title: Cauza C-495/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Centre hospitalier universitaire de Besançon/Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura (Directiva 85/374/CEE — Răspundere pentru produsele cu defect — Domeniu de aplicare — Regim național care prevede obligația instituțiilor publice de sănătate de a repara prejudiciile cauzate unui pacient de funcționarea defectuoasă a unui echipament sau a unui produs utilizat în cadrul îngrijirilor acordate, chiar în absența unei culpe imputabile instituțiilor respective)

text:
               18.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 49/11

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 21 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Conseil d'État — Franța) — Centre hospitalier universitaire de Besançon/Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura
   (Cauza C-495/10) (1)

   (Directiva 85/374/CEE - Răspundere pentru produsele cu defect - Domeniu de aplicare - Regim național care prevede obligația instituțiilor publice de sănătate de a repara prejudiciile cauzate unui pacient de funcționarea defectuoasă a unui echipament sau a unui produs utilizat în cadrul îngrijirilor acordate, chiar în absența unei culpe imputabile instituțiilor respective)
   2012/C 49/17
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Centre hospitalier universitaire de Besançon

      Pârâți: Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Conseil d'État — Interpretarea articolului 13 din Directiva 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect (JO L 210, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 183) — Răspunderea instituțiilor publice de sănătate față de pacienții lor — Admisibilitatea unui regim național de răspundere în temeiul căruia se permite victimei să obțină, chiar în lipsa unei vinovății, repararea prejudiciilor cauzate de produsele cu defect — Limitarea răspunderii prestatorului de servicii

      Dispozitivul

   Răspunderea unui prestator de servicii care utilizează, în cadrul unei prestări de servicii, precum îngrijirile acordate în cadrul unui spital, echipamente sau produse cu defect al căror producător, în sensul dispozițiilor articolului 3 din Directiva 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect, astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 mai 1999, nu este și cauzează, prin aceasta, prejudicii beneficiarului prestației nu intră în domeniul de aplicare al directivei menționate. Prin urmare, această directivă nu se opune ca un stat membru să instituie un regim, precum cel în discuție în acțiunea principală, care prevede răspunderea unui asemenea prestator pentru prejudiciile astfel cauzate, chiar în absența oricărei culpe imputabile acestuia, cu condiția totuși să i se garanteze persoanei prejudiciate și/sau prestatorului menționat posibilitatea de a pune în discuție răspunderea producătorului în temeiul directivei menționate atunci când condițiile prevăzute de aceasta sunt întrunite.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-183/14: Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Schmiedag/Comisia

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/53

         Acțiune introdusă la 21 martie 2014 – Schmiedag/Comisia
   (Cauza T-183/14)
   2014/C 142/67
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schmiedag GmbH (Hagen, Germania) (reprezentanți: H. Höfler, C. Kahle și V. Winkler, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de deschidere a procedurii oficiale de investigare în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) TFUE, adoptată de pârâtă în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Germania, sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie și care a fost publicată împreună cu invitația de a prezenta observații (JO 2014, C 37, p. 73);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele motive.

               1.

               Încălcarea unor norme fundamentale de procedură

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că pârâta nu și-a motivat suficient, în conformitate cu articolul 296 alineatul (2) TFUE, decizia de inițiere a unei proceduri oficiale de investigare în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE. Decizia de deschidere a procedurii nu conține o apreciere materială specifică, întemeiată pe aspecte de fapt și de drept, în ceea ce privește întrunirea tuturor elementelor constitutive în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

               2.

               Încălcarea tratatelor

                           —

                           Reclamanta susține în cadrul acestui motiv că decizia Comisiei de deschidere a procedurii de investigare încalcă articolul 107 alineatul (1) TFUE. Ea precizează în această privință că Curtea de Justiție a Uniunii Europene a statuat deja în Hotărârea din 13 martie 2001, PreussenElektra (C-379/98, Rec., p. I-2099), că prin Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (denumită în continuare „EEG”) nu se acordă ajutor de stat. Reclamanta susține că EEG se aplică în continuare fără modificări substanțiale. În special au rămas nemodificate aspectele esențiale pentru aprecierea din perspectiva dreptului în materia ajutoarelor de stat. Același lucru este valabil și în ceea ce privește decizia pârâtei din 22 mai 2002 (JO C 164, p. 5), prin care pârâta a constatat că EEG nu constituie ajutor de stat.

                           —

                           Reclamanta susține de asemenea că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu întrunește elementele prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE pentru a fi calificată drept ajutor de stat. În această privință, ea susține în special că plafonarea suprataxei aferente energiei din surse regenerabile nu constituie un avantaj pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții de piață normale, că această plafonare nu are caracter selectiv, că în cazul plafonării în cauză nu este vorba despre un ajutor acordat de stat sau prin intermediul resurselor de stat și că ea nu conduce nici la o denaturare a concurenței, nici la o eventuală afectare a schimburilor comerciale dintre statele membre.

               3.

               Compatibilitatea cu piața comună

                           —

                           În cazul în care Tribunalul consideră că în speță există un ajutor de stat, în opinia reclamantei, acest lucru ar fi compatibil cu piața comună în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) literele (b) și (c) TFUE.


title: Cauza T-397/09: Hotărârea Tribunalului din 25 mai 2011 — Prinz von Hannover/OAPI (Reprezentare a unui blazon) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci figurative comunitare reprezentând un blazon — Motiv absolut de refuz — Imitație din punct de vedere heraldic a stemei unui stat — Articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 6 ter din Convenția de la Paris” ]

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/21

         Hotărârea Tribunalului din 25 mai 2011 — Prinz von Hannover/OAPI (Reprezentare a unui blazon)
   (Cauza T-397/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci figurative comunitare reprezentând un blazon - Motiv absolut de refuz - Imitație din punct de vedere heraldic a stemei unui stat - Articolul 7 alineatul (1) litera (h) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 6 ter din Convenția de la Paris)
   2011/C 204/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Ernst August Prinz von Hannover Herzog zu Braunschweig und Lüneburg (Hanovra, Germania) (reprezentanți: R. Stötzel și J. Hilger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 iulie 2009 (cauza R 1361/2008-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn figurativ reprezentând blazonul casei de Hanovra

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Ernst August Prinz von Hannover Herzog zu Braunschweig und Lüneburg la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza T-220/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 martie 2007 — Spania/Comisie ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Tomate și citrice — Controale prin eșantioane — Forță majoră )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/32

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 martie 2007 — Spania/Comisie
   (Cauza T-220/04) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Tomate și citrice - Controale prin eșantioane - Forță majoră’)
   (2007/C 96/66)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentanți: L. Fraguas Gadea și F. Díez Moreno, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial M. Nolin și S. Pardo Quintillán, ulterior M. Nolin și F. Jimeno Fernández, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere de anulare parțială a Deciziei 2004/136/CE a Comisiei din 4 februarie 2004 privind înlăturarea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de către statele membre în cadrul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare ”(JO L 40, p. 31).
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează decizia 2004/136/CE a Comisiei din 4 februarie 2004 privind înlăturarea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de către statele membre în cadrul Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, secțiunea „Garantare”, în măsura în care aceasta înlătură de la finanțarea comunitară o sumă de 979 554,48 euro, corespunzând unei corecții asupra ajutorului destinat producătorilor andaluzi de anumite citrice, pentru exercițiile financiare 1998-2001.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Obligă fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 146, 29.5.2004 (fosta C-175/04).


title: Cauza T-59/15: Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Amitié/EACEA

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/53

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Amitié/EACEA
   (Cauza T-59/15)
   (2015/C 138/71)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Amitié Srl (Bologna, Italia) (reprezentant: D. Bogaert, avocat)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii formulate împotriva EACEA;

               —

               constatarea netemeiniciei deciziei EACEA din 26 noiembrie 2014 și, prin urmare, anularea imediată a tuturor măsurilor adoptate de EACEA împotriva reclamantei;

               —

               constatarea faptului că nu este datorată suma de 9 41  310,38 euro din nota de debit nr. 3241415195 din 12 decembrie 2014 adresată reclamantei de către EACEA;

               —

               obligarea EACEA la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin această acțiune, formulată în temeiul articolelor 256 și 272 TFUE, reclamanta solicită Tribunalului să declare că decizia adoptată de EACEA la 26 noiembrie 2014 care cuprinde măsuri împotriva AMITIÉ în urma investigației efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) nu este întemeiată.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că măsurile adoptate de EACEA împotriva reclamantei nu sunt justificate:

                           —

                           nu sunt îndeplinite criteriile stabilite pentru adoptarea de măsuri: încălcarea dispozițiilor din Regulamentul nr. 2988/1995 (1), precum și a principiului proporționalității;

                           —

                           încălcarea prevederilor contractuale și greșita aplicarea a Regulamentelor nr. 966/2012 (2) și 1268/2012 (3). Niciuna dintre măsurile (cuprinse în decizia EACEA din 26 noiembrie 2014) stabilite împotriva reclamantei nu este întemeiată. Cu titlu subsidiar, recuperarea tuturor sumelor plătite reclamantei constituie un abuz de drept și o îmbogățire fără justă cauză a EACEA.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe nevaliditatea investigației efectuate de OLAF și a concluziilor acesteia (încălcarea prevederilor contractuale și a regulamentelor aplicabile):

                           —

                           investigația efectuată de OLAF a încălcat dispozițiile Regulamentului nr. 883/2013 (4) și/sau principiile generale aplicabile în speță;

                           —

                           în măsura în care decizia EACEA se întemeiază pe concluziile OLAF în urma investigației pe care a efectuat-o, nelegalitatea care afectează investigația și raportul afectează în mod necesar și decizia EACEA.

      (1)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene

      (2)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) Nr. 1605/2002 al Consiliului

      (3)  Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii

      (4)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 septembrie 2013 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului și a Regulamentului (Euratom) nr. 1074/1999 al Consiliului


title: Cauza T-413/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Socitrel/Comisia ( „Măsuri provizorii — Concurență — Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi — Garanție bancară — Cerere de suspendare a executării — Prejudiciu financiar — Lipsă a împrejurărilor excepționale — Lipsa urgenței” )

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/16

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Socitrel/Comisia
   (Cauza T-413/10 R)
   (Măsuri provizorii - Concurență - Decizie a Comisiei de aplicare a unei amenzi - Garanție bancară - Cerere de suspendare a executării - Prejudiciu financiar - Lipsă a împrejurărilor excepționale - Lipsa urgenței)
   2011/C 179/28
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Trofa, Portugalia) (reprezentanți: F. Proença de Carvalho și T. Luísa de Faria, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, V. Bottka și P. Costa de Oliveira, agenți, asistați de M. Marques Mendes, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei C(2010) 4387 final a Comisiei din 30 iunie 2010 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.344 — Oțel pentru precomprimare), precum și cerere de scutire de la obligația de a constitui o garanție bancară pentru a evita o recuperare imediată a amenzii aplicate în temeiul articolului 2 din decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-218/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 6 mai 2010 — ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation/Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 6 mai 2010 — ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation/Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Cauza C-218/10)
   ()
   2010/C 221/25
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation

      Pârâtă: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 9 alineatul (2) litera (e) a șasea liniuță din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (1), (denumită în continuare „Directiva 77/388”) [ulterior articolul 56 alineatul (1) litera (f) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, în versiunea aplicabilă până la 31 decembrie 2009, denumită în continuare „Directiva 2006/112”] trebuie interpretat în sensul că „punerea la dispoziție de personal” include și punerea la dispoziție a personalului independent, care nu este angajat de întreprinderea prestatoare?

               2.

               Articolul 17 alineatul (1), alineatul (2) litera (a) și alineatul (3) litera (a), și articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Directiva 77/388 [devenite între timp articolul 167, articolul 168 litera (a), articolul 169 litera (a) și articolul 178 litera (a) din Directiva 2006/112] trebuie interpretate în sensul că dreptul procedural național trebuie să prevadă măsuri, astfel încât caracterul impozabil și supunerea la plata impozitului a aceleiași prestări de servicii să fie evaluată la fel, atât în raport cu prestatorul, cât și cu beneficiarul, chiar și în cazul în care pentru cele două întreprinderi sunt competente autorități fiscale diferite?

         Doar în cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare:

               3.

               Articolul 17 alineatul (1), alineatul (2) litera (a), alineatul (3) litera (a) și articolul 18 alineatul (1) litera (a) din Directiva 77/388 [devenite între timp articolul 167, articolul 168 litera (a), articolul 169 litera (a) și articolul 178 litera (a) din Directiva 2006/112] trebuie interpretate în sensul că termenul în care beneficiarul prestărilor poate exercita dreptul de deducere a taxei aferente intrărilor pentru o prestare efectuată în favoarea sa nu trebuie să expire înaintea pronunțării unei decizii asupra caracterul impozabil și supunerii la plata impozitului care să aibă autoritate de lucru judecat în raport cu întreprinderea care prestează serviciile?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-496/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 2 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz – Germania) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit [Trimitere preliminară — Libera circulație a lucrătorilor — Articolul 45 TFUE — Regulamentul (UE) nr. 492/2011 — Articolul 7 — Egalitate de tratament — Lucrător frontalier care este supus impozitului pe venit în statul membru de reședință — Indemnizație plătită de statul membru de încadrare în muncă în caz de insolvență a angajatorului — Modalități de calcul al indemnizației de insolvență — Luarea în considerare fictivă a impozitului pe venitul din statul membru de încadrare în muncă — Indemnizație de insolvență inferioară remuneraţiei nete anterioare — Convenţie bilaterală pentru evitarea dublei impuneri]

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 2 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz – Germania) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit
   (Cauza C-496/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Libera circulație a lucrătorilor - Articolul 45 TFUE - Regulamentul (UE) nr. 492/2011 - Articolul 7 - Egalitate de tratament - Lucrător frontalier care este supus impozitului pe venit în statul membru de reședință - Indemnizație plătită de statul membru de încadrare în muncă în caz de insolvență a angajatorului - Modalități de calcul al indemnizației de insolvență - Luarea în considerare fictivă a impozitului pe venitul din statul membru de încadrare în muncă - Indemnizație de insolvență inferioară remuneraţiei nete anterioare - Convenţie bilaterală pentru evitarea dublei impuneri])
   (2017/C 121/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz

      Părțile din procedura principală

      Reclamant și apelant: Alphonse Eschenbrenner

      Pârât și intimat: Bundesagentur für Arbeit

      Dispozitivul

   Articolul 45 TFUE şi articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European şi al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, cuantumul indemnizaţiei de insolvență, acordată de un stat membru unui lucrător frontalier care nici nu este supus impozitului pe venit în statul respectiv, nici nu datorează impozit pentru această indemnizație, să fie stabilit prin deducerea din salariul de referință pentru calculul indemnizaţiei amintite a impozitului pe venit, astfel cum este aplicabil în statul în cauză, cu consecinţa că, spre deosebire de persoanele care locuiesc şi lucrează în acelaşi stat, lucrătorul frontalier respectiv nu primeşte o indemnizație corespunzătoare remunerației sale nete anterioare. Împrejurarea că lucrătorul în cauză nu poate pretinde de la angajatorul său o creanță corespunzătoare părții din salariul său brut anterior pe care nu a încasat o ca urmare a acestei deduceri nu are efecte în această privință.

      (1)  JO C 429, 21.12.2015.


title: Cauza C-77/15 P: Recurs introdus la 19 februarie 2015 de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 9 ianuarie 2015 în cauza T-409/14, Marcuccio/Uniunea Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/41

         Recurs introdus la 19 februarie 2015 de Curtea de Justiție a Uniunii Europene împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 9 ianuarie 2015 în cauza T-409/14, Marcuccio/Uniunea Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza C-77/15 P)
   (2015/C 138/55)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentant: A. V. Placco, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Luigi Marcuccio

      Concluziile recurentei

   CJUE solicită Curții de Justiție:

               —

               anularea Ordonanţei Tribunalului Uniunii Europene (Camera a treia) din 9 ianuarie 2015 în cauza T-409/14, Marcuccio/Uniunea Europeană și Curtea de Justiție a Uniunii Europene, în măsura în care respinge al doilea, al treilea și al patrulea capăt de cerere formulate de CJUE în cererea sa prezentată în fața Tribunalului în temeiul articolului 114 din Regulamentul de procedură al acestuia;

               —

               admiterea capetelor de cerere menționate și, așadar,

                           —

                           cu titlu principal, pronunțându-se definitiv asupra litigiului, respingerea acțiunii în despăgubire formulate de domnul Marcuccio ca inadmisibilă, întrucât este îndreptată împotriva CJUE (ca reprezentant al Uniunii);

                           —

                           în subsidiar, în ipoteza în care Curtea de Justiție consideră că împrejurarea că o astfel de acțiune este îndreptată împotriva CJUE, iar nu împotriva Comisiei (ca reprezentant al Uniunii) nu este relevantă pentru admisibilitatea ei, dar că Tribunalul ar fi trebuit, pronunțându-se asupra incidentului de procedură invocat de CJUE în fața sa, să dispună substituirea CJUE cu Comisia în calitate de pârâtă, să trimită cauza spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să statueze cu privire la cererea de despăgubire formulată de domnul Marcuccio în conformitate cu aspectele de drept pe care le va fi decis Curtea de Justiție;

               —

               obligarea domnului Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată efectuate de CJUE în procedura în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În cadrul primului motiv, întemeiat pe încălcarea normelor privind reprezentarea Uniunii în fața organelor sale jurisdicționale, CJUE arată că, întrucât nicio dispoziție expresă nu reglementează în mod specific reprezentarea Uniunii în fața organelor sale jurisdicționale în cadrul unor acțiuni introduse în temeiul articolului 268 TFUE în scopul declarării răspunderii extracontractuale a Uniunii, regulile privind această reprezentare trebuie deduse din principiile generale care privesc exercitarea funcției jurisdicționale, în special principiul bunei administrări a justiției și principiile independenței și imparțialității instanței.
   CJUE împarte acest prim motiv în două aspecte, referitoare, pe de o parte, la nerespectarea principiului bunei administrări a justiției și, pe de altă parte, la nerespectarea principiilor independenței și imparțialității instanței. În cadrul primului aspect, CJUE arată că concluzia Tribunalului, potrivit căreia este sarcina CJUE să reprezinte Uniunea în acțiunea în despăgubire pentru prejudicii sus-menționată, se întemeiază în mod clar pe jurisprudența inițiată prin Hotărârea Werhahn Hansamühle și alții/Consiliul și Comisia (63/72-69/72, EU:C:1973: 121, denumită în continuare „Hotărârea Werhahn și alții”). Soluția adoptată în această jurisprudență este aceea potrivit căreia, atunci când Comunitatea, actualmente Uniunea, este chemată să răspundă pentru o faptă a uneia dintre instituțiile sale, ea este reprezentată în fața instanței Uniunii de către instituția (sau instituțiile) căreia îi este atribuit faptul generator al răspunderii. Or, CJUE susține că această soluție nu trebuia aplicată în speță, întrucât, în lumina diferitor elemente, rezultatul se dovedește în realitate contrar interesului bunei administrări a justiției, care, după cum rezultă explicit din Hotărârea Werhahn și alții, este rațiunea de a exista a acestei soluții. În acest context CJUE invocă pe cale incidentală și nerespectarea domeniului de aplicare al articolului 317 primul paragraf TFUE și al articolului 53 alineatul (1) din Regulamentul nr. 966/2012 (1), potrivit cărora Tribunalul ar fi trebuit să admită principiul imputării unei despăgubiri precum cea solicitată în speță secțiunii din bugetul Uniunii referitoare la Comisie.
   În cadrul celui de al doilea aspect al primului motiv, CJUE susține, întemeindu-se pe Hotărârea Curții Europene a Drepturilor Omului din 10 iulie 2008, Mihalkov împotriva Bulgariei (cauza 67719/01), că Tribunalul, reținând că CJUE trebuia să reprezinte Uniunea în cadrul acțiunii în despăgubire pentru prejudiciile suferite de domnul Marcuccio, a încălcat cerințele de independență și de imparțialitate obiectivă a instanței. Astfel, din moment ce, pe de o parte, faptul generator al presupusei răspunderi a intervenit în exercitarea atribuțiilor jurisdicționale ale unui complet de judecată și că, pe de altă parte, completul de judecată chemat să se pronunțe în cauză (i) aparține aceluiași organ jurisdicțional (Tribunalul) căruia îi aparține completul de judecată căruia îi este atribuit faptul generator al răspunderii și (ii) este parte integrantă a pârâtei din aceeași cauză (CJUE), de care judecătorii acestui complet de judecată sunt legați din punct de vedere profesional, cerințele sus-menționate ar fi compromise, și aceasta cu atât mai mult în cazul în care, după cum a considerat Tribunalul, o despăgubire precum cea solicitată în speță ar trebui să greveze asupra secțiunii din buget referitoare la CJUE.
   CJUE susține în continuare, în cadrul celui de al doilea motiv, că, deoarece nu cuprinde o respingere specifică a argumentelor expuse de CJUE în fața Tribunalului care se întemeiau pe conținutul unei serii de hotărâri ale Curții de Justiție – printre care Hotărârile Groupe Gascogne/Comisia (C-58/12 P, EU:C:2013:770), Gascogne Sack/Comisia (C-40/12 P, EU:C:2013:768) și Kendrion/Comisia (C-50/12 P, EU:C:2013:771) –, ordonanța atacată ar fi viciată întrucât încalcă obligația de motivare.

      (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1).


title: Cauza T-318/15: Hotărârea Tribunalului din 14 ianuarie 2016 – Zitro IP/OAPI (TRIPLE BONUS) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative TRIPLE BONUS — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/19

         Hotărârea Tribunalului din 14 ianuarie 2016 – Zitro IP/OAPI (TRIPLE BONUS)
   (Cauza T-318/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative TRIPLE BONUS - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 078/29)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Zitro IP Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Crawcour și J. Crespo Carrillo, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 15 aprilie 2015 (cauza R 1648/2014-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ TRIPLE BONUS ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Zitro IP Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 10.8.2015.


title: Cauza C-95/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 octombrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Hotărâre a Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Reglementare națională care prevede o minoritate de blocaj de 20 % pentru adoptarea anumitor decizii de către acționarii Volkswagen AG)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 octombrie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-95/12) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Hotărâre a Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Reglementare națională care prevede o minoritate de blocaj de 20 % pentru adoptarea anumitor decizii de către acționarii Volkswagen AG)
   2013/C 367/10
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Montaguti și G. Braun, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Schwarze, J. Möller și J. Kemper agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Executare incompletă a Hotărârii Curții din 23 octombrie 2007, Comisia/Germania (C-112/05) privind încălcarea articolului 56 alineatul (1) CE — Reglementare națională care prevede, în mod excepțional, o majoritate de peste 80 % pentru adoptarea anumitor decizii de către acționarii Volkswagen SA, permițând astfel Landului Saxonia Inferioară, care deține 20 % din aceste acțiuni, să blocheze deciziile menționate — Calculul sancțiunilor: plata cumulată a unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-651/15 P: Recurs introdus la 4 decembrie 2015 de Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH şi alţii împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 25 septembrie 2015 în cauza T-360/13, Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV şi alţii/Comisia Europeană

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/4

         Recurs introdus la 4 decembrie 2015 de Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH şi alţii împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 25 septembrie 2015 în cauza T-360/13, Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV şi alţii/Comisia Europeană
   (Cauza C-651/15 P)
   (2016/C 078/05)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurenţi: Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH şi alţii (reprezentanţi: C. Mereu, avocat, J. Beck, solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA), Assogalvanica, Ecometal, Comité européen des traitements de surfaces (CETS) şi alţii

      Concluziile recurenţilor

   Recurenții solicită Curții:

               —

               declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în cauza T-360/13;

               —

               pronunțarea pe fond cu privire la cererea de anulare a recurenților sau trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru a se pronunța asupra fondului cererii de anulare.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenții invocă următoarele argumente:
   Primul motiv de recurs – Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Directiva 98/24 (1) și Directiva 2004/37 (2) nu reprezintă „legislație comunitară specială” în sensul articolului 58 alineatul (2) din Regulamentul REACH (3), care impune cerințe minime care permit să se controleze în mod corespunzător riscul pentru sănătatea umană care rezultă din utilizarea trioxidului de crom pentru acoperirea de suprafețe și în industria galvanizării.
   În raționamentul său, Tribunalul interpretează articolul 58 alineatul (2) din Regulamentul REACH într-un mod care depășește formularea clară și obiectivul acestei dispoziții, precum și modul în care trebuie interpretate Directiva 98/24 și Directiva 2004/37. Pe scurt, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept (i) referindu-se la excepția prevăzută la articolul 58 alineatul (2) din Regulamentul REACH ca fiind una care se aplică „substanțelor” prin opoziție cu „utilizările”, (ii) separând triplul criteriu de la articolul 58 alineatul (2) și neexaminând pe fond cea de a treia parte a criteriului („control corespunzător al riscului”), și (iii) considerând că Directiva 98/24 și Directiva 2004/37 nu impun cerințe minime pentru controlul riscului legat de utilizarea trioxidului de crom pentru acoperirea de suprafețe și în industria galvanizării, cu alte cuvinte, în special referindu-se la lipsa unor valori limită admise pentru expunerea profesională.
   Al doilea motiv de recurs – constatările cuprinse în hotărârea atacată privind marja de apreciere a Comisiei sunt eronate:
   În cazul în care primul motiv de recurs este admis, constatarea Tribunalului potrivit căreia Comisia și-a exercitat în mod corespunzător puterea sa de apreciere atunci când a decis dacă să acorde sau să nu acorde exceptarea prevăzută la articolul 58 alineatul (2) din Regulamentul REACH este eronată.
   Al treilea motiv de recurs – neanalizarea în mod corespunzător a primului motiv și a celei de a doua părți a celui de al patrulea motiv:
   În cazul în care primul motiv de recurs este admis, raționamentul de la punctele 68-69 și 84-85 din hotărârea atacată nu mai este valabil și trebuie examinate din nou atât primul motiv, cât și a doua parte a celui de al patrulea motiv invocat în fața Tribunalului.

      (1)  Directiva 98/24/CE a Consiliului din 7 aprilie 1998 privind protecția sănătății și securității lucrătorilor împotriva riscurilor legate de prezența agenților chimici la locul de muncă [a paisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (JO L 131, p. 11, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 47).

      (2)  Directiva 2004/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la agenți cancerigeni sau mutageni la locul de muncă [a șasea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului] (JO L 158, p. 50, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 45).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza C-616/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 30 noiembrie 2011 — T-Mobile Austria GmbH/Verein für Konsumenteninformation

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 30 noiembrie 2011 — T-Mobile Austria GmbH/Verein für Konsumenteninformation
   (Cauza C-616/11)
   2012/C 73/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: T-Mobile Austria GmbH

      Intimată: Verein für Konsumenteninformation

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 52 alineatul (3) din Directiva 2007/64/CE (1) trebuie interpretat în sensul că este aplicabil și relației contractuale dintre un operator de telefonie mobilă — în calitate de beneficiar al plății și clientul său privat (consumatorul) în calitate de plătitor?

               2.

               Un formular de virament semnat personal de plătitor, respectiv procedura bazată pe un formular de virament semnat prin care se emit ordine de transfer de fonduri, precum și procedura convenită de emitere de ordine de transfer de fonduri prin serviciul bancar online (telebanking) trebuie considerate „instrumente de plată” în sensul articolului 4 [punctul] 23 și al articolului 52 alineatul (3) din Directiva 2007/64/CE?

               3.

               Articolul 52 alineatul (3) din Directiva 2007/64/CE trebuie interpretat în sensul că se opune aplicării dispozițiilor unei legislații naționale care prevăd o interdicție generală de percepere a unor comisioane de către beneficiarul plății, interdicție care, în special, nu diferențiază între diferitele instrumente de plată?

      (1)  Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (JO L 319, p. 1, rectificare în JO L 187, p. 5).


title: Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2016 în cauza E-7/16 – Míla ehf./Autoritatea AELS de Supraveghere (Excepție preliminară de inadmisibilitate – Ajutoare de stat – Decizie de închidere a procedurii oficiale de investigare)

text:
               15.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/48

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 15 noiembrie 2016
   în cauza E-7/16
   Míla ehf./Autoritatea AELS de Supraveghere

      (Excepție preliminară de inadmisibilitate – Ajutoare de stat – Decizie de închidere a procedurii oficiale de investigare)

   (2017/C 189/12)
   În cauza E-7/16 Míla ehf./Autoritatea AELS de Supraveghere – ACȚIUNE în anulare introdusă în temeiul articolului 36 alineatul (2) din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, având ca obiect Decizia nr. 061/16/COL din 16 martie 2016 a Autorității AELS de Supraveghere de închidere a procedurii oficiale de investigare privind un presupus ajutor de stat prin închirierea unei fibre optice exploatate anterior în numele NATO, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 15 noiembrie 2016, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Acțiunea este respinsă ca inadmisibilă.

               2.

               Solicitantul suportă cheltuielile de judecată.


title: Cauza C-395/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Ape urbane reziduale — Directiva 91/271/CEE — Articolele 3 și 4 — Obligație de colectare — Obligație de tratare)

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/9

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 6 noiembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-395/13) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Ape urbane reziduale - Directiva 91/271/CEE - Articolele 3 și 4 - Obligație de colectare - Obligație de tratare))
   (2015/C 007/12)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și E. Manhaeve, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei (reprezentanți: T. Materne și J.-C. Halleux, agenți, asistați de E. Gillet și A. Lepièce, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a asigurat colectarea și tratarea apelor urbane reziduale din aglomerările Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez-Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart-Dames-Avelines, Soiron, Sombreffe și Yvoir-Anhée, precum și tratarea apelor urbane reziduale din aglomerările Bassenge, Chaumont-Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy-Arquennes, Fexhe-Slins, Fosses-la-Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois-Witterzée, Profondeville, Rotheux-Neuville, Saint-Georges-sur-Meuse, Saint-Hubert, Sirault, Sprimont, Villers-la-Ville, Villers-le-Bouillet, Virginal-Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion, Wiers, Gaurain-Ramecroix și Hélécine, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolelor 3 și 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale.

               2)

               Obligă Regatul Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 274, 21.9.2013.


title: Cauza T-198/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 26 februarie 2007 — Rathscheck Schiefer und Dach-Systeme și alții/Comisie

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/56

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 26 februarie 2007 — Rathscheck Schiefer und Dach-Systeme și alții/Comisie
   (Cauza T-198/06) (1)

   (2007/C 95/112)

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei de pe rol.

      (1)  JO C 237, 30.9.2006.


title: Cauza T-5/16: Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2016 – Gregis/EUIPO – DM9 Automobili (ATS)

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/33

         Acțiune introdusă la 4 ianuarie 2016 – Gregis/EUIPO – DM9 Automobili (ATS)
   (Cauza T-5/16)
   (2016/C 243/36)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamant: Gian Luca Gregis (Adeje, Spania) (reprezentant: M. Bartolucci, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: DM9 Automobili Srl (Borgomanero, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „ATS” – marca comunitară nr. 9 799 719

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de înscriere a transferului

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 30 octombrie 2015 în cauza R 588/2015-1

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea transferului T8391925 din 14/4/2014.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 17 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea normei 31 din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               încălcarea normei 84 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 2868/95.


title: Cauza T-59/08: Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2010 — Nute Partecipazioni și La Perla/OAPI — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC) [ Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară verbală NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC — Mărci naționale figurative anterioare la PERLA — Motiv relativ de refuz — Atingere adusă renumelui — Articolul 8 alineatul (5) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 8 alineatul (5) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/34

         Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2010 — Nute Partecipazioni și La Perla/OAPI — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)
   (Cauza T-59/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară verbală NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC - Mărci naționale figurative anterioare la PERLA - Motiv relativ de refuz - Atingere adusă renumelui - Articolul 8 alineatul (5) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 8 alineatul (5) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 30/59
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Nute Partecipazioni SpA, fostă Gruppo La Perla SpA (Bologna, Italie) și La Perla Srl (Bologna) (reprezentanți: R. Morresi și A. Dal Ferro, avocați.)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial L. Rampini, ulterior O. Montalto, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Worldgem Brands Srl, fostă Worldgem Brands — Gestão e Investimentos Lda (Creazzo, Italie) (reprezentanți: V. Bilardo, M. Mazzitelli și C. Bacchini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 19 noiembrie 2007 (cauza R 537/2004-2), privind o procedură de declarare a nulității între Nute Partecipazioni SpA și Worldgem Brands Srl.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 19 noiembrie 2007 (cauza R 537/2004-2), în măsura în care OAPI a respins cererea de declarare a nulității și a obligat Nute Partecipazioni SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3.

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și 90 % din cheltuielile de judecată efectuate de Nute Partecipazioni și de La Perla Srl în fața Tribunalului și toate cheltuielile de judecată efectuate de Nute Partecipazioni în fața camerei de recurs.

               4.

               Nute Partecipazioni și La Perla suportă 10 % din propriile cheltuieli de judecată efectuate în fața Tribunalului.

               5.

               Worldgem Brands Srl suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-51/10 P: Hotărârea Curții (Camera întﾢi) din 10 martie 2011 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Semn constituit exclusiv din cifre — Cerere de înregistrare a semnului figurativ „1000” ca marcă pentru broșuri, periodice și ziare — Caracter pretins descriptiv al semnului menționat — Criterii de aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Obligația OAPI de a ține seama de practica sa decizională anterioară]

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 10 martie 2011 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-51/10 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Semn constituit exclusiv din cifre - Cerere de înregistrare a semnului figurativ „1000” ca marcă pentru broșuri, periodice și ziare - Caracter pretins descriptiv al semnului menționat - Criterii de aplicare a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Obligația OAPI de a ține seama de practica sa decizională anterioară)
   2011/C 139/15
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (reprezentant: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 19 noiembrie 2009, Agencja Wydawnicza Technopol/OAPI (T-298/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect anularea Deciziei R 447/2006-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 7 august 2006 prin care a fost respinsă calea de atac introdusă împotriva deciziei examinatorului prin care se refuză înregistrarea mărcii verbale „1000” pentru produse și servicii din clasele 16, 28 și 41 — Încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza C-489/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Lahr — Germania) — Pia Messner/Firma Stefan Krüger (Directiva 97/7/CE — Protecția consumatorilor — Contracte la distanță — Exercitarea dreptului de retractare de către consumator — Despăgubire pentru utilizare care trebuie plătită vânzătorului)

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Amtsgericht Lahr — Germania) — Pia Messner/Firma Stefan Krüger
   (Cauza C-489/07) (1)

   (Directiva 97/7/CE - Protecția consumatorilor - Contracte la distanță - Exercitarea dreptului de retractare de către consumator - Despăgubire pentru utilizare care trebuie plătită vânzătorului)
   2009/C 256/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Lahr

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pia Messner

      Pârâtă: Firma Stefan Krüger

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Amtsgericht Lahr — Interpretarea articolului 6 alineatele (1) și (2) din Directiva 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 1997 privind protecția consumatorilor cu privire la contractele la distanță (JO L 144, p. 19, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 160) — Exercitarea dreptului de retractare de către consumator — Despăgubire pentru utilizare care trebuie plătită vânzătorului

      Dispozitivul

   Dispozițiile articolului 6 alineatul (1) a doua teză și alineatul (2) din Directiva 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 1997 privind protecția consumatorilor cu privire la contractele la distanță trebuie să fie interpretate în sensul că se opun ca o reglementare națională să prevadă în mod general posibilitatea ca vânzătorul să solicite consumatorului o despăgubire pentru utilizarea unui bun dobândit printr-un contract la distanță în cazul în care acesta din urmă și-a exercitat dreptul de retractare cu respectarea termenelor.
   Cu toate acestea, aceleași dispoziții nu se opun ca plata unei despăgubiri pentru utilizarea acestui bun să fie impusă consumatorului în ipoteza în care acesta ar fi utilizat bunul menționat într-un mod incompatibil cu principiile de drept civil, precum buna-credință sau îmbogățirea fără justă cauză, cu condiția de a nu se aduce atingere finalității directivei menționate și în special eficacității și efectivității dreptului de retractare, ceea ce revine instanței naționale să stabilească.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza F-90/13: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/40

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-90/13)
   2014/C 24/74
   Limba de procedură: italiană

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Mansullo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de respingere a cererii reclamantului prin care acesta urmărea obținerea unor despăgubiri pentru prejudiciul suferit ca urmare a unei pretinse încălcări a dreptului său la viață privată cauzate de expedierea de către pârâtă a unei scrisori referitoare la situația sa unui avocat care nu îl reprezenta

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea respingerii, indiferent de forma acesteia, a cererii din 26 octombrie 2012, adresate de reclamant Comisiei și pe care aceasta a primit-o în mod regulamentar;

               —

               anularea respingerii, indiferent de forma acesteia, a cererii din 4 iulie 2012, adresate de reclamant Comisiei și pe care aceasta a primit-o în mod regulamentar;

               —

               anularea respingerii, indiferent de forma acesteia, a plângerii din 26 septembrie 2012 formulate împotriva deciziei de respingere a cererii din 9 martie 2012, adresate de reclamant Comisiei și pe care aceasta a primit-o în mod regulamentar;

               —

               anularea notei din 12 noiembrie 2012, care poartă în partea din dreapta sus a paginii sale unice mențiunea „HR.D.2/MB/ac/Ares(2012)1332162”;

               —

               anularea notei din 27 septembrie 2012, care poartă în partea din dreapta sus a primei pagini din cele două pe care le conține mențiunea „Ref Ares (2012) 1131229-27/09/2012”;

               —

               anularea respingerii, indiferent de forma acesteia, a plângerii din 10 martie 2013;

               —

               anularea respingerii, indiferent de forma acesteia, a plângerii din 2 ianuarie 2013;

               —

               în măsura necesară, anularea notei din 29 aprilie 2013, care poartă în partea din dreapta sus a primei pagini din cele trei pe care le conține mențiunea „Ref. Ares(2013)977767 — 29/04/2013”;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 10 000 de euro, cu dobânzi calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând de la 28 februarie 2013 și până la plata efectivă a sumei menționate;

               —

               obligarea Comisiei la plata către reclamant a sumei de 25 000 de euro cu dobânzi calculate la această sumă la rata de 10 % pe an, cu capitalizare anuală, începând de la 5 novembre 2012 și până la plata efectivă a sumei menționate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-373/15 P: Recurs introdus la 15 iulie 2015 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 30 aprilie 2015 în cauza T-259/13, Franța/Comisia

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/48

         Recurs introdus la 15 iulie 2015 de Republica Franceză împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 30 aprilie 2015 în cauza T-259/13, Franța/Comisia
   (Cauza C-373/15 P)
   (2015/C 294/59)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas și C. Candat, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Spaniei

      Concluzii

               —

               anularea în parte a Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 30 aprilie 2015, în cauza T-259/13, Franța/Comisia;

               —

               soluționarea de către ea însăși în mod definitiv a litigiului, prin anularea Deciziei de punere în aplicare a Comisiei nr. 2013/123/UE de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli contractate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (1), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Franceză, referitoare la axa 2 din planul de dezvoltare rurală în Franța pentru exercițiile financiare 2008 și 2009, sau trimiterea cauzei în fața Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe cu privire la litigiu;

               —

               soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului formulat, guvernul francez invocă trei motive împotriva hotărârii atacate.
   Prin intermediul primului motiv, guvernul francez susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a invocat din oficiu un motiv întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, în timp ce Comisia a adoptat decizia în litigiu după trecerea unui termen rezonabil.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, guvernul francez susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Comisia nu a încălcat articolele 10 și 14 din Regulamentul (CE) nr. 1975/2006 al Comisiei din 7 decembrie 2006 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului în ceea ce privește punerea în aplicare a procedurilor de control și a eco-condiționalității în ceea ce privește măsurile de sprijin pentru dezvoltarea rurală (2) (denumit în continuare „Regulamentul 1975/2006”), impunând autorităților franceze să procedeze la numărarea animalelor în cadrul controalelor la fața locului realizate în temeiul măsurilor de ajutoare ICHN („Plăți compensatorii pentru handicapurile naturale”).
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, invocat cu titlu foarte subsidiar, guvernul francez susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că verificările la fața locului efectuate în cadrul gestionării identificării bovine sau a primelor la ovine nu constituie controale la fața locului în conformitate cu articolele 12 și următoarele din Regulamentul 1975/2006.
   În consecință, hotărârea atacată trebuie anulată în măsura în care respinge primul motiv de anulare invocat de guvernul francez împotriva deciziei în litigiu a Comisiei.

      (1)  JO L 67, p. 20.

      (2)  JO L 368, p. 74, Ediție specială, 03/vol. 8, p. 192.


title: Cauza T-463/16: Acțiune introdusă la 22 august 2016 – Portugalia/Comisia

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/44

         Acțiune introdusă la 22 august 2016 – Portugalia/Comisia
   (Cauza T-463/16)
   (2016/C 392/58)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão și J. Saraiva de Almeida, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de executare (UE) 2016/1059 a Comisiei din 20 iunie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) [notificată la 21 iunie 2016 cu numărul C(2016) 3753] în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană, din cauza unor „deficiențe în materie de consolidare”, un cuantum de 8 984 891,60 euro, aferent cheltuielilor declarate de Republica Portugheză în legătură cu ecocondiționalitatea în anii 2011, 2012 și 2013;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe nemotivare și pe încălcarea articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 885/2006 al Comisiei din 21 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 în ceea ce privește autorizarea agențiilor de plăți și a altor entități precum și lichidarea conturilor FEGA și FEADR (JO 2006, L 171, p. 90, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 37).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 24 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO 2009, L 30, p. 16), precum și a articolului 54 al doilea paragraf litera (c) și a articolului 71 din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009, L 316, p. 65).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 26 și 53 din Regulamentul (CE) nr. 1122/2009.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe nemotivare.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului ne bis in idem.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității și a articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO 2005, L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193).


title: Cauza C-457/05: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 4 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Wiesbaden — Germania) — Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV/Diageo Deutschland GmbH (Libera circulație a mărfurilor — Directiva 75/106/CEE — Apropierea legislațiilor statelor membre — Lichide preambalate — Preambalarea în funcție de volum — Articolul 5 alineatul (3) literele (b) și (d) — Baileys Minis — Comercializare în produse preambalate cu volumul nominal de 0,071 litri)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 4 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landgericht Wiesbaden — Germania) — Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV/Diageo Deutschland GmbH
   (Cauza C-457/05) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Directiva 75/106/CEE - Apropierea legislațiilor statelor membre - Lichide preambalate - Preambalarea în funcție de volum - Articolul 5 alineatul (3) literele (b) și (d) - Baileys Minis - Comercializare în produse preambalate cu volumul nominal de 0,071 litri)
   (2007/C 315/16)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landgericht Wiesbaden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV

      Pârâtă: Diageo Deutschland GmbH
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landgericht Wiesbaden — Interpretarea articolelor 28 și 30 din Tratatul CE — Validitatea articolului 5 alineatul (3) litera (b) al doilea paragraf teza a doua, în raport cu articolul 5 alineatul (3) litera (d), în raport cu anexa III, punctul 4 la Directiva 75/106/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1974 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la preambalarea, în funcție de volum, a unor lichide preambalate (JO L 42, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 2, p. 91), astfel cum a fost modificată — Interzicerea comercializării în alte state membre a băuturilor spirtoase care se prezintă cu volumul de 0,071 litri, fabricate și comercializate în mod legal în Irlanda sau în Regatul Unit — Baileys Minis
   Dispozitivul
   Articolul 5 alineatul (3) litera (d) din Directiva 75/106/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1974 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la preambalarea, în funcție de volum, a unor lichide preambalate, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că produse preambalate cu volumul nominal de 0,071 litri, care conțin produsele enumerate la punctul 4 din anexa III la această directivă și care sunt fabricate și comercializate în mod legal în Irlanda sau în Regatul Unit pot fi comercializate și în celelalte state membre.
   Articolul 5 alineatul (3) litera (b) al doilea paragraf ultima teză din Directiva 75/106, astfel cum a fost modificată prin actul menționat, coroborat cu alineatul (3) litera (d) din același articol, este lipsit de validitate în măsura în care exclude volumul nominal de 0,071 litri din gama comunitară armonizată de volume nominale care figurează la punctul 4, coloana I din anexa III la această directivă.

      (1)  JO C 131, 3.6.2007.


title: Cauza T-215/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 martie 2007 — SIGLA/OAPI — Elleni Holding (VIPS) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de marcă verbală comunitară VIPS — Marcă verbală națională anterioară VIPS — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Principiul disponibilității — Dreptul la apărare )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 22 martie 2007 — SIGLA/OAPI — Elleni Holding (VIPS)
   (Cauza T-215/03) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de marcă verbală comunitară VIPS - Marcă verbală națională anterioară VIPS - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Principiul disponibilității - Dreptul la apărare“)
   (2007/C 95/71)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: SIGLA SA (Madrid, Spania) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: I. de Medrano Caballero și G. Schneider, agenți)

      Cealaltă parte din procedura în fața camerei de recurs a OAPI: Elleni Holding BV (Alpen aan de Rjin, Țările de Jos)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 1 aprilie 2003 (cauza R 1127/2000-3) referitoare la o procedură de opoziție între SIGLA SA și Elleni Holding BV.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 aprilie 2003 (cauza R 1127/2000-3).

               2)

               Obligă Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      (1)  JO C 200, 23.8.2003.


title: Cauzele conexate T-407/06 și T/408/06: Hotărârea din 4 martie 2010 — Zhejiang Aokang Shoes și Wenzhou Taima Shoes/Consiliul ( Dumping — Importuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam — Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață — Tratament individual — Eșantionare — Dreptul la apărare — Egalitate de tratament — Prejudiciu — Încredere legitimă — Obligația de motivare )

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/37

         Hotărârea din 4 martie 2010 — Zhejiang Aokang Shoes și Wenzhou Taima Shoes/Consiliul
   (Cauzele conexate T-407/06 și T/408/06) (1)

   („Dumping - Importuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din China și din Vietnam - Statutul de întreprindere care funcționează în condițiile economiei de piață - Tratament individual - Eșantionare - Dreptul la apărare - Egalitate de tratament - Prejudiciu - Încredere legitimă - Obligația de motivare”)
   2010/C 113/58
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (Yongjia, China) (cauza T-407/06) și Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd (Wenzhou, China) (cauza T-408/06) (reprezentanți: I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC, și K. Beal, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, asistat de G. Berrisch, avocat)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și T. Scharf, agenți), Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC) (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial P. Vlaemminck, G. Zonnekeyn și S. Verhulst, ulterior P. Vlaemminck și A. Hubert, avocați), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas (Monte Urano, Italia) și celelalte șaisprezece interveniente ale căror denumiri figurează în anexă (reprezentanți: G. Celona, P. Tabellini și C. Cavaliere, avocați)

      Obiectul

   Cereri de anulare în parte a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3), în măsura în care le privește pe reclamante

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd și Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Comisia Europeană, Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas și celelalte șaisprezece interveniente ale căror denumiri figurează în anexă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza C-150/06 P: Ordonanța Curții din 13 martie 2007 — Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA/Comisia Comunităților Europene, Republica Finlanda (Recurs — Directiva 67/548/CEE — Refuz de a declasifica colofoniul ca substanță periculoasă — Acțiune în anulare — Act care nu poate fi atacat — Încălcarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă — Acțiune în despăgubiri — Recurs în mod vădit nefondat)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/21

         Ordonanța Curții din 13 martie 2007 — Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA/Comisia Comunităților Europene, Republica Finlanda
   (Cauza C-150/06 P) (1)

   (Recurs - Directiva 67/548/CEE - Refuz de a declasifica colofoniul ca substanță periculoasă - Acțiune în anulare - Act care nu poate fi atacat - Încălcarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă - Acțiune în despăgubiri - Recurs în mod vădit nefondat)
   (2007/C 96/37)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurente: Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica SA (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocats)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis și F. Simonetti, agenți), Republica Finlanda
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) din 14 decembrie 2005, Arizona Chemical și alții/Comisie (T-369/03), prin care Tribunalul a declarat inadmisibilă o acțiune care urmărea anularea Deciziei D(2003)430245 a Comisiei din 20 august 2003 de refuz al cererii reclamantei de înlăturare a colofoniului din lista substanțelor periculoase inclusă în Anexa I la Directiva 67/548/CEE a Consiliului din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (JO L 196, p. 1)
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA și Cray Valley Iberica SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza C-165/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovacia) — Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky/Profitube spol. sro (A șasea directivă TVA — Aplicabilitate — Codul vamal comunitar — Mărfuri provenite dintr o țară terță și plasate în regimul de antrepozit vamal pe teritoriul unui stat membru — Transformarea mărfurilor în regimul de perfecționare activă sub forma unui sistem cu suspendare — Vânzarea mărfurilor și plasarea din nou în regimul de antrepozit vamal — Depozitare în același antrepozit vamal pe parcursul tuturor operațiunilor — Livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros pe teritoriul național — Fapt generator al TVA-ului)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/12

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovacia) — Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky/Profitube spol. sro
   (Cauza C-165/11) (1)

   (A șasea directivă TVA - Aplicabilitate - Codul vamal comunitar - Mărfuri provenite dintr o țară terță și plasate în regimul de antrepozit vamal pe teritoriul unui stat membru - Transformarea mărfurilor în regimul de perfecționare activă sub forma unui sistem cu suspendare - Vânzarea mărfurilor și plasarea din nou în regimul de antrepozit vamal - Depozitare în același antrepozit vamal pe parcursul tuturor operațiunilor - Livrare de bunuri efectuată cu titlu oneros pe teritoriul național - Fapt generator al TVA-ului)
   2013/C 9/17
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky

      Pârâtă: Profitube spol. sro

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Najvyšší súd Slovenskej republiky — Interpretarea articolului 3 alineatul (3), a articolului 37 alineatul (2), a articolelor 79, 84, 98, 114 și 166 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), a articolelor 2, 3, 5 alineatul (1), 7, 10, 16 și 33a din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1), precum și a articolului 1 punctul 7 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) — Mărfuri plasate după importarea acestora dintr-un stat terț într-un antrepozit vamal public din statul membru, pentru a fi ulterior transformate în acest antrepozit vamal în regim de perfecționare activă în cadrul sistemului cu suspendare și, în sfârșit, livrate în același antrepozit, fără a fi puse în liberă practică, de către cel care le-a transformat către o altă societate din același stat și plasate din nou în regim de antrepozit vamal — Aplicabilitatea regimului TVA — Noțiunea de livrare de bunuri cu titlu oneros pe teritoriul național — Noțiunea de abuz de drept — Bobine din oțel transformate în profile din oțel

      Dispozitivul

   Atunci când mărfurile provenite dintr-o țară terță au fost plasate în regimul de antrepozit vamal într-un stat membru, apoi au fost transformate în regimul de perfecționare activă, sub forma unui sistem cu suspendare, și ulterior au fost vândute și plasate din nou în regimul de antrepozit vamal, rămânând pe parcursul tuturor acestor operațiuni în același antrepozit vamal situat pe teritoriul acestui stat membru, vânzarea acestor mărfuri este supusă taxei pe valoarea adăugată în temeiul articolului 2 punctul 1 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004, în afară de cazul în care statul membru respectiv a utilizat posibilitatea de care dispune de a scuti această vânzare de taxă în temeiul articolului 16 alineatul (1) din această directivă, aspect a cărui verificare revine instanței naționale.

      (1)  JO C 194, 2.7.2011.


title: Cauza F-114/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Bowles, Larue și Whitehead/BCE (Funcție publică — Personalul BCE — Ajustare generală a salariilor — Metodă de calcul — Date provizorii — Criză economică și financiară — Circumstanțe speciale — Act cauzator de prejudicii — Fișă de remunerație — Act provizoriu)

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/26

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011 — Bowles, Larue și Whitehead/BCE
   (Cauza F-114/10) (1)

   (Funcție publică - Personalul BCE - Ajustare generală a salariilor - Metodă de calcul - Date provizorii - Criză economică și financiară - Circumstanțe speciale - Act cauzator de prejudicii - Fișă de remunerație - Act provizoriu)
   2012/C 138/53
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Carlos Bowles, Emmanuel Larue și Sarah Whitehead. (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: E. Carlini și M. López Torres, agenți, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect anularea fișelor de salariu ale reclamanților din luna ianuarie 2010 și din lunile următoare, în măsura în care în acestea se aplică o creștere a salariului cu 2 % ca urmare a exercițiului financiar de ajustare a salariilor pentru anul 2010, precum și compensarea prejudiciului material suferit de reclamanți

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Deciziile Băncii Centrale Europene de creștere cu 2 % a remunerațiilor domnilor Bowles și Larue și a doamnei Whitehead începând cu 1 ianuarie 2010, pe care se bazează fișele lor de salariu din luna ianuarie 2010 și din lunile următoare.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Banca Centrală Europeană suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 55, 19.2.2011, p. 37.


title: Cauza C-110/16: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Lg Costruzioni Srl/Area – Azienda Regionale per l’edilizia abitativa [Trimitere preliminară — Contract de achiziții publice de lucrări — Directiva 2004/18/CE — Articolul 7 — Evaluarea și verificarea capacității tehnice a operatorilor economici — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curţii — Inadmisibilitate vădită]

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/12

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 8 iunie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Lg Costruzioni Srl/Area – Azienda Regionale per l’edilizia abitativa
   (Cauza C-110/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Contract de achiziții publice de lucrări - Directiva 2004/18/CE - Articolul 7 - Evaluarea și verificarea capacității tehnice a operatorilor economici - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curţii - Inadmisibilitate vădită])
   (2017/C 249/17)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Lg Costruzioni Srl

      Intimată: Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa

      cu participarea: TE.SV.AM. Srl, Alvit Srl, Igit SpA, Planarch Srl, Francesco Auteri

      Dispozitivul

   Cererea de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat, Italia), prin decizia din 19 ianuarie 2016, este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 175, 17.5.2016.


title: Cauza F-9/13: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/20

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-9/13)
   2013/C 215/28
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de efectuare a compensării între suma corespunzătoare cheltuielilor la suportarea cărora a fost obligată de către Tribunal în cauza T-176/04 și suma datorată de reclamant ca urmare a ordonanței în cauza T-241/03

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea notei din 6 martie 2012;

               —

               anularea deciziei de recuperare prin compensare între creanța de 1 600 de euro, al cărei titular este reclamantul, față de Comisie și suma de 4 875 de euro pretins datorată de către reclamant acesteia, ceea ce nu este cazul;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere a reclamației introduse la 23 iunie 2012, transmisă de către reclamant Comisiei și primită de aceasta din urmă la o dată care nu este ulterioară datei de 23 iunie 2012;

               —

               anularea notei din 27 august 2012, primită de reclamant la 9 octombrie 2012;

               —

               obligarea Comisiei la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în cadrul prezentei proceduri.


title: Cauza C-217/07: Acțiune introdusă la 25 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/13

         Acțiune introdusă la 25 aprilie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-217/07)
   (2007/C 155/24)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Wils și P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Regatul Țărilor de Jos
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/49/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței
               și
               Directivei 2004/50/CE (2) a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 96/48/CE a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză și a Directivei 2001/16/CE a Parlamentului European si a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional
               sau, în orice caz, întrucât nu a comunicat Comisiei aceste acte, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor directive;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul național a expirat la 30 aprilie 2006.

      (1)  JO L 164, p. 44.

      (2)  JO L 164, p. 114.


title: Cauza C-162/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 26 martie 2007 — Ampliscientifica Srl, Amplifin SpA/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/10

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 26 martie 2007 — Ampliscientifica Srl, Amplifin SpA/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
   (Cauza C-162/07)
   (2007/C 140/17)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte suprema di cassazione
   Părțile din acțiunea principală

      Recurente: Ampliscientifica Srl, Amplifin SpA

      Intimați: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 4 alineatul (4) ultima parte din Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 (1), trebuie interpretat ca fiind o prevedere care nu este suficient precisă, și care permite statelor membre să aplice regimul prevăzut în acest articol în cazuri speciale de legături economice, financiare sau juridice între diverse persoane, sau ca fiind o prevedere suficient de precisă, care impune așadar, din moment ce statul membru a hotărât să adopte acest regim, să prevadă aplicarea acestuia în toate cazurile în care există legăturile descrise în această dispoziție?

               2)

               Independent de răspunsul la întrebarea precedentă, stabilirea unor limite temporale, în sensul că legătura trebuie să existe pentru o perioadă semnificativă de timp, drept condiție pentru aplicarea acestui regim, fără ca persoanelor interesate să li se permită a face proba existenței unui motiv economic valid pentru crearea legăturii, constituie un mijloc disproporționat față de obiectivele directivei și raportat la respectarea principiului interzicerii abuzului de drept? În orice caz, o astfel de reglementare trebuie apreciată ca fiind contrară principiului neutralității T.V.A.?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-113/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 6 martie 2015 – Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG/Landeshauptstadt München

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 6 martie 2015 – Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG/Landeshauptstadt München
   (Cauza C-113/15)
   (2015/C 198/22)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Breitsamer und Ulrich GmbH & Co. KG

      Pârât: Landeshauptstadt München

      Întrebările preliminare

               1)

               Porțiile individuale de miere, care sunt [împachetate] într-un ambalaj exterior ce conține toate elementele de etichetare, inclusiv indicarea țării de origine, și care nu sunt vândute ca atare ca porții individuale consumatorului final și nici nu sunt destinate a fi livrate individual colectivităților, constituie un „produs alimentar preambalat” în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (b) din Directiva (CE) nr. 2000/13 (1), precum și al articolului 2 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 (2), supus unei obligații de etichetare corespunzătoare sau, dat fiind că nu este vorba despre unități de vânzare, asemenea porții individuale de miere nu reprezintă produse alimentare preambalate supuse obligației de etichetare?

               2)

               Răspunsul la această întrebare este diferit în cazul în care aceste porții individuale sunt furnizate în cadrul unităților de restaurație colectivă nu numai ca parte a unor feluri de mâncare preparate, la un preț forfetar, ci sunt vândute și în mod separat?

      (1)  Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European Și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 9).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (JO L 304, p. 18).


title: Cauza T-567/13: Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2014 – Sharp/OAPI (BIG PAD) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIG PAD — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată]

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/32

         Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2014 – Sharp/OAPI (BIG PAD)
   (Cauza T-567/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIG PAD - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată])
   2014/C 212/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sharp KK (Osaka, Japonia) (reprezentanţi: G. Macias Bonilla, G. Marín Raigal, P. López Ronda şi E. Armero, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: O. Mondéjar Ortuño, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 5 august 2013 (cauza R 2131/2012 2) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ BIG PAD ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Sharp KK la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza T-420/08: Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — SAZAS/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Împărțirea pieței geografice — Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale — Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu — Probă — Prezumția de nevinovăție” )

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/32

         Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — SAZAS/Comisia
   (Cauza T-420/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Împărțirea pieței geografice - Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale - Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu - Probă - Prezumția de nevinovăție)
   2013/C 156/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) (Trzin, Slovenia) (reprezentant: M. Favart, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și A. Biolan, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentanți: J. F. Bellis și K. Van Hove, avocați) și European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Elveția) (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat și D. Slater, solicitor)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 3 din Decizia C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC), în ceea ce privește Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS).

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.