title: Cauza T-129/20: Acțiune introdusă la 27 februarie 2020 – Collibra/EUIPO – Dietrich (collibra)

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/25

      Acțiune introdusă la 27 februarie 2020 – Collibra/EUIPO – Dietrich (collibra)
      (Cauza T-129/20)
      (2020/C 129/31)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Collibra (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: A. Renck, A. Bothe, avocați și I. Junkar, Solicitor)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hans Dietrich (Starnberg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul: reclamanta.

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii figurative a Uniunii Europene „collibra” – cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 16 787 889.

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 13 decembrie 2019 în cauza R 738/2019-1.

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO, precum și a intervenientei, în cazul în care cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs decide să intervină în procedură, la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1001/2017 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1001/2017 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-138/20: Acțiune introdusă la 2 martie 2020 – PT Ciliandra Perkasa/Comisia

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/26

      Acțiune introdusă la 2 martie 2020 – PT Ciliandra Perkasa/Comisia
      (Cauza T-138/20)
      (2020/C 129/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: PT Ciliandra Perkasa (Jakarta de Vest, Indonezia) (reprezentanți: F. Graafsma, J. Cornelis și E. Rogiest, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/2092 al Comisiei din 28 noiembrie 2019 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de biomotorină originară din Indonezia;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 8 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (denumit în continuare „regulamentul de bază”), atunci când a determinat subcotarea prețurilor, întrucât nu a examinat elementele de probă pertinente și nu a stabilit subcotarea prețurilor pentru produsul în cauză în ansamblul său.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat și articolul 8 alineatul (5) din regulamentul de bază, întrucât și-a întemeiat analiza privind legătura de cauzalitate pe concluzia eronată că prețurile erau subcotate.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat articolul 3 din regulamentul de bază atunci când a concluzionat, pe de o parte, că plățile din Fondul pentru plantații de palmieri pentru ulei (denumit în continuare „FPPU”) trebuie să fie calificate drept subvenție, iar nu drept plată pentru achiziționarea de biomotorină și, pe de altă parte, că plățile din FPPU conferă un avantaj producătorilor de biomotorină, întrucât Comisia i) s-a întemeiat pe un scenariu vădit eronat contrar situației de fapt și ii) nu a considerat că avantajul, în cazul în care ar fi existat vreunul, a fost transferat producătorilor de amestecuri de biomotorină.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat articolul 7 din regulamentul de bază atunci când a calculat cuantumul avantajului în cadrul regimului FPPU.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 8 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (8) din regulamentul de bază, întrucât nu și-a întemeiat concluzia referitoare la riscul de producere a unui prejudiciu pe elementele de probă pozitive și pe o examinare obiectivă a tuturor elementelor pertinente.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat dreptul la apărare al reclamantei întrucât a inclus anumite considerații esențiale referitoare la analiza subcotării abia în regulamentul atacat, privând astfel reclamanta de posibilitatea de a prezenta observații cu privire la această problemă.


title: Cauza T-143/20: Acțiune introdusă la 2 martie 2020 – PT Pelita Agung Agrindustri și PT Permata Hijau Palm Oleo/Comisia

text:
               20.4.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/27

      Acțiune introdusă la 2 martie 2020 – PT Pelita Agung Agrindustri și PT Permata Hijau Palm Oleo/Comisia
      (Cauza T-143/20)
      (2020/C 129/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: PT Pelita Agung Agrindustri (Medan, Indonezia), PT Permata Hijau Palm Oleo (Medan) (reprezentanți: F. Graafsma, J. Cornelis și E. Rogiest, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/2092 al Comisiei din 28 noiembrie 2019 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de biomotorină originară din Indonezia, în măsura în care le privește pe reclamante;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 8 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (denumit în continuare „regulamentul de bază”) în cadrul stabilirii subcotării prețurilor, prin faptul că (1) nu a examinat toate dovezile pertinente și (2) nu a stabilit subcotarea prețurilor pentru produs în ansamblu.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie și a articolului 8 alineatul (5) din regulamentul de bază, prin faptul că și-a întemeiat analiza privind legătura de cauzalitate pe o constatare eronată privind subcotarea prețurilor.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de apreciere și a unei încălcări a articolului 3 din regulamentul de bază, prin faptul că a constatat că guvernul Indoneziei a însărcinat sau a adresat ordine către furnizorii de UPB să efectueze aprovizionarea cu produsele lor în schimbul unei remunerații mai mici decât cea adecvată și că acest guvern a acordat o susținere a veniturilor sau a prețurilor furnizorilor de UPB, fiind conferit astfel un avantaj.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de apreciere și a unei încălcări a articolului 3 din Regulamentul de bază, prin faptul că a constatat, pe de o parte, că plățile efectuate de Fondul pentru plantații de palmieri pentru ulei (denumit în continuare „OPPF”) pot fi calificate drept granturi în loc să fie calificate plată pentru achizițiile de biomotorină și, pe de altă parte, că plățile efectuate de OPPF conferă un avantaj producătorilor de biomotorină, întrucât Comisia s-a întemeiat pe o ipoteză contrafactuală eronată și nu a constatat că avantajul, în măsura în care a existat, a fost transferat producătorilor de amestecuri.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori vădite de apreciere și a unei încălcări a articolului 7 din regulamentul de bază în ceea ce privește calcularea valorii avantajului potrivit sistemului OPPF.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 8 alineatele (1) și (8) din regulamentul de bază, prin faptul că nu a întemeiat stabilirea riscului unui prejudiciu pe dovezi pozitive și pe o examinare obiectivă a tuturor factorilor pertinenți.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a dreptului la apărare al reclamantelor, prin faptul că a inclus doar în regulamentul atacat anumite considerații esențiale cu privire la analiza referitoare la subcotare, lipsind astfel reclamantele de posibilitatea să își exprime poziția cu privire la acest aspect.


title: Cauza C-650/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Royalty Pharma Collection Trust/Deutsches Patent- und Markenamt [Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală și industrială – Regulamentul (CE) nr. 469/2009 – Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente – Condiții de obținere – Articolul 3 litera (a) – Noțiunea de „produs protejat de un brevet de bază în vigoare” – Criterii de apreciere]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/2

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Royalty Pharma Collection Trust/Deutsches Patent- und Markenamt
      (Cauza C-650/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Proprietate intelectuală și industrială - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente - Condiții de obținere - Articolul 3 litera (a) - Noțiunea de „produs protejat de un brevet de bază în vigoare” - Criterii de apreciere)
      (2020/C 240/02)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundespatentgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Royalty Pharma Collection Trus

         Pârâtă: Deutsches Patent- und Markenamt

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente trebuie interpretat în sensul că un produs este protejat de un brevet de bază în vigoare, în sensul acestei dispoziții, atunci când corespunde unei definiții funcționale generale utilizate de una dintre revendicările brevetului de bază și intră în mod necesar sub incidența invenției acoperite de acest brevet, fără însă a fi individualizat ca modalitate concretă de realizare care trebuie obținută din informațiile conținute în brevetul menționat, din moment ce este identificabil în mod specific, în lumina ansamblului elementelor divulgate de același brevet, de persoana specializată în domeniu, pe baza cunoștințelor sale generale în domeniul avut în vedere la data de depunere sau de prioritate a brevetului de bază și a stadiului tehnicii la aceeași dată.

                  2)

                  Articolul 3 litera (a) din Regulamentul nr. 469/2009 trebuie interpretat în sensul că un produs nu este protejat de un brevet de bază în vigoare, în sensul acestei dispoziții, atunci când, deși se încadrează în definiția funcțională conținută în revendicările acestui brevet, a fost dezvoltat după data de depunere a cererii de brevet de bază, la finalul unei activități inventive autonome.

         (1)  JO C 52, 12.2.2018.


title: Cauza C-446/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Deducerea TVA-ului achitat în amonte – Excedent de TVA – Reținerea excedentului ca urmare a deschiderii unei proceduri de control fiscal – Cerere de restituire a părții de excedent aferente operațiunilor nevizate de această procedură – Refuz al administrației financiare]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/3

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Nejvyšší správní soud – Republica Cehă) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj
      (Cauza C-446/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Deducerea TVA-ului achitat în amonte - Excedent de TVA - Reținerea excedentului ca urmare a deschiderii unei proceduri de control fiscal - Cerere de restituire a părții de excedent aferente operațiunilor nevizate de această procedură - Refuz al administrației financiare)
      (2020/C 240/03)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Nejvyšší správní soud

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: AGROBET CZ, s.r.o.

         Pârât: Finanční úřad pro Středočeský kraj

         Dispozitivul

      În lumina principiului neutralității fiscale, articolele 179, 183 și 273 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care nu prevede posibilitatea ca administrația fiscală să ramburseze, înainte de finalizarea unei proceduri de control fiscal în legătură cu o declarație privind taxa pe valoarea adăugată (TVA) care indică un excedent pentru o perioadă fiscală determinată, acea parte din excedent aferentă operațiunilor care nu sunt vizate de această procedură de control la momentul deschiderii sale, cu condiția să nu fie posibil să se stabilească în mod clar, precis și neechivoc faptul că un excedent de TVA, al cărui cuantum poate fi mai mic decât cel aferent operațiunilor care nu au fost vizate de respectiva procedură, va subzista oricare ar fi rezultatul acesteia, aspect pe care instanța de trimitere este chemată să îl verifice.

         (1)  JO C 328, 17.9.2018.


title: Cauza C-547/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu – Polonia) – Dong Yang Electronics Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 44 – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 – Articolul 11 alineatul (1) – Prestare de servicii – Loc de impozitare – Noțiunea de „sediu comercial fix” – Persoană impozabilă în scopuri de TVA – Filială a unei societăți dintr-un stat terț localizată într-un stat membru]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/3

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu – Polonia) – Dong Yang Electronics Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Cauza C-547/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 44 - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 - Articolul 11 alineatul (1) - Prestare de servicii - Loc de impozitare - Noțiunea de „sediu comercial fix” - Persoană impozabilă în scopuri de TVA - Filială a unei societăți dintr-un stat terț localizată într-un stat membru)
      (2020/C 240/04)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Dong Yang Electronics Sp. z o.o.

         Pârâtă: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Dispozitivul

      Articolul 44 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008, precum și articolul 11 alineatul (1) și articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112 trebuie interpretate în sensul că existența, pe teritoriul unui stat membru, a unui sediu comercial fix al unei societăți stabilite într-un stat terț nu poate fi dedusă de un prestator de servicii din simpla împrejurare că această societate deține acolo o filială și că acest prestator nu este ținut să solicite informații, în scopul unei asemenea aprecieri, cu privire la relațiile contractuale dintre cele două entități.

         (1)  JO C 44, 4.2.2019.


title: Cauza C-560/18 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2020 – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia Europeană, Regatul Suediei, Republica Polonă (Recurs – Acces la documentele instituțiilor – Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 – Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță – Excepții de la dreptul de acces – Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă – Documente privind o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor aflată în curs – Avize detaliate emise în cadrul unei proceduri de notificare în temeiul Directivei 98/34/CE – Cerere de acces – Refuz – Divulgarea documentelor solicitate în cursul procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene – Divulgare – Inadmisibilitate – Interesul de a exercita acțiunea – Menținere)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/4

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 30 aprilie 2020 – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia Europeană, Regatul Suediei, Republica Polonă
      (Cauza C-560/18 P) (1)

      (Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță - Excepții de la dreptul de acces - Excepție privind protecția obiectivelor activităților de anchetă - Documente privind o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor aflată în curs - Avize detaliate emise în cadrul unei proceduri de notificare în temeiul Directivei 98/34/CE - Cerere de acces - Refuz - Divulgarea documentelor solicitate în cursul procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene - Divulgare - Inadmisibilitate - Interesul de a exercita acțiunea - Menținere)
      (2020/C 240/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (reprezentant: P. Hoffman, adwokat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis și A. Spina, agenți), Regatul Suediei (reprezentanți: C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg și H. Eklinder, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: D. Lutostańska și M. Kamejsza-Kozłowska, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych este obligată să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                  Regatul Suediei și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-565/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia – Italia) – Société Générale S.A./Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso („Trimitere preliminară – Articolul 63 TFUE – Libera circulație a capitalurilor – Taxa pe tranzacțiile financiare – Operațiuni privind instrumente financiare derivate care au ca activ suport un titlu emis de o societate stabilită în statul membru de impozitare – Taxă datorată independent de locul încheierii tranzacției – Obligații administrative și de declarare”)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia – Italia) – Société Générale S.A./Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
      (Cauza C-565/18) (1)

      („Trimitere preliminară - Articolul 63 TFUE - Libera circulație a capitalurilor - Taxa pe tranzacțiile financiare - Operațiuni privind instrumente financiare derivate care au ca activ suport un titlu emis de o societate stabilită în statul membru de impozitare - Taxă datorată independent de locul încheierii tranzacției - Obligații administrative și de declarare”)
      (2020/C 240/06)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Société Générale S.A.

         Pârâtă: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

         Dispozitivul

      Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care supune unei taxe tranzacțiile financiare privind instrumente financiare derivate, care le este impusă părților la operațiune, independent de locul în care este încheiată tranzacția sau de statul de reședință al acestor părți și al eventualului intermediar care intervine în executarea acesteia, din moment ce aceste instrumente au ca activ suport un titlu emis de o societate stabilită în acest stat membru. Obligațiile administrative și de declarare care însoțesc această taxă impuse entităților nerezidente nu trebuie să depășească însă ceea ce este necesar pentru recuperarea taxei menționate.

         (1)  JO C 436, 03.12.2018.


title: Cauza C-584/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Eparchiako Dikastirio Larnakas – Cipru) – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions SRL și alții [„Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Controale la frontiere, azil și imigrare – Decizia nr. 565/2014/UE – Regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe – Resortisant al unei țări terțe deținător al unui permis de ședere temporară eliberat de un stat membru – Articolul 3 – Recunoașterea de către Bulgaria, Croația, Cipru și România a anumitor documente ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora – Posibilitatea invocării unei decizii împotriva unui stat – Efect direct – Recunoașterea unei entități de drept privat ca emanație a statului – Condiții – Regulamentul (CE) nr. 562/2006 – Codul Frontierelor Schengen – Articolul 13 – Refuzul intrării pe teritoriul unui stat membru – Obligația de motivare – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Compensare și asistență a pasagerilor aerieni în eventualitatea refuzului la îmbarcare – Articolul 2 litera (j) – Refuzul la îmbarcare întemeiat pe caracterul pretins necorespunzător al documentelor de călătorie – Articolul 15 – Obligații care le revin operatorilor de transport aerian față de pasageri – Inadmisibilitatea derogărilor prevăzute de contractul de transport sau de alte documente”]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Eparchiako Dikastirio Larnakas – Cipru) – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions SRL și alții
      (Cauza C-584/18) (1)

      („Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Controale la frontiere, azil și imigrare - Decizia nr. 565/2014/UE - Regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe - Resortisant al unei țări terțe deținător al unui permis de ședere temporară eliberat de un stat membru - Articolul 3 - Recunoașterea de către Bulgaria, Croația, Cipru și România a anumitor documente ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora - Posibilitatea invocării unei decizii împotriva unui stat - Efect direct - Recunoașterea unei entități de drept privat ca emanație a statului - Condiții - Regulamentul (CE) nr. 562/2006 - Codul Frontierelor Schengen - Articolul 13 - Refuzul intrării pe teritoriul unui stat membru - Obligația de motivare - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Compensare și asistență a pasagerilor aerieni în eventualitatea refuzului la îmbarcare - Articolul 2 litera (j) - Refuzul la îmbarcare întemeiat pe caracterul pretins necorespunzător al documentelor de călătorie - Articolul 15 - Obligații care le revin operatorilor de transport aerian față de pasageri - Inadmisibilitatea derogărilor prevăzute de contractul de transport sau de alte documente”)
      (2020/C 240/07)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Eparchiako Dikastirio Larnakas

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: D. Z.

         Pârâți: Blue Air – Airline Management Solutions SRL și alții

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Decizia nr. 565/2014/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de introducere a unui regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe, bazat pe recunoașterea unilaterală de către Bulgaria, Croația, Cipru și România a anumitor documente ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora pentru tranzitul sau șederea preconizată pe teritoriile lor pentru o perioadă care nu depășește 90 de zile în orice perioadă de 180 de zile și de abrogare a Deciziilor nr. 895/2006/CE și nr. 582/2008/CE, trebuie interpretat în sensul că produce un efect direct și creează, în beneficiul resortisanților țărilor terțe, drepturi de care aceștia se pot prevala împotriva statului membru de destinație, în special cel de a nu fi supuși obligației de a deține viză pentru intrarea pe teritoriul statului membru respectiv în cazul în care acești resortisanți dețin o viză de intrare sau un permis de ședere cuprins în lista documentelor care beneficiază de o recunoaștere pe care statul membru menționat s a angajat să o aplice, în conformitate cu această decizie.

                  2)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că un operator de transport aerian care, în mod direct sau prin intermediul reprezentanților și al mandatarilor săi de pe aeroportul din statul membru de plecare, refuză îmbarcarea unui pasager invocând refuzul intrării opus de autoritățile statului membru de destinație nu se poate considera că acționează ca o emanație a statului respectiv, astfel încât pasagerul vătămat nu îi poate opune acestuia în mod întemeiat Decizia nr. 565/2014 în fața unei instanțe din statul membru de plecare pentru a obține despăgubiri pentru încălcarea dreptului său de a intra pe teritoriul statului membru de destinație fără să fie în posesia unei vize emise de acesta din urmă.

                  3)

                  Dreptul Uniunii, în special articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013, trebuie interpretat în sensul că se opune ca un operator de transport aerian să refuze îmbarcarea unui resortisant al unei țări terțe invocând un refuz al autorităților statului membru de destinație de a permite intrarea acestuia din urmă pe teritoriul său, fără ca refuzul de intrare respectiv să fi făcut obiectul unei decizii scrise și motivate, notificată în prealabil resortisantului menționat.

                  4)

                  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, în special articolul 2 litera (j) din acesta, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care un operator de transport aerian refuză îmbarcarea unui pasager pentru motivul că acesta ar fi prezentat documente de călătorie necorespunzătoare, un astfel de refuz nu privează, în sine, pasagerul respectiv de protecția prevăzută de regulamentul menționat. În cazul unei contestații din partea acestui pasager, revine astfel instanței competente sarcina de a aprecia, ținând seama de împrejurările speței, caracterul temeinic sau nu al motivelor refuzului respectiv în lumina acestei dispoziții.

                  5)

                  Regulamentul nr. 261/2004, în special articolul 15 din acesta, trebuie interpretat în sensul că se opune unei clauze aplicabile pasagerilor, conținută în condițiile generale, publicate în prealabil, referitoare la modalitățile de funcționare sau la prestările de servicii ale unui operator de transport aerian, care limitează sau exclude răspunderea acestuia din urmă atunci când unui pasager i se refuză îmbarcarea ca urmare a caracterului pretins necorespunzător al documentelor sale de călătorie, privând astfel pasagerul menționat de eventualul său drept la compensație.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauza C-607/18 P: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 14 mai 2020 – NKT Verwaltungs GmbH, fostă nkt cables GmbH, NKT A/S, fostă NKT Holding A/S /Comisia Europeană (Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine – Împărțirea pieței în cadrul proiectelor – Amenzi – Dreptul la apărare – Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Articolul 27 alineatul (1) – Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia în litigiu – Acces la dosar – Încălcare unică și continuă – Sarcina probei – Denaturare a argumentelor și a elementelor de probă)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/7

      Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 14 mai 2020 – NKT Verwaltungs GmbH, fostă nkt cables GmbH, NKT A/S, fostă NKT Holding A/S /Comisia Europeană
      (Cauza C-607/18 P) (1)

      (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a cablurilor electrice subterane și submarine - Împărțirea pieței în cadrul proiectelor - Amenzi - Dreptul la apărare - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 27 alineatul (1) - Concordanță între comunicarea privind obiecțiunile și decizia în litigiu - Acces la dosar - Încălcare unică și continuă - Sarcina probei - Denaturare a argumentelor și a elementelor de probă)
      (2020/C 240/08)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: NKT Verwaltungs GmbH, fostă nkt cables GmbH, NKT A/S, fostă NKT Holding A/S (reprezentanți: M. Kofmann şi B. Creve, advokater)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, S. Baches Opi şi T. Franchoo, agenţi)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 iulie 2018, NKT Verwaltungs și NKT/Comisia (T-447/14, nepublicată, EU:T:2018:443), în măsura în care, prin acesta, Tribunalul a respins acțiunea formulată de NKT Verwaltungs GmbH și de NKT A/S ABB Ltd având ca obiect anularea Deciziei C(2014)2139 final a Comisiei din 2 aprilie 2014 privind o procedură de aplicare a articolului 101 [TFUE] și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cauza AT. 39610 – Cabluri electrice), în măsura în care această decizie consideră că societățile respective sunt răspunzătoare de o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul de cooperare privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, iar această încălcare privește, în primul rând, comportamente legate de vânzări în țări care nu fac parte din Uniunea Europeană sau din Spațiul Economic European (SEE), în al doilea rând, refuzul colectiv de a furniza accesorii și asistență tehnică concurenților care nu au participat la înțelegerea în cauză și, în al treilea rând, în ceea ce privește perioada 3 iulie 2002 – 21 noiembrie 2002, atribuirea de proiecte referitoare la cabluri electrice subterane în SEE.

                  2)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 12 iulie 2018, NKT Verwaltungs și NKT/Comisia (T-447/14, nepublicată, EU:T:2018:443), în măsura în care, prin acesta, Tribunalul a respins cererea formulată de NKT Verwaltungs GmbH și de NKT A/S de reducere a cuantumului amenzii care le-a fost aplicată, precum și punctul 2 din dispozitivul acestei hotărâri.

                  3)

                  Respinge în rest recursul.

                  4)

                  Anulează Decizia C(2014)2139 final în măsura în care aceasta le consideră pe NKT Verwaltungs GmbH, fostă nkt cables GmbH, și pe NKT A/S, fostă NKT Holding A/S, răspunzătoare de o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul de cooperare privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, în măsura în care această decizie consideră că societățile respective sunt răspunzătoare de o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul de cooperare privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, iar această încălcare privește, în primul rând, comportamente legate de vânzări în țări care nu fac parte din Uniunea Europeană sau din Spațiul Economic European (SEE), în al doilea rând, refuzul colectiv de a furniza accesorii și asistență tehnică concurenților care nu au participat la înțelegerea în cauză și, în al treilea rând, în ceea ce privește perioada 3 iulie 2002 – 21 noiembrie 2002, atribuirea de proiecte referitoare la cabluri electrice subterane în SEE.

                  5)

                  Stabilește cuantumul amenzii aplicate NKT Verwaltungs GmbH, fostă nkt cables GmbH, și NKT A/S, fostă NKT Holding A/S prin articolul 2 litera (e) din Decizia C(2014) 2139 final la 3 687 000 de euro.

                  6)

                  NKT Verwaltungs GmbH, NKT A/S și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-615/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală privind pe UY („Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Dreptul la informare în cadrul procedurilor penale – Directiva 2012/13/UE – Articolul 6 – Dreptul la informare cu privire la acuzare – Urmărire penală pentru conducerea unu vehicul fără permis de conducere – Interdicție de a conduce rezultată dintr-o ordonanță penală anterioară de care persoana interesată nu a luat cunoștință – Notificarea acestei ordonanțe persoanei interesate exclusiv prin intermediul unui mandatar obligatoriu – Dobândirea autorității de lucru judecat – Eventuală neglijență a persoanei interesate)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/8

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Kehl – Germania) – Procedură penală privind pe UY
      (Cauza C-615/18) (1)

      („Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Dreptul la informare în cadrul procedurilor penale - Directiva 2012/13/UE - Articolul 6 - Dreptul la informare cu privire la acuzare - Urmărire penală pentru conducerea unu vehicul fără permis de conducere - Interdicție de a conduce rezultată dintr-o ordonanță penală anterioară de care persoana interesată nu a luat cunoștință - Notificarea acestei ordonanțe persoanei interesate exclusiv prin intermediul unui mandatar obligatoriu - Dobândirea autorității de lucru judecat - Eventuală neglijență a persoanei interesate)
      (2020/C 240/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Kehl

         Partea din procedura penală principală

      UY.

         Cu participarea: Staatsanwaltschaft Offenburg

         Dispozitivul

      Articolul 6 din Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale trebuie interpretat în sensul:

                  —

                  că nu se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia termenul de două săptămâni pentru formularea unei opoziții împotriva unei ordonanțe prin care o persoană a fost condamnată la o interdicție de a conduce începe să curgă de la notificarea sa mandatarului acestei persoane, cu condiția ca, de îndată ce persoana menționată a luat cunoștință de ordonanță, aceasta să dispună efectiv de un termen de două săptămâni pentru a formula opoziție împotriva acestei ordonanțe, eventual în urma sau în cadrul unei proceduri de repunere în termen, fără a trebui să demonstreze că a întreprins demersurile necesare pentru a obține fără întârziere informații de la mandatarul său cu privire la existența ordonanței menționate, și ca efectele acesteia din urmă să fie suspendate pe durata acestui termen;

                  —

                  că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia o persoană care locuiește într-un alt stat membru riscă o sancțiune penală în cazul în care nu respectă, începând de la data la care a dobândit autoritate de lucru judecat, o ordonanță care a condamnat-o la o interdicție de a conduce, deși această persoană nu avea cunoștință de existența unei asemenea ordonanțe la data la care a încălcat interdicția de a conduce care decurge din aceasta.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauza C-638/18: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 30 aprilie 2020 – Comisia Europeană/România [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Mediu – Directiva 2008/50/CE – Calitatea aerului înconjurător – Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI – Depășire sistematică și persistentă a valorilor limită pentru microparticule (PM10) în zona RO32101 (București, România) – Articolul 23 alineatul (1) – Anexa XV – Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” – Măsuri potrivite]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/9

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 30 aprilie 2020 – Comisia Europeană/România
      (Cauza C-638/18) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/50/CE - Calitatea aerului înconjurător - Articolul 13 alineatul (1) și anexa XI - Depășire sistematică și persistentă a valorilor limită pentru microparticule (PM10) în zona RO32101 (București, România) - Articolul 23 alineatul (1) - Anexa XV - Perioadă de depășire „cât mai scurtă cu putință” - Măsuri potrivite)
      (2020/C 240/11)
      Limba de procedură: româna

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și E. Manhaeve, agenți)

         Pârâtă: România (reprezentanți: inițial A. Wellman, O.-C. Ichim, M. Chicu și C.-R. Canţăr, ulterior E. Gane, A. Wellman, O.-C. Ichim și M. Chicu, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  România, pe de o parte, prin nerespectarea sistematică și persistentă, din anul 2007 și până cel puțin în anul 2016, a valorilor limită zilnice pentru concentrațiile de PM10 și prin nerespectarea sistematică și persistentă, din anul 2007 și până în anul 2014 inclusiv, cu excepția anului 2013, a valorilor limită anuale pentru concentrațiile de PM10 în zona RO32101 (București, România), nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa coroborat cu anexa XI la aceasta și, pe de altă parte, nu și a îndeplinit, în ceea ce privește această zonă, începând din 11 iunie 2010, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) din această directivă coroborat cu anexa XV la aceasta, în special obligația prevăzută la articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf din directiva menționată, de a se asigura că perioada de depășire este cât mai scurtă cu putință.

                  2)

                  Obligă România la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 445, 10.12.2018.


title: Cauza C-627/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra – Portugalia) – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) [Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Articolul 108 TFUE – Schemă de ajutoare incompatibilă cu piața internă – Decizie a Comisiei Europene prin care se dispune recuperarea ajutoarelor ilegale – Regulamentul (UE) 2015/1589 – Articolul 17 alineatul (1) – Termen de prescripție de 10 ani – Aplicare în cazul prerogativelor de recuperare ale Comisiei – Articolul 16 alineatele (2) și (3) – Reglementare națională care prevede un termen de prescripție mai scurt – Principiul efectivității]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/8

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra – Portugalia) – Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
      (Cauza C-627/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Articolul 108 TFUE - Schemă de ajutoare incompatibilă cu piața internă - Decizie a Comisiei Europene prin care se dispune recuperarea ajutoarelor ilegale - Regulamentul (UE) 2015/1589 - Articolul 17 alineatul (1) - Termen de prescripție de 10 ani - Aplicare în cazul prerogativelor de recuperare ale Comisiei - Articolul 16 alineatele (2) și (3) - Reglementare națională care prevede un termen de prescripție mai scurt - Principiul efectivității)
      (2020/C 240/10)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Pârât: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că termenul de prescripție de 10 ani, prevăzut de această dispoziție pentru exercitarea prerogativelor Comisiei Europene de recuperare a ajutoarelor, se aplică numai în cazul raporturilor dintre Comisie și statul membru destinatar al deciziei de recuperare emise de instituția menționată.

                  2)

                  Articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul 2015/1589, potrivit căruia ajutorul care urmează să fie recuperat include dobânda, și principiul efectivității, prevăzut la alineatul (3) al aceluiași articol, trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unui termen de prescripție național în cazul recuperării unui ajutor, atunci când acest termen a expirat înainte chiar de adoptarea deciziei Comisiei prin care ajutorul menționat este declarat ilegal și prin care se dispune recuperarea lui sau atunci când respectivul termen de prescripție a expirat, în principal ca urmare a întârzierii autorităților naționale în executarea acestei decizii.

         (1)  JO C 455, 17.12.2018.


title: Cauza C-641/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Genova – Italia) – LG şi alţii/Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Articolul 1 alineatul (1) – Noțiunile de „materie civilă și comercială” și de „materie administrativă” – Domeniu de aplicare – Activități ale societăților de clasificare și de certificare a navelor – Acta iure imperii și acta iure gestionis – Prerogative de putere publică – Imunitate de jurisdicție]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/10

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 7 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Genova – Italia) – LG şi alţii/Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale
      (Cauza C-641/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 1 alineatul (1) - Noțiunile de „materie civilă și comercială” și de „materie administrativă” - Domeniu de aplicare - Activități ale societăților de clasificare și de certificare a navelor - Acta iure imperii și acta iure gestionis - Prerogative de putere publică - Imunitate de jurisdicție)
      (2020/C 240/12)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Genova

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: LG şi alţii

         Pârâte: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o acțiune în despăgubire formulată împotriva unor persoane juridice de drept privat care exercită o activitate de clasificare și de certificare a navelor în numele și prin delegare din partea unui stat terț intră în sfera noțiunii de „materie civilă și comercială”, în sensul acestei dispoziții, și, în consecință, în domeniul de aplicare al acestui regulament, din moment ce această activitate nu este exercitată în temeiul unor prerogative de putere publică în sensul dreptului Uniunii, aspect a cărui apreciere revine instanței de trimitere. Principiul de drept internațional cutumiar privind imunitatea de jurisdicție nu se opune exercitării de către instanța națională sesizată a competenței judiciare prevăzute de regulamentul menționat într-un litigiu referitor la o asemenea acțiune, atunci când această instanță constată că astfel de organisme nu au recurs la prerogativele de putere publică în sensul dreptului internațional.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-667/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Grondwettelijk Hof – Belgia) – Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone/Ministerraad (Trimitere preliminară – Directiva 2009/138/CE – Asigurare de protecție juridică – Articolul 201 – Dreptul deţinătorului poliței de asigurare de a-şi alege liber reprezentantul – Procedură judiciară – Noţiune – Procedură de mediere)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/11

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Grondwettelijk Hof – Belgia) – Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone/Ministerraad
      (Cauza C-667/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2009/138/CE - Asigurare de protecție juridică - Articolul 201 - Dreptul deţinătorului poliței de asigurare de a-şi alege liber reprezentantul - Procedură judiciară - Noţiune - Procedură de mediere)
      (2020/C 240/14)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Grondwettelijk Hof

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone

         Pârât: Ministerraad

         Dispozitivul

      Articolul 201 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „procedură judiciară” prevăzută de această dispoziție include o procedură de mediere judiciară sau extrajudiciară în care o instanță este implicată sau poate fi implicată fie la momentul angajării respectivei proceduri, fie după încheierea acesteia.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-749/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative – Luxemburg) – B și alții/Administration des contributions directes (Trimitere preliminară – Articolele 49 și 54 TFUE – Libertatea de stabilire – Legislație fiscală – Impozite pe profit – Societăți-mamă și filiale – Integrare fiscală verticală și orizontală)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/12

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour administrative – Luxemburg) – B și alții/Administration des contributions directes
      (Cauza C-749/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolele 49 și 54 TFUE - Libertatea de stabilire - Legislație fiscală - Impozite pe profit - Societăți-mamă și filiale - Integrare fiscală verticală și orizontală)
      (2020/C 240/15)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour administrative

         Părțile din procedura principală

         Apelante, intimate în apelul incident: B și alții

         Intimată, apelantă în apelul incident: Administration des contributions directes

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații a unui stat membru care, deși admite o integrare fiscală verticală între o societate-mamă rezidentă sau un sediu permanent în acest stat membru al unei societăți-mamă nerezidente și filialele sale rezidente, nu admite o integrare fiscală orizontală între filialele rezidente ale unei societăți-mamă nerezidente.

                  2)

                  Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații a unui stat membru care are ca efect obligarea unei societăți-mamă care are sediul într-un alt stat membru să desființeze o integrare fiscală verticală care există între una dintre filialele sale și unele dintre subfilialele sale rezidente pentru a permite acestei filiale să efectueze o integrare fiscală orizontală cu alte filiale rezidente ale societății-mamă menționate, chiar dacă filiala integrantă rezidentă rămâne aceeași, iar desființarea integrării fiscale verticale înainte de sfârșitul duratei minime de existență a integrării, prevăzută de legislația națională, implică impozitarea rectificativă individuală a societăților vizate.

                  3)

                  Principiile echivalenței și efectivității trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații a unui stat membru privind un regim de integrare fiscală care prevede că orice cerere de a putea beneficia de un asemenea regim trebuie să fie introdusă la autoritatea competentă în mod obligatoriu înainte de sfârșitul primului exercițiu de impozitare pentru care se solicită aplicarea acestui regim.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-772/18: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – A/B [Trimitere preliminară – Mărci – Directiva 2008/95/CE – Articolul 5 alineatul (1) – Articolul 5 alineatul (3) literele (b) și (c) – Contrafacere – Noțiunea de „utilizare în cadrul comerțului” – Produse puse în liberă circulație – Import – Stocare – Deținere de produse în scopul comercializării – Export]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/13

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – A/B
      (Cauza C-772/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 5 alineatul (1) - Articolul 5 alineatul (3) literele (b) și (c) - Contrafacere - Noțiunea de „utilizare în cadrul comerțului” - Produse puse în liberă circulație - Import - Stocare - Deținere de produse în scopul comercializării - Export)
      (2020/C 240/16)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: A

         Intimat: B

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci coroborat cu articolul 5 alineatul (3) literele (b) și (c) din această directivă trebuie să fie interpretat în sensul că o persoană care nu desfășoară o activitate comercială cu titlu profesional care recepționează, pune în liberă circulație într-un stat membru și păstrează produse vădit nedestinate utilizării private care au fost expediate dintr-o țară terță pe adresa sa și pe care este aplicată o marcă, fără consimțământul titularului, trebuie să fie considerată ca utilizând marca în cadrul comerțului, în sensul celei dintâi dintre aceste dispoziții.

         (1)  JO C 72, 25.2.2019.


title: Cauza C-797/18 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 30 aprilie 2020 – Republica Elenă/Comisia Europeană [Recurs – Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) – Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană – Cheltuieli efectuate de Republica Elenă – Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 – Regulamentul (CE) nr. 796/2004 – Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Schemă de ajutoare pe suprafață – Noțiunea de „pășuni permanente” – Corecții financiare forfetare – Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 – Aprecierea eligibilității cheltuielilor – Autoritatea de gestionare – Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 – Cheltuieli în privința cărora se aplică termenul de 24 de luni – Regulamentul (CE) nr. 817/2004 – Regim de sancțiuni efective, proporționale și disuasive – Metodă de calcul al corecției]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/13

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 30 aprilie 2020 – Republica Elenă/Comisia Europeană
      (Cauza C-797/18 P) (1)

      (Recurs - Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) - Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană - Cheltuieli efectuate de Republica Elenă - Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 - Regulamentul (CE) nr. 796/2004 - Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Schemă de ajutoare pe suprafață - Noțiunea de „pășuni permanente” - Corecții financiare forfetare - Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 - Aprecierea eligibilității cheltuielilor - Autoritatea de gestionare - Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 - Cheltuieli în privința cărora se aplică termenul de 24 de luni - Regulamentul (CE) nr. 817/2004 - Regim de sancțiuni efective, proporționale și disuasive - Metodă de calcul al corecției)
      (2020/C 240/17)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou şi A. Vasilopoulou, agenţi)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis, D. Triantafyllou şi J. Aquilina, agenţi)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează punctul 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 4 octombrie 2018, Grecia/Comisia (T-272/16, nepublicată, EU:T:2018:651), în măsura în care Tribunalul a respins acțiunea Republicii Elene având ca obiect corecțiile forfetare de 25 % și de 10 % aplicate ajutoarelor pe suprafață pentru pășuni, pentru anii de cerere 2012 și 2013, precum și corecția punctuală în cuantum de 37 163 161,78 euro pentru anul de cerere 2013, impuse prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR), pentru deficiențele în definirea și în controlul pășunilor permanente eligibile.

                  2)

                  Anulează punctul 2 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 4 octombrie 2018, Grecia/Comisia (T-272/16, nepublicată, EU:T:2018:651), în măsura în care a statuat cu privire la cheltuielile de judecată.

                  3)

                  Respinge în rest recursul.

                  4)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare 2016/417, în măsura în care impune Republicii Elene corecțiile forfetare de 25 % și de 10 % aplicate ajutoarelor pe suprafață pentru pășuni, pentru anii de cerere 2012 și 2013, precum și corecția punctuală în cuantum de 37 163 161,78 euro aplicată pentru anul de cerere 2013, pentru deficiențele în definirea și în controlul pășunilor permanente eligibile.

                  5)

                  Republica Elenă și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.

         (1)  JO C 72, 25.2.2019.


title: Cauza C-810/18: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Trnave – Slovacia) – DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o./Finančné riaditeľstvo SR [Trimitere preliminară – Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 – Uniune vamală și Tariful vamal comun – Clasificare tarifară – Nomenclatura combinată – Subpoziția 8525 80 91 – Aparate fotografice digitale – Camere video cu înregistrare – Cameră video digitală capabilă să capteze și să înregistreze imagini statice și secvențe video de o calitate inferioară rezoluției de 800 × 600 pixeli]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/14

      Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský súd v Trnave – Slovacia) – DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o./Finančné riaditeľstvo SR
      (Cauza C-810/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 - Uniune vamală și Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Subpoziția 8525 80 91 - Aparate fotografice digitale - Camere video cu înregistrare - Cameră video digitală capabilă să capteze și să înregistreze imagini statice și secvențe video de o calitate inferioară rezoluției de 800 × 600 pixeli)
      (2020/C 240/18)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Krajský súd v Trnave

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o.

         Pârâtă: Finančné riaditeľstvo SR

         Dispozitivul

      Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, în versiunile sale care rezultă succesiv din Regulamentul (CE) nr. 1031/2008 al Comisiei din 19 septembrie 2008, din Regulamentul (CE) nr. 948/2009 al Comisiei din 30 septembrie 2009, din Regulamentul (UE) nr. 861/2010 al Comisiei din 5 octombrie 2010, din Regulamentul (UE) nr. 1006/2011 al Comisiei din 27 septembrie 2011 și din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012, trebuie interpretată în sensul că acele camere video digitale care au funcție dublă, și anume captarea și înregistrarea atât a imaginilor statice, cât și a secvențelor video, se încadrează la subpoziția 8525 80 91 din aceasta drept „camere video cu înregistrare”, deși, în ceea ce privește secvențele video, aceste camere permit doar captarea și înregistrarea unor astfel de secvențe ca urmare a unei calități inferioare rezoluției de 800 × 600 pixeli, dat fiind că funcția principală a acestor camere video digitale este de a capta și de a înregistra astfel de secvențe, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 82, 4.3.2019.


title: Cauza C-15/19: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri. (Trimitere preliminară – Mediu – Deșeuri – Directiva 1999/31/CE – Depozite de deșeuri existente – Perioada operațiunilor de posttratare a depozitului de deșeuri – Prelungire – Costurile depozitării deșeurilor – Principiul „poluatorul plătește” – Aplicare în timp a directivei)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/16

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri.
      (Cauza C-15/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Deșeuri - Directiva 1999/31/CE - Depozite de deșeuri existente - Perioada operațiunilor de posttratare a depozitului de deșeuri - Prelungire - Costurile depozitării deșeurilor - Principiul „poluatorul plătește” - Aplicare în timp a directivei)
      (2020/C 240/20)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA

         Intimat: Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri.

         Dispozitivul

      Articolele 10 și 14 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri trebuie interpretate în sensul că nu se opun interpretării unei dispoziții naționale potrivit căreia un depozit de deșeuri în curs de exploatare la data transpunerii acestei directive trebuie să fie supus obligațiilor care decurg din directiva menționată și în special unei prelungiri a perioadei operațiunilor de posttratare a acestui depozit de deșeuri, fără să fie necesar să se distingă în funcție de data de stocare a deșeurilor și nici să se prevadă vreo măsură care să vizeze limitarea efectelor financiare ale acestei prelungiri în ceea ce îl privește pe deținătorul deșeurilor.

         (1)  JO C 164, 13.5.2019.


title: Cauza C-17/19: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franţa) – Procedură penală privind pe Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures [Trimitere preliminară – Lucrători migranți – Securitate socială – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Legislație aplicabilă – Articolul 14 alineatul 1 litera (a) și alineatul 2 litera (b) – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 12 alineatul (1) – Articolul 13 alineatul (1) litera (a) – Lucrători detașați – Lucrători care desfășoară o activitate în două sau mai multe state membre – Regulamentul (CEE) nr. 574/72 – Articolul 11 alineatul (1) litera (a) – Articolul 12a punctul 2 litera (a) și punctul 4 litera (a) – Regulamentul (CE) nr. 987/2009 – Articolul 19 alineatul (2) – Certificatele E 101 și A 1 – Efect obligatoriu – Întindere – Securitate socială – Dreptul muncii]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/17

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franţa) – Procedură penală privind pe Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures
      (Cauza C-17/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Lucrători migranți - Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Legislație aplicabilă - Articolul 14 alineatul 1 litera (a) și alineatul 2 litera (b) - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 12 alineatul (1) - Articolul 13 alineatul (1) litera (a) - Lucrători detașați - Lucrători care desfășoară o activitate în două sau mai multe state membre - Regulamentul (CEE) nr. 574/72 - Articolul 11 alineatul (1) litera (a) - Articolul 12a punctul 2 litera (a) și punctul 4 litera (a) - Regulamentul (CE) nr. 987/2009 - Articolul 19 alineatul (2) - Certificatele E 101 și A 1 - Efect obligatoriu - Întindere - Securitate socială - Dreptul muncii)
      (2020/C 240/21)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura penală principală

      Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest, Welbond armatures.

         Dispozitivul

      Articolul 11 alineatul (1) litera (a), articolul 12a punctul 2 litera (a) și punctul 4 litera (a) din Regulamentul nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 647/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, precum și articolul 19 alineatul (2) din Regulamentul nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, trebuie interpretate în sensul că un certificat E 101, eliberat de instituția competentă a unui stat membru, în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (a) sau al articolului 14 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrilor familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, unor lucrători care își desfășoară activitățile pe teritoriul unui alt stat membru, și un certificat A 1, eliberat de această instituție, în temeiul articolului 12 alineatul (1) sau al articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 465/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012, unor asemenea lucrători, sunt obligatorii pentru instanțele acestui din urmă stat membru numai în materie de securitate socială.

         (1)  JO C 103, 18.3.2019.


title: Cauza C-148/19 P: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 7 mai 2020 – BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA/Comisia Europeană, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH) (Recurs – Ajutoare de stat – Ajutoare regionale în favoarea industriei siderurgice – Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună – Noțiunea de „ajutor de stat” – Avantaj – Criteriul operatorului privat – Eroare vădită – Sarcina probei – Limitele controlului jurisdicțional)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/18

      Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 7 mai 2020 – BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA/Comisia Europeană, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)
      (Cauza C-148/19 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Ajutoare regionale în favoarea industriei siderurgice - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună - Noțiunea de „ajutor de stat” - Avantaj - Criteriul operatorului privat - Eroare vădită - Sarcina probei - Limitele controlului jurisdicțional)
      (2020/C 240/23)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurente: BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA (reprezentanți: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, şi Q. Declève, avocaţi)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka şi G. Luengo, agenţi), Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă BTB Holding Investments SA și Duferco Participations Holding SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauzele conexate C-168/19 şi C-169/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte dei Conti – Sezione Giurisdizionale Per la Regione Puglia – Italia) – HB (C-168/19), IC (C-169/19)/Istituto nazionale della previdenza sociale (Trimitere preliminară – Libera circulație a persoanelor – Articolul 21 TFUE – Principiul nediscriminării pentru motiv de cetățenie sau naționalitate – Articolul 18 TFUE – Convenție pentru evitarea dublei impuneri – Lucrători din sectorul public – Pensionar care are reședința în alt stat membru decât cel care îi plătește o pensie pentru limită de vârstă și care nu deține cetățenia statului membru de reședință – Impozit pe venit – Pretinsă pierdere a unor avantaje fiscale – Pretinsă împiedicare a libertății de circulație și pretinsă discriminare)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/19

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2020 (cereri de decizie preliminară formulate de Corte dei Conti – Sezione Giurisdizionale Per la Regione Puglia – Italia) – HB (C-168/19), IC (C-169/19)/Istituto nazionale della previdenza sociale
      (Cauzele conexate C-168/19 şi C-169/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Libera circulație a persoanelor - Articolul 21 TFUE - Principiul nediscriminării pentru motiv de cetățenie sau naționalitate - Articolul 18 TFUE - Convenție pentru evitarea dublei impuneri - Lucrători din sectorul public - Pensionar care are reședința în alt stat membru decât cel care îi plătește o pensie pentru limită de vârstă și care nu deține cetățenia statului membru de reședință - Impozit pe venit - Pretinsă pierdere a unor avantaje fiscale - Pretinsă împiedicare a libertății de circulație și pretinsă discriminare)
      (2020/C 240/24)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte dei Conti – Sezione Giurisdizionale Per la Regione Puglia

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: HB (C-168/19), IC (C-169/19)

         Pârât: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Dispozitivul

      Articolele 18 și 21 TFUE nu se opun unui regim fiscal care rezultă dintr-o convenție pentru evitarea dublei impuneri încheiată între două state membre în temeiul căreia competența fiscală a statelor respective în materie de impozitare a pensiilor pentru limită de vârstă este repartizată în funcție de împrejurarea potrivit căreia beneficiarii lor desfășurau o activitate din sectorul privat sau din sectorul public și, în acest din urmă caz, de împrejurarea că ei dețin sau nu cetățenia statului membru de reședință.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-184/19: Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Hecta Viticol SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Trimitere preliminară – Directivele 92/83/CEE și 92/84/CEE – Rate ale accizelor la vin și la băuturi necarbonatate fermentate altele decât vin și bere – Rate ale accizelor diferențiate – Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/19

      Hotărârea Curții (Camera a şaptea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – Hecta Viticol SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi
      (Cauza C-184/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Directivele 92/83/CEE și 92/84/CEE - Rate ale accizelor la vin și la băuturi necarbonatate fermentate altele decât vin și bere - Rate ale accizelor diferențiate - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime)
      (2020/C 240/25)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Hecta Viticol SRL

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor, Biroul Vamal de Interior Buzău, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 7, 11 și 15 din Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice și articolul 5 din Directiva 92/84/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea ratelor accizelor la alcool și băuturi alcoolice trebuie interpretate în sensul că nu impun stabilirea unor rate ale accizelor identice la băuturile alcoolice care fac parte din categoria „vin”, în sensul Directivei 92/83, și la cele care fac parte din categoria „băuturi fermentate altele decât vin și bere”, în sensul acestei directive.

                  2)

                  Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale de modificare a ratei accizelor la băuturile fermentate altele decât vin și bere fără să prevadă un regim tranzitoriu, atunci când o astfel de modificare intră în vigoare la opt zile de la publicarea actului care se află la originea acesteia și atunci când ea nu implică ca persoanele impozabile să efectueze ajustări economice corespunzătoare, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-189/19: Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară – Mediu – Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană – Directiva 2003/87/CE – Articolul 10a – Regim tranzitoriu de alocare cu titlu gratuit a cotelor – Decizia 2011/278/UE – Articolul 9 – Determinarea nivelului istoric de activitate – Modificare semnificativă a capacității unei instalații intervenită anterior perioadei de referință – Determinarea perioadei de referință relevante)

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/20

      Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-189/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Directiva 2003/87/CE - Articolul 10a - Regim tranzitoriu de alocare cu titlu gratuit a cotelor - Decizia 2011/278/UE - Articolul 9 - Determinarea nivelului istoric de activitate - Modificare semnificativă a capacității unei instalații intervenită anterior perioadei de referință - Determinarea perioadei de referință relevante)
      (2020/C 240/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și recurentă: Spenner GmbH & Co. KG

         Pârâtă și intimată: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 9 alineatul (9) din Decizia 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se aplică extinderilor semnificative ale capacității unei instalații autorizate intervenite înainte de perioada de referință care a fost determinată în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din această decizie.

                  2)

                  Articolul 9 alineatul (1) din Decizia 2011/278 trebuie interpretat în sensul că nu impune autorității naționale competente să determine ea însăși perioada de referință relevantă pentru evaluarea nivelurilor istorice de activitate a unei instalații.

         (1)  JO C 182, 27.5.2019.


title: Cauza C-191/19: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Frankfurt am Main – Germania) – OI/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA [Trimitere preliminară – Transporturi aeriene – Regulamentul (CE) nr. 261/2004 – Compensație pentru pasageri în eventualitatea refuzului la îmbarcare – Refuz la îmbarcare – Anulare – Zbor cu legătură directă – Modificarea rezervării pentru unul dintre zborurile care compun transportul aerian împotriva voinței pasagerului – Sosirea pasagerului fără întârziere la destinația sa finală]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/21

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landgericht Frankfurt am Main – Germania) – OI/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
      (Cauza C-191/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi aeriene - Regulamentul (CE) nr. 261/2004 - Compensație pentru pasageri în eventualitatea refuzului la îmbarcare - Refuz la îmbarcare - Anulare - Zbor cu legătură directă - Modificarea rezervării pentru unul dintre zborurile care compun transportul aerian împotriva voinței pasagerului - Sosirea pasagerului fără întârziere la destinația sa finală)
      (2020/C 240/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Frankfurt am Main

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă-apelantă: OI

         Pârâtă-intimată: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

         Dispozitivul

      Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91, în special articolul 7 din acesta, trebuie interpretat în sensul că nu este datorată o compensație unui pasager care dispune de o rezervare unică pentru un zbor cu legătură directă atunci când rezervarea sa a fost modificată împotriva voinței sale, cu consecința, pe de o parte, că acesta nu s-a îmbarcat pentru primul zbor care compunea transportul rezervat, deși acest zbor a fost efectuat, și, pe de altă parte, că i-a fost atribuit un loc pentru un zbor ulterior care i-a permis să se îmbarce pentru al doilea zbor care compunea transportul rezervat și să ajungă astfel la destinația sa finală la ora de sosire prevăzută inițial.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-208/19: Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz – Austria) – NK/MS, AS [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Drepturile consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Domeniu de aplicare – Articolul 3 alineatul (3) litera (f) – Noțiunea de „contracte având ca obiect construirea unor clădiri noi” – Articolul 16 litera (c) – Noțiunea de „bunuri confecționate după specificațiile prezentate de consumator sau personalizate în mod clar” – Contract între un arhitect și un consumator având ca obiect elaborarea unui plan pentru o casă unifamilială nouă]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/21

      Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz – Austria) – NK/MS, AS
      (Cauza C-208/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Drepturile consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Domeniu de aplicare - Articolul 3 alineatul (3) litera (f) - Noțiunea de „contracte având ca obiect construirea unor clădiri noi” - Articolul 16 litera (c) - Noțiunea de „bunuri confecționate după specificațiile prezentate de consumator sau personalizate în mod clar” - Contract între un arhitect și un consumator având ca obiect elaborarea unui plan pentru o casă unifamilială nouă)
      (2020/C 240/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: NK

         Pârâți și intimați: MS, AS

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 3 alineatul (3) litera (f) din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie să fie interpretat în sensul că un contract încheiat între un arhitect și un consumator, în temeiul căruia primul se angajează să efectueze pentru cel de al doilea numai proiectarea unei case unifamiliale care urmează să fie construită și, în acest context, să elaboreze planuri, nu constituie un contract având ca obiect construirea unei clădiri noi, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 2 punctele 3 și 4, precum și articolul 16 litera (c) din Directiva 2011/83 trebuie să fie interpretate în sensul că un contract încheiat între un arhitect și un consumator, în temeiul căruia primul se angajează să efectueze pentru cel de al doilea, în conformitate cu cerințele și cu dorințele acestuia, proiectarea unei case unifamiliale care urmează să fie construită și, în acest context, să elaboreze planuri, nu constituie un contract de furnizare de bunuri confecționate după specificațiile prezentate de consumator sau personalizate în mod clar, în sensul acestei din urmă dispoziții.

         (1)  JO C 172, 20.5.2019.


title: Cauza C-211/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – UO/Készenléti Rendőrség [Trimitere preliminară – Politică socială – Protecția securității și a sănătății lucrătorilor – Directiva 2003/88/CE – Domeniu de aplicare – Derogare – Articolul 1 alineatul (3) – Directiva 89/391/CEE – Articolul 2 alineatul (2) – Activități ale forțelor de intervenție ale poliției]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/22

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – UO/Készenléti Rendőrség
      (Cauza C-211/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Politică socială - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Directiva 2003/88/CE - Domeniu de aplicare - Derogare - Articolul 1 alineatul (3) - Directiva 89/391/CEE - Articolul 2 alineatul (2) - Activități ale forțelor de intervenție ale poliției)
      (2020/C 240/29)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: UO

         Pârât: Készenléti Rendőrség

         Dispozitivul

      Articolul 1 alineatul (3) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie să fie interpretat în sensul că articolul 2 punctele 1 și 2 din această directivă se aplică membrilor forțelor de ordine care exercită funcții de supraveghere a frontierelor externe ale unui stat membru în situația unui aflux de resortisanți ai unor țări terțe la frontierele menționate, cu excepția cazului în care, având în vedere ansamblul împrejurărilor relevante, rezultă că misiunile sunt executate în cadrul unor evenimente excepționale, a căror gravitate și amploare necesită adoptarea unor măsuri indispensabile pentru protecția vieții, a sănătății, precum și a securității colectivității și a căror bună executare ar fi compromisă dacă ar trebui să fie respectate toate normele enunțate de directiva menționată, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-258/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága [Trimitere preliminară – Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată – Directiva 77/388/CEE – Articolul 10 alineatul (2) primul și al treilea paragraf, articolul 17 alineatul (1) și articolul 18 alineatul (2) primul paragraf – Directiva 2006/112/CE – Articolul 63, articolul 64 alineatul (1), articolul 66 primul paragraf literele (a)-(c), articolul 167 și articolul 179 primul paragraf – Prestare de servicii realizată anterior aderării Ungariei la Uniunea Europeană – Determinare exactă a prețului acestei prestări intervenită ulterior aderării – Factură referitoare la prestarea menționată emisă, iar achitarea acesteia efectuată ulterior aderării – Refuz al dreptului de deducere fondat pe această factură ca urmare a prescrierii – Competența Curții]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/23

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 aprilie 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Kúria – Ungaria) – EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Cauza C-258/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată - Directiva 77/388/CEE - Articolul 10 alineatul (2) primul și al treilea paragraf, articolul 17 alineatul (1) și articolul 18 alineatul (2) primul paragraf - Directiva 2006/112/CE - Articolul 63, articolul 64 alineatul (1), articolul 66 primul paragraf literele (a)-(c), articolul 167 și articolul 179 primul paragraf - Prestare de servicii realizată anterior aderării Ungariei la Uniunea Europeană - Determinare exactă a prețului acestei prestări intervenită ulterior aderării - Factură referitoare la prestarea menționată emisă, iar achitarea acesteia efectuată ulterior aderării - Refuz al dreptului de deducere fondat pe această factură ca urmare a prescrierii - Competența Curții)
      (2020/C 240/30)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Kúria

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: EUROVIA Ipari, Kereskedelmi, Szállítmányozási és Idegenforgalmi Kft.

         Intimată: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Dispozitivul

      Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu are competența să răspundă la întrebările adresate de Kúria (Curtea Supremă, Ungaria).

         (1)  JO C 187, 3.6.2019.


title: Cauza C-263/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt./ Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság [Trimitere preliminară – Achiziții publice – Atribuirea contractelor de achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 1 alineatul (2) și articolul 72 – Directiva 2014/25/UE – Articolul 1 alineatul (2) și articolul 89 – Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări – Directiva 89/665/CEE – Articolul 2e alineatul (2) – Proceduri de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor – Directiva 92/13/CEE – Articolul 2e alineatul (2) – Modificări ale unui contract încheiat în urma unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice – Lipsa unei noi proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice – Amenzi aplicate autorității contractante și ofertantului căruia i s-a atribuit contractul – Principiul proporționalității]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/23

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék – Ungaria) – T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt./ Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság
      (Cauza C-263/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Atribuirea contractelor de achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 1 alineatul (2) și articolul 72 - Directiva 2014/25/UE - Articolul 1 alineatul (2) și articolul 89 - Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări - Directiva 89/665/CEE - Articolul 2e alineatul (2) - Proceduri de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor - Directiva 92/13/CEE - Articolul 2e alineatul (2) - Modificări ale unui contract încheiat în urma unei proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice - Lipsa unei noi proceduri de atribuire a unui contract de achiziții publice - Amenzi aplicate autorității contractante și ofertantului căruia i s-a atribuit contractul - Principiul proporționalității)
      (2020/C 240/31)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt.g

         Pârâtă: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Cu participarea: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2e alineatul (2) din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007, articolul 2e alineatul (2) din Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2007/66, considerentele (19)-(21) ale Directivei 2007/66, considerentele (12), (113), (115) și (117) ale Directivei 2014/25/UE, precum și articolul 1 alineatul (2) și articolul 89 din Directiva 2014/25/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care, în cadrul unei proceduri care vizează calea de atac inițiate din oficiu de o autoritate de monitorizare, permite stabilirea unei încălcări și aplicarea unei amenzi nu numai în sarcina autorității contractante, ci și a ofertantului căruia i s-a atribuit contractul, în cazul în care, cu ocazia modificării unui contract de achiziții publice în curs de executare, au fost omise în mod nelegal normele privind atribuirea contractelor de achiziții publice. Cu toate acestea, atunci când o astfel de posibilitate este prevăzută de reglementarea națională, procedura care vizează calea de atac trebuie să respecte dreptul Uniunii, inclusiv principiile generale ale acestuia, în măsura în care contractul de achiziții publice în cauză intră el însuși în domeniul de aplicare material al directivelor privind achizițiile publice, fie ab initio, fie ca urmare a modificării sale nelegale.

                  2)

                  Cuantumul amenzii prin care se sancționează modificarea nelegală a unui contract de achiziții publice încheiat între o autoritate contractantă și un ofertant căruia i s-a atribuit contractul trebuie stabilit prin luarea în considerare a comportamentelor proprii fiecăreia dintre aceste părți.

         (1)  JO C 206, 17.6.2019.


title: Cauza C-266/19: Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – EIS GmbH/TO [Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 2011/83/UE – Articolul 6 alineatul (1) literele (c) și (h) și alineatul (4) – Anexa I partea A – Dreptul de retragere – Informații care trebuie furnizate de comerciant cu privire la condițiile, termenele și procedurile de exercitare a dreptului de retragere – Obligația comerciantului de a indica numărul său de telefon „în cazul în care este disponibil” – Conținut]

text:
               20.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 240/24

      Hotărârea Curții (Camera a şasea) din 14 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – EIS GmbH/TO
      (Cauza C-266/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 6 alineatul (1) literele (c) și (h) și alineatul (4) - Anexa I partea A - Dreptul de retragere - Informații care trebuie furnizate de comerciant cu privire la condițiile, termenele și procedurile de exercitare a dreptului de retragere - Obligația comerciantului de a indica numărul său de telefon „în cazul în care este disponibil” - Conținut)
      (2020/C 240/32)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: EIS GmbH

         Pârât: TO

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie interpretat în sensul că, într-o situație în care numărul de telefon al unui comerciant apare pe site-ul său internet într-un mod care, în percepția consumatorului mediu, și anume consumatorul normal informat și suficient de atent și de avizat, sugerează că acest comerciant îl utilizează pentru a fi în contact cu consumatorii, numărul respectiv trebuie considerat „disponibil” în sensul acestei dispoziții. Într-un asemenea caz, articolul 6 alineatul (1) literele (c) și (h) și alineatul (4) din această directivă coroborat cu partea A din anexa I la aceasta trebuie interpretat în sensul că un comerciant care îi furnizează consumatorului, înainte ca un contract la distanță sau negociat în afara spațiilor comerciale să producă efecte obligatorii asupra acestuia din urmă, informațiile referitoare la procedurile de exercitare a dreptului de retragere, recurgând în acest sens la modelul de instrucțiuni care figurează în partea A din anexa I, este obligat să menționeze același număr de telefon printre respectivele instrucțiuni, astfel încât să îi permită acestui consumator ca, prin intermediul acelui număr, să îi comunice eventuala sa decizie de a face uz de acest drept.

         (1)  JO C 230, 8.7.2019.