, New Sunward Holding BV, Cemex España, SA, Cemex Deutschland AG, Cemex UK, Cemex Czech Operations s.r.o., Cemex France Gestion, Cemex Austria AG/Comisia Europeană

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/23

         Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 1 septembrie 2015 – Cemex SAB. de CV, New Sunward Holding BV, Cemex España, SA, Cemex Deutschland AG, Cemex UK, Cemex Czech Operations s.r.o., Cemex France Gestion, Cemex Austria AG/Comisia Europeană
   (Cauza C-265/14 P) (1)

   (2015/C 398/29)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza C-350/16 P: Recurs introdus la 24 iunie 2016 de Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 27 aprilie 2016 în cauza T-316/13, Pappalardo și alții/Comisia

text:
               19.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/28

         Recurs introdus la 24 iunie 2016 de Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 27 aprilie 2016 în cauza T-316/13, Pappalardo și alții/Comisia
   (Cauza C-350/16 P)
   (2016/C 343/41)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurenți: Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C (reprezentanți: V. Cannizzaro și L. Caroli, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurenților

   Recurenții solicită Curții:

               —

               cu titlu principal, anularea Hotărârii Tribunalului din 27 aprilie 2016 în cauza T-316/13 și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe în conformitate cu principiile de drept consacrate de Curte;

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care elementele cauzei permit, în conformitate cu articolul 61 din Statutul Curții, pronunțarea pe fond de către Curte cu privire la cererea formulată de părți în cererea introductivă depusă la Tribunal și în special:

                           — 1.

                           constatarea răspunderii extracontractuale a Comisiei pentru prejudiciul cauzat recurenților prin adoptarea Regulamentului (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008 de stabilire a unor măsuri de urgență în ceea ce privește navele de pescuit cu plase-pungă care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45 o longitudine vestică, și în Marea Mediterană, invalidat de Curte prin Hotărârea din 17 martie 2011, AJD Tuna, C-221/09 (EU:C:2011:153);

                           — 2.

                           în consecință, obligarea Comisiei la repararea prejudiciilor cauzate recurenților;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               I.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a exclus pertinența Ordonanței Tribunalului din 14 februarie 2012 în cauza T-305/08 în ceea ce privește stabilirea întinderii declarației de invaliditate a Regulamentului nr. 530/2008 în Hotărârea AJD Tuna.
               Pentru a declara nepronunțarea asupra fondului în cauza T-305/08, Tribunalul a interpretat, în Ordonanța din 14 februarie 2012, Hotărârea AJD Tuna în sensul că prin această hotărâre au fost admise capetele de cerere ale reclamantei din acea cauză prin care s-a solicitat declararea invalidității articolului 1 din Regulamentul nr. 530/2008. Stabilirea întinderii declarației de invaliditate în Hotărârea AJD Tuna reprezenta, așadar, obiectul dispozitivului Ordonanței din 14 februarie 2012.
               În consecință, în decizia care face obiectul prezentului recurs, Tribunalul ar fi trebuit să aplice declarația de invaliditate a Regulamentului nr. 530/2008 în Hotărârea AJD Tuna potrivit întinderii stabilite prin Ordonanța Tribunalului din 14 februarie 2012 în cauza T-305/08.

               II.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a considerat că încălcarea principiului nediscriminării prin Regulamentul nr. 530/2008 nu constituia o încălcare gravă și vădită.
               Tribunalul nu a ținut seama de faptul că caracterul grav și vădit al încălcării principiului nediscriminării rezulta deja din Hotărârea AJD Tuna. În plus, Tribunalul nu a aplicat principiile stabilite în propria sa jurisprudență constituită de Hotărârea din 11 iulie 2007, Schneider Electric/Comisia, T-351/03 (EU:T:2007:212) și de Hotărârea din 3 martie 2010, Artegodan/Comisia, T-429/05 (EU:T:2010:60). În sfârșit, Tribunalul nu a aplicat criteriul formulat de Curte în Hotărârea din 16 iulie 2009, Comisia/Schneider Electric, C-440/07 P (EU:C:2009:459).


title: Cauza C-254/09 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 septembrie 2010 — Calvin Klein Trademark Trust/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Zafra Marroquineros SL (Recurs — Marcă comunitară — Marca verbală CK CREACIONES KENNYA — Opoziție a titularului mărcii figurative comunitare CK Calvin Klein și a mărcilor naționale CK — Respingere a opoziției)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/12

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 2 septembrie 2010 — Calvin Klein Trademark Trust/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Zafra Marroquineros SL
      (Cauza C-254/09 P) (1)

      (Recurs - Marcă comunitară - Marca verbală CK CREACIONES KENNYA - Opoziție a titularului mărcii figurative comunitare CK Calvin Klein și a mărcilor naționale CK - Respingere a opoziției)
      (2010/C 288/18)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Calvin Klein Trademark Trust (reprezentant: T. Andrade Boué, avocat)

         Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Mondéjar Ortuño, agent), Zafra Marroquineros SL (reprezentant: J.E. Martín Álvarez, avocat)

         Obiectul

      Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) din 7 mai 2009, Calvin Klein Trademark Trust/OAPI și Zafra Marroquineros, SL (T-185/07) prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 martie 2007 (cauza R 314/2006-2), privind o procedură de opoziție între Calvin Klein Trademark Trust și Zafra Marroquineros, SL

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Obligă Calvin Klein Trademark Trust la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza C-50/07: Acțiune introdusă la data de 5 februarie 2007 — Comisia/Regatul Spaniei

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/10

         Acțiune introdusă la data de 5 februarie 2007 — Comisia/Regatul Spaniei
   (Cauza C-50/07)
   (2007/C 69/23)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, neadoptând actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/24/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare, în ceea ce privește produsele medicamentoase tradiționale din plante, a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase de uz uman sau, în orice caz, necomunicând Comisiei respectivele acte, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în baza articolului 2 din directiva menționată;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul prevăzut pentru transpunerea Directivei 2004/24/CE în dreptul intern a expirat la 30 octombrie 2005.

      (1)  JO L 136, p. 85.


title: Cauza T-813/14: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2014 – Liu/OAPI – DSN Marketing (Huse pentru computere portabile)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/40

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2014 – Liu/OAPI – DSN Marketing (Huse pentru computere portabile)
   (Cauza T-813/14)
   (2015/C 065/56)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Min Liu (Guangzhou, China) (reprezentanţi: R. Bailly şi S. Zhang, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DSN Marketing Ltd (Crawley, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul desenului în litigiu: reclamantul

      Desenul în litigiu: desenul comunitar nr. 002044180-0001

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a OAPI din 7 octombrie 2014 în cauza R 1864/2013-3

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2245/2002.


title: Cauza T-673/14: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – Italia/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/52

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2014 – Italia/Comisia
   (Cauza T-673/14)
   2014/C 409/73
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă:Republica Italiană (reprezentanți: A. De Stefano, avvocato dello Stato, G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Guvernul italian a atacat la Tribunalul Uniunii Europene Decizia C(2014) 4537 final a Comisiei din 9 iulie 2014, notificată la 10 iulie 2014, privind constituirea societății Airport Handling S.p.A. de către societatea SEA S.p.A.
   Prin intermediul acestei măsuri, Comisia a decis deschiderea unei proceduri oficiale de investigare împotriva Republicii Italiene, apreciind cu titlu introductiv că:

               —

               constituirea societății Airport Handling S.p.A. de către societatea SEA S.p.A. și aportul subsecvent în capital de 25 de milioane de euro constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               societatea Airport Handling S.p.A. trebuie considerată a fi succesoarea societății SEA Handling S.p.A., care a beneficiat prin urmare de ajutoarele percepute de aceasta din urmă și care au făcut obiectul Deciziei C(2012) 9448 final, de unde consecința că Airport Handling S.p.A. este subrogată SEA Handling S.p.A. în obligația de restituire a respectivelor ajutoare.

         În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a principiului cooperării loiale, precum și a articolelor 10 și 13 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

                           —

                           Decizia atacată a fost adoptată fără a se ține seama de elementele de probă și de apreciere comunicate de autoritățile italiene pe durata fazei pre-investigație și cu încălcarea principiului reafirmat în repetate rânduri de Curtea de Justiție potrivit căruia Comisia și statele membre trebuie să coopereze loial pentru a depăși toate dificultățile care apar în cadrul executării unei decizii de recuperare a unui ajutor de stat.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a principiului diligenței și imparțialității acțiunii administrației.

                           —

                           Comisia nu a examinat cu diligența care se impune informațiile comunicate de autoritățile italiene pe durata fazei pre-investigație și, în consecință, a întemeiat decizia atacată pe o prezentare eronată a faptelor.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a principiului prudenței și proporționalității acțiunii administrației.

                           —

                           Decizia atacată încalcă aceste principii care impuneau să se aștepte cel puțin finalizarea procedurilor deschise în primă instanță împotriva Deciziei C(2012) 9448 final din 19 decembrie 2012 și duce astfel la o interferență prematură cu activitatea unei întreprinderi în faza de început.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a articolelor 108 TFUE, 120 TFUE, 145 TFUE și 146 TFUE.

                           —

                           Pe baza unei prezentări denaturate a faptelor, decizia atacată are ca efect să împiedice SEA S.p.A. să opereze pe piața serviciilor aeroportuare la aeroporturile din Milano și să garanteze continuitatea serviciilor ca gestionar al acestor aeroporturi.

               5.

               Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a articolului 108 TFUE în măsura în care prin decizie se afirmă ce existența unei continuități între activitățile societăților SEA Handling și Airport Handling.

                           —

                           Prin decizia atacată se deduce în mod eronat existența unei continuități între societățile SEA Handling S.p.A. și Airport Handling S.p.A.

               6.

               Al șaselea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a articolului 108 TFUE, în măsura în care ajutorul prezumat este imputat statului.

                           —

                           Prin decizia atacată se impută în mod eronat autorității publice decizia SEA S.p.A. de a constitui Airport Handling S.p.A. și de a o dota pe aceasta din urmă cu un capital social inițial.

               7.

               Al șaptelea motiv se întemeiază pe încălcarea și aplicarea eronată a articolului 108 TFUE în ceea ce privește pretinsa lipsă de raționalitate economică.

                           —

                           Prin decizia atacată se consideră în mod eronat că decizia SEA S.p.A. de a constitui Airport Handling S.p.A. nu corespunde la comportamentului unui operator economic prudent care operează într-o economie de piață.


title: Cauza C-192/09: Ordonanța președintelui Curții din 11 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/28

         Ordonanța președintelui Curții din 11 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-192/09) (1)

   2010/C 51/52

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 180, 1.8.2009.


title: Cauza F-45/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 16 septembrie 2010 — Avendano și alții/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/50

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 16 septembrie 2010 — Avendano și alții/Comisia
   (Cauza F-45/06) (1)

   ()
   2010/C 317/92
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 143, 17.6.2006, p. 39.


title: Cauza T-507/13: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2013 — SolarWorld și alții/Comisia

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/50

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2013 — SolarWorld și alții/Comisia
   (Cauza T-507/13)
   2013/C 325/80
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: SolarWorld AG (Bonn, Germania), Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Italia), Global Sun Ltd (Sliema, Malta); Silicio Solar, SAU (Puertollano, Spania) și Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: L. Ruessmann, avocat, și J. Beck, solicitor)

      Pârâtă: Comisia

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               anularea Deciziei Comisiei 2013/423/EU din 2 august 2013 de acceptare a unui angajament oferit în legătură cu procedura antidumping privind importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (celule și plachete) originare sau expediate din Republica Populară Chineză și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, se susține că decizia atacată a încălcat dreptul reclamantelor la un proces echitabil și principiul bunei administrări, dreptul reclamantelor la apărare, precum și articolul 8 alineatul (4) și articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul antidumping de bază (1), întrucât:

                           —

                           Comisia a încheiat un acord cu guvernul chinez și cu Camera de Comerț Chineză pentru Mașini și Echipamente, în numele unui grup important de producători exportatori chinezi, fără a divulga în mod corespunzător condițiile esențiale ale acordului în cauză;

                           —

                           Comisia nu a oferit părților interesate posibilitatea de a formula observații efective și în timp util cu privire la acordul acceptat prin decizia atacată.

               2.

               Cel de al doilea motiv se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea articolului 6 alineatul (1) și a articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul antidumping de bază, întrucât decizia atacată se îndepărtează în mod arbitrar de la constatările rezultate în urma investigațiilor Comisiei și stabilește prețuri minime la import la niveluri vădit inadecvate pentru a elimina prejudiciile suferite de producătorii din Uniune.

               3.

               Cel de al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 101 alineatul (1) TFUE, deoarece prin decizia atacată se acceptă și se consolidează un acord orizontal privind prețurile și se încalcă astfel cerința prevăzută de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene de a nu denatura concurența în cadrul pieței interne.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza T-383/14: Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Europower/Comisia

text:
               21.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/31

         Acțiune introdusă la 30 mai 2014 – Europower/Comisia
   (Cauza T-383/14)
   2014/C 235/42
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Europower SpA (Milano, Italia) (reprezentanţi: G. Cocco şi L. Salomoni, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de respingere a ofertei depuse de Europower S.p.A. în cadrul procedurii cererii de ofertă privind construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină de gaz și mentenanța conexă, în beneficiul altui ofertant;

               —

               anularea deciziei privind caracteristicile și avantajele ofertei selecționate;

               —

               anularea deciziei prin care se refuză eliberarea unei copii a documentației solicitate de reclamantă prin cererea din 7 aprilie 2014 și luarea oricăror măsuri necesare pentru eliberarea documentației;

               —

               anularea refuzului ulterior de acces în urma cererii de confirmare;

               —

               anularea oricărui act ulterior, prealabil, conex sau chiar necunoscut, în special procesele-verbale ale cererii de ofertă, contractul eventual încheiat cu adjudecatara, verificările cu privire la îndeplinirea cerințelor declarate de adjudecatară, toate aceste acte nefiind cunoscute, sub rezerva invocării unor motive noi conform articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului;

         În subsidiar:

               —

               anularea în partea care privește cererea de ofertă;

               —

               anularea în partea care privește anexa administrativă la cererea de ofertă;

               —

               în sfârșit, obligarea Comisiei la repararea prejudiciului, în măsura determinată în cursul procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, se contestă decizia prin care s-a respins oferta reclamantei în cadrul aceleiași proceduri de cerere de ofertă care constituie și obiectul cauzei T-355/14, STC SpA/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive:

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură, a principiului egalității de tratament prevăzut la articolul 148 din Regulamentul nr. 1268/2012 (1), a articolului 113 din Regulamentul nr. 966/2012, a reglementării privind procedura cererii de ofertă, precum și pe existența, în speță, a unui abuz de putere.

                           —

                           În această privință, se susține că, în vederea admiterii în cadrul procedurii cererii de ofertă, era necesară îndeplinirea cerințelor de capacitate tehnică prevăzute la punctul II.2.3., ceea ce presupunea, sub sancțiunea excluderii, finalizarea construirii, direct de către ofertanți, a cel puțin două centrale de cogenerare electrice cu o capacitate de minim 8 MW. Adjudecatara ar fi trebuit să fie exclusă întrucât nu îndeplinea cerințele minime impuse de legislația privind cererea de ofertă.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 149 din Regulamentul nr. 1268/2012, a articolului 113 din Regulamentul nr. 966/2012 (2), a Directivei 2004/18/CE (3) [considerentul (39)], precum și pe existența, în speță, a unui abuz de putere.

                           —

                           În această privință, se susține că adjudecarea și atribuirea contractului sunt nelegitime în măsura în care adjudecatara nu era îndreptățită să primească scorul care i-a fost atribuit, de vreme ce evaluarea ofertei tehnice, în temeiul criteriilor stabilite de Comisie, trebuie să se bazeze în mod necesar pe randamentul efectiv al centralei, iar nu pe declarația unilaterală a ofertantului. Rezultă din aceasta o încălcare a transparenței și a egalității de tratament în raport cu procedura cererii de ofertă.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 112 din Regulamentul nr. 966/2012, a principiului secretului ofertelor prevăzut la articolul 111 din Regulamentul nr. 966/2012, a articolelor 157 și 159 din Regulamentul nr. 1268/2012, precum și pe existența, în speță, a unui abuz de putere.

                           —

                           În această privință, se susține că activitățile din cadrul procedurii cererii de ofertă legate de atribuirea contractului s-au desfășurat într-o singură reuniune, examinându-se concomitent documentația administrativă în vederea admiterii în cadrul acestei proceduri, ofertele tehnice și ofertele economice. Un astfel de modus operandi este incompatibil cu principiul secretului ofertelor și cu principiul separării ofertelor.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și transparenței, a articolelor 15 și 298 din tratat, a articolului 102 din Regulamentul nr. 962/2012, a articolului 6 din Directiva 2004/18/CE, precum și pe existența, în speță, a unui abuz de putere.

                           —

                           În această privință, se susține că, în urma deciziei de respingere a ofertei depuse, Comisia a comunicat doar grila de atribuire a punctajului și a refuzat ulterior în mod nelegitim accesul la documentația solicitată chiar ca urmare a cererii de confirmare formulate de reclamantă potrivit articolului 7 și următoarelor din Regulamentul nr. 1049/2001 (4).

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor egalității de tratament și transparenței, a articolelor 157 și 158 din Regulamentul nr. 1268/2012, precum și de existența, în speță, a unui abuz de putere.

                           —

                           În această privință, se susține că, prin încălcarea articolului 157 din Regulamentul nr. 1268/2012, necomunicarea unei copii a proceselor-verbale ale cererii de ofertă și a deciziilor definitive de atribuire a împiedicat reclamanta să cunoască deplin cerințele stabilite în normele citate.

      (1)  Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO L 362, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 (JO L 298, p. 1).

      (3)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediția specială, 06/vol. 8., p. 116).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-257/08: Ordonanța președintelui Curții din 20 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/28

         Ordonanța președintelui Curții din 20 ianuarie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-257/08) (1)

   2009/C 113/55

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza T-375/10: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Hansa Metallwerke și alții/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile — Cooperare pe parcursul procedurii administrative — Comunicarea din 2002 privind cooperarea — Reducerea cuantumului amenzii — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Neretroactivitate” )

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/25

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Hansa Metallwerke și alții/Comisia
   (Cauza T-375/10) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, olandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Coordonarea unor creșteri de prețuri și schimbul de informații comerciale sensibile - Cooperare pe parcursul procedurii administrative - Comunicarea din 2002 privind cooperarea - Reducerea cuantumului amenzii - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Neretroactivitate)
   2013/C 325/41
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Hansa Metallwerke AG (Stuttgart, Germania), Hansa Nederland BV (Nijkerk, Țările de Jos), Hansa Italiana Srl (Castelnuovo del Garda, Italia), Hansa Belgium (Asse, Belgia) și Hansa Austria GmbH (Salzburg, Austria) (reprezentanți: H.-J. Hellmann și C. Malz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Antoniadis și R. Sauer, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Simm și F. Florindo Gijón, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare în parte a Deciziei C(2010) 4185 final a Comisiei din 23 iunie 2010 privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/39.092 — Produse și accesorii pentru baie) și, cu titlu subsidiar, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor în această decizie

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium și Hansa Austria GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată ale Comisiei Europene.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 301, 6.11.2010.


title: Cauza C-429/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 29 septembrie 2008 — Karen Murphy/Media Protection Services Limited

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Regatul Unit) la 29 septembrie 2008 — Karen Murphy/Media Protection Services Limited
   (Cauza C-429/08)
   (2008/C 301/42)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Karen Murphy

      Pârâtă: Media Protection Services Limited
   Întrebările preliminare

               1)

               În ce împrejurări un dispozitiv de acces condiționat este considerat un „dispozitiv ilicit” în sensul articolului 2 litera (e) din Directiva 98/84/CE (1)?

               2)

               Mai exact un dispozitiv de acces condiționat este un „dispozitiv ilicit” dacă este dobândit în împrejurări în care:

                           (i)

                           dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost furnizat inițial sub rezerva unei autorizări contractuale limitate de a utiliza dispozitivul pentru a obține accesul la un serviciu protejat numai într-un prim stat membru și a fost utilizat pentru a obține accesul la respectivul serviciu protejat recepționat în alt stat membru? și/sau

                           (ii)

                           dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost obținut și/sau activat inițial prin furnizarea unui nume fals și a unei adrese de domiciliu false în primul stat membru, încălcându-se restricțiile contractuale teritoriale impuse în privința exportului unor asemenea dispozitive în vederea utilizării acestora în afara primului stat membru? și/sau

                           (iii)

                           dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost furnizat inițial sub rezerva unei condiții contractuale de a fi utilizat numai în scop casnic sau privat, iar nu în scop comercial (pentru care trebuie plătit un abonament mai mare), dar a fost utilizat în Regatul Unit în scopuri comerciale, și anume pentru difuzarea unor emisiuni de fotbal în direct, într-un pub?

               3)

               Dacă răspunsul la oricare punct de la întrebarea 2 este negativ, articolul 3 alineatul (2) din directiva menționată se opune invocării de către un stat a unei reglementări naționale care împiedică utilizarea unui astfel de dispozitiv de acces condiționat în împrejurările expuse la întrebarea 2 de mai sus?

               4)

               Dacă răspunsul la oricare punct de la întrebarea 2 este negativ, articolului 3 alineatul (2) din directiva menționată este lipsit de validitate:

                           (a)

                           pentru motivul că este discriminatoriu și/sau disproporționat; și/sau

                           (b)

                           pentru motivul că intră în conflict cu drepturile de liberă circulație prevăzute de tratat; și/sau

                           (c)

                           pentru orice alt motiv?

               5)

               Dacă răspunsul la întrebarea 2 este afirmativ, articolul alineatul (1) și articolul 4 din directiva menționată sunt lipsite de validitate pentru motivul că urmăresc să solicite statelor membre să impună restricții privind importul unor „dispozitive ilicite” din alte state membre și privind alte tranzacții cu acestea în condițiile în care aceste dispozitive pot fi importate în mod legal și/sau utilizate pentru recepționarea unor servicii transfrontaliere de difuzare prin satelit în temeiul normelor privind libera circulație a produselor potrivit articolelor 28 și 30 din Tratatul CE și/sau al libertății de a presta și de a primi servicii potrivit articolului 49 din Tratatul CE?

         Cu privire la interpretarea articolelor 12, 28, 30 și 49 din Tratatul CE

               6)

               Articolele 28, 30 și/sau 49 EC se opun punerii în aplicare a unei reglementări naționale [precum articolul 297 din Actul privind drepturile de autor și brevetele din 1988 (Copyright Designs and Patents Act 1988)] care consideră drept infracțiune recepționarea frauduloasă a unui program inclus într-un serviciu de difuzare furnizat dintr-un loc situat pe teritoriul Regatului Unit cu intenția de a evita plata oricărei taxe aplicabile pentru recepționarea respectivului program, în oricare dintre următoarele împrejurări:

                           (i)

                           dacă dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost furnizat inițial sub rezerva unei autorizări contractuale limitate de a utiliza dispozitivul pentru a obține accesul la un serviciu protejat numai într-un prim stat membru și a fost utilizat pentru a obține accesul la respectivul serviciu protejat recepționat în alt stat membru (în acest caz Regatul Unit)? și/sau

                           (ii)

                           dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost obținut și/sau activat inițial prin furnizarea unui nume fals și a unei adrese de domiciliu false în primul stat membru, încălcându-se restricțiile contractuale teritoriale impuse în privința exportului unor asemenea dispozitive în vederea utilizării acestora în afara primului stat membru? și/sau

                           (iii)

                           dispozitivul de acces condiționat a fost produs de către un prestator de servicii sau cu consimțământul acestuia și a fost furnizat inițial sub rezerva unei condiții contractuale de a fi utilizat numai în scop casnic sau privat, iar nu în scop comercial (pentru care trebuie plătit un abonament mai mare), dar a fost utilizat în Regatul Unit în scopuri comerciale, și anume pentru difuzarea unor emisiuni de fotbal în direct, într-un pub?

               7)

               Punerea în aplicare a reglementării naționale în cauză este împiedicată, în orice caz, în temeiul discriminării care contravine articolului 12 CE sau sub orice altă formă, deoarece legislația națională se aplică programelor incluse într-un serviciu de difuzare furnizat dintr-un loc situat pe teritoriul Regatului Unit dar nu unui astfel de serviciu furnizat de pe teritoriul altui stat membru?

         Cu privire la interpretarea articolului 81 din Tratatul CE

               8)

               În ipoteza în care un furnizor de conținut de program încheie o serie de licențe exclusive, fiecare pentru teritoriul unuia sau mai multor state membre în care postul de emisie deține o licență de difuzare a conținutului de program exclusiv pe respectivul teritoriu (inclusiv prin satelit) și în fiecare licență este inclusă o obligație contractuală care impune unui post de emisie să împiedice utilizarea în afara teritoriului pentru care este acordată licența, a cartelelor sale de decodoare prin satelit, care permit recepția conținutului de program, obiect al licenței, ce criteriu juridic ar trebui să aplice instanța națională și ce împrejurări ar trebui să ia în considerare pentru a hotărî dacă această restricție contractuală contravine interdicției impuse prin articolul 81 alineatul (1)?
               Mai exact:

                           (a)

                           articolul 81 alineatul (1) trebuie interpretat în sensul că se aplică acelei obligații numai în temeiul faptului că aceasta este considerată ca având drept obiect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței?

                           (b)

                           în acest caz, trebuie să se demonstreze că obligația contractuală împiedică, restrânge sau denaturează concurența pentru a intra în domeniul de aplicare al interdicției impuse de articolul 81 alineatul (1)?

      (1)  Directiva 98/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 1998 privind protecția juridică a serviciilor cu acces condiționat sau întemeiate pe aceste servicii (JO L 320, p. 54, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 73).


title: Cauza T-289/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 aprilie 2009 — CESD-Communautaire/Comisia [ Contracte de achiziții publice — Declararea încălcării grave a contractului — Articolul 93 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 — Acțiune în anulare — Eroare de drept — Competența Tribunalului — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Abuz de putere — Eroare vădită de apreciere — Motivare — Dreptul la apărare ]

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/13

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 aprilie 2009 — CESD-Communautaire/Comisia
   (Cauza T-289/06) (1)

   („Contracte de achiziții publice - Declararea încălcării grave a contractului - Articolul 93 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 - Acțiune în anulare - Eroare de drept - Competența Tribunalului - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Abuz de putere - Eroare vădită de apreciere - Motivare - Dreptul la apărare”)
   2009/C 129/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Centre européen pour la statistique et le développement ASBL (CESD-Communautaire) (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: D. Grisay și D. Piccininno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Wilms și J.-F. Pasquier, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorii Comisiei din 11 august 2006 prin care aceasta a informat reclamantul că luase decizia de a constata, cu privire la trei contracte menționate în aceasta, o încălcare gravă a contractului în temeiul articolului 93 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

                  Obligă Centre européen pour la statistique et le développement ASBL (CESD-Communautaire) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.