title: Cauza T-392/18: Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Innocenti/EUIPO — Gemelli (Innocenti) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Innocenti — Marca națională figurativă anterioară i INNOCENTI — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001”)

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/47

      Hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2019 — Innocenti/EUIPO — Gemelli (Innocenti)
      (Cauza T-392/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Innocenti - Marca națională figurativă anterioară i INNOCENTI - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001”)
      (2019/C 263/53)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Innocenti SA (Lugano, Elveția) (reprezentant: N. Ferretti, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Filippo Gemelli (Torino, Italia) (reprezentanți: inițial C. Renna, ulterior F. Canu, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 19 aprilie 2018 (cauza R 2336/2010-5) privind o procedură de opoziție între domnul F. Gemelli și Innocenti

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Innocenti SA la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate, în cadrul prezentei proceduri, de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de domnul Filippo Gemelli.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza T-359/19: Acțiune introdusă la 14 iunie 2019 — Daimler/Comisia

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/58

      Acțiune introdusă la 14 iunie 2019 — Daimler/Comisia
      (Cauza T-359/19)
      (2019/C 263/65)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: N. Wimmer, C. Arhold și G. Ollinger, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 2359 a Comisiei din 3 aprilie 2019, adoptată în temeiul Regulamentului (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (1), în special a articolului 8 alineatul (5) al doilea paragraf din aceasta („decizia atacată”), în măsura în care ea precizează, la articolul 1 alineatul (1), coroborat cu anexa I, tabelul 1 și tabelul 2, coloanele D și I, media emisiilor specifice de CO2 și reducerile emisiilor de CO2 obținute prin eco-inovații;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 12 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 (2) coroborat cu articolul 1 alineatul (3) din Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 (3).
                  În cadrul primului motiv, reclamanta reproșează pârâtei că a încălcat dispozițiile articolului 12 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 coroborat cu articolul 1 alineatul (3) din Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158, îndepărtându-se, la verificarea ad-hoc a reducerilor emisiilor de CO2, de metodologia de testare aprobată, prin faptul că a aplicat un factor Willans eronat.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor articolului 12 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 coroborate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (3) din Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 și ale articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011.
                  În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta susține că pârâta a încălcat dispozițiile articolului 12 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 coroborate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (3) din Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 și ale articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011, prin faptul că a omis, în cadrul metodologiei de testare aplicate de ea în vederea verificării ad-hoc, precondiționarea specifică necesară.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011.
                  În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că pârâta a încălcat dispozițiile articolului 12 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011, prin faptul că a dispus că eco-inovația nu trebuia luată în considerare pentru anul anterior, și anume anul 2017, în condițiile în care dispoziția menționată autorizează în mod expres să se decidă neluarea în considerare doar pentru anul următor.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.
                  În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanta reproșează pârâtei că i-a încălcat dreptul de a fi ascultat, astfel cum impune principiul general al respectării dreptului la apărare, precum și articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare.
                  În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta arată că decizia atacată nu este motivată în așa fel încât să răspundă exigențelor articolului 296 al doilea paragraf TFUE și ale articolului 41 alineatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Ea susține că, în decizia atacată, pârâta se limitează la a prezenta, în termeni abstracți, diferențe referitoare la metodologia de testare, fără să abordeze problema determinantă dacă și în ce măsură metodologia de testare impune o precondiționare specifică și dacă pârâta a autorizat o asemenea metodologie de testare prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 de stabilire a standardelor de performanță privind emisiile pentru autoturismele noi, ca parte a abordării integrate a Comunității de a reduce emisiile de CO2 generate de vehiculele ușoare (JO 2009, L 140, p. 1).

         (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 725/2011 al Comisiei din 25 iulie 2011 de stabilire a unei proceduri de aprobare și de certificare a tehnologiilor inovatoare care contribuie la reducerea emisiilor de CO2 generate de automobile, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2011, L 194, p. 19).

         (3)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/158 a Comisiei din 30 ianuarie 2015 de aprobare a două alternatoare Robert Bosch GmbH de înaltă eficiență ca tehnologii inovatoare pentru reducerea emisiilor de CO2 generate de autoturisme, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 443/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2015, L 26, p. 31).


title: Cauza T-374/19: Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Wuhrer/Parlamentul

text:
               5.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 263/71

      Acțiune introdusă la 20 iunie 2019 — Wuhrer/Parlamentul
      (Cauza T-374/19)
      (2019/C 263/76)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Lina Wuhrer (Brescia, Italia) (reprezentant: M. Paniz, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea comunicatului Direcției Generale a Finanțelor a Parlamentului European care a reluat deliberarea nr. 14/2018 din 12.7.2018 a Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Oficiul președinției Camerei Deputaților, Italia) și/sau deliberarea nr. 6/2018 a Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Consiliul președinției Senatului, Italia) și, în orice caz

                  —

                  anularea noii stabiliri și a noului calcul al alocației viagere acordate de Parlamentul European;

                  —

                  pe cale de consecință, declararea faptului că reclamanta are dreptul la menținerea alocației viagere în discuție la valoarea sumelor dobândite și scadente în temeiul reglementării în vigoare anterior deliberării nr. 14/2018 a Oficiului președinției Camerei Deputaților (Italia) și/sau deliberării nr. 6/2018 a Consiliului președinției Senatului (Italia) și obligarea Parlamentului European la plata tuturor sumelor reținute în mod nejustificat, majorate cu revalorizarea monetară și cu dobânzi legale începând cu data reținerii la sursă practicate și

                  —

                  obligarea Parlamentului European să execute hotărârea care va fi pronunțată și să restabilească imediat și integral alocația viageră la valoarea sa inițială, precum și să repare toate prejudiciile eventuale care îi dau dreptul la despăgubire;

                  —

                  în orice ipoteză, obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat majorate cu TVA, a taxelor și a impozitelor și a cheltuielilor forfetare.

         Motivele și principalele argumente

      Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-345/19, Santini/Parlamentul.


title: Cauza T-367/19: Acțiune introdusă la 19 iunie 2019 — Camerin/Comisia

text:
               12.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/36

      Acțiune introdusă la 19 iunie 2019 — Camerin/Comisia
      (Cauza T-367/19)
      (2019/C 270/38)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Laure Camerin (Bastia, Franța) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea cererii ca fiind admisibilă și fondată;

                  —

                  în consecință, anularea în parte a deciziei atacate;

                  —

                  repararea prejudiciului moral cauzat de un ansamblu de acte și de comportamente ale PMO care trebuie să facă obiectul unei aprecieri globale și pe care reclamanta îl estimează ex aequo et bono la 50 000 de euro;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii îndreptate împotriva deciziei Oficiului „Administrarea și plata drepturilor individuale” (denumit în continuare „PMO”) privind executarea unei popriri dispuse de o instanță belgiană, în măsura în care acesta din urmă își rezervă dreptul de a reține din nou suma de 3 839,60 de euro din pensiile datorate reclamantei, aceasta din urmă invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 1și 25 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe încălcarea articolului 6 din anexa VIII din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) și pe existența unei erori de apreciere. În această privință, reclamanta consideră că nu există nicio motivație și niciun temei legal care să justifice decizia PMO de a continua să rețină peste două treimi din pensia sa.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului legalității și securității juridice. Potrivit reclamantei, statutul este o „lex specialis” care primează în fața oricăror altor dispoziții din dreptul național: astfel, în materia minimului de subzistență, există dispoziții statutare de drept material care derogă atât de la dispozițiile generale ale dreptului european al muncii, cât și de la dreptul național al muncii.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului bunei administrări și a obligației de solicitudine, întrucât nu a fost furnizată nicio motivație cu privire la faptele sau la probele care ar putea justifica luarea de către PMO a deciziei de a-și rezerva dreptul de a reține din nou cuantumul de 3 839,60 de euro din pensiile datorate reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului egalității și nediscriminării, în special în măsura în care, urmând interpretarea PMO, minimul de subzistență ar depinde de țara în care a locuit funcționarul.
                  Reclamanta solicită de asemenea repararea prejudiciului moral pe care l-ar fi suferit ca urmare a presupuselor nereguli săvârșite de PMO și care nu i-ar permite să trăiască în demnitate.


title: Cauza T-590/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Water Supply Sweida Region» nr. 80212 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/38

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-590/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Water Supply Sweida Region» nr. 80212 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Water Supply Sweida Region” nr. 80212, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Uniunii Europene, reprezentată de Banca Europeană de Investiții (BEI), suma de 726 942,81 euro.

                  2)

                     Suma menționată este purtătoare de dobânzi de întârziere, aferente cuantumurilor principale și dobânzilor contractuale, la o rată anuală de 3,5 %, de la 25 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza T-591/17: Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria („Clauză compromisorie — Acordul de împrumut «Water Supply Deir Ez Zor Region» nr. 80310 — Neexecutarea acordului — Rambursarea sumelor plătite în avans — Dobânzi de întârziere — Judecare în lipsă”)

text:
               19.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 280/39

      Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2019 — BEI/Siria
      (Cauza T-591/17) (1)

      („Clauză compromisorie - Acordul de împrumut «Water Supply Deir Ez Zor Region» nr. 80310 - Neexecutarea acordului - Rambursarea sumelor plătite în avans - Dobânzi de întârziere - Judecare în lipsă”)
      (2019/C 280/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones și J. Shirran, ulterior F. Oxangoiti Briones, J. Klein și J. Shirran, agenți, asistați de D. Arts, avocat, și de T. Cusworth, solicitor)

         Pârâtă: Republica Arabă Siriană

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se urmărește obligarea Republicii Arabe Siriene să ramburseze sumele datorate în cadrul Acordului de împrumut „Water Supply Deir Ez Zor Region” nr. 80310, majorate cu dobânzi de întârziere

         Dispozitivul

                  1)

                     Obligă Republica Arabă Siriană să ramburseze Uniunii Europene, reprezentată de Banca Europeană de Investiții (BEI), suma de 404 425,58 euro.

                  2)

                     Suma menționată este purtătoare de dobânzi de întârziere, aferente cuantumurilor principale și dobânzilor contractuale, la o rată anuală de 3,5 %, de la 25 august 2017 până la data plății.

                  3)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                     Obligă Republica Arabă Siriană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 369, 30.10.2017.


title: Cauza C-78/19 P: Recurs introdus la 31 ianuarie 2019 de WL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 noiembrie 2018 în cauza T-493/17, WL/ERCEA

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/11

      Recurs introdus la 31 ianuarie 2019 de WL împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 29 noiembrie 2018 în cauza T-493/17, WL/ERCEA
      (Cauza C-78/19 P)
      (2019/C 288/14)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurent: WL (reprezentant: F. Elia, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Agenzia esecutiva del Consiglio europeo della ricerca (ERCEA)
      Prin Ordonanța din 11 iulie 2019, Curtea (Camera a șasea) respinge recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat și obligă WL la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-121/19 P: Recurs introdus la 15 februarie 2019 de Edison SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 7 decembrie 2018 în cauza T-471/17, Edison/EUIPO (EDISON)

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/12

      Recurs introdus la 15 februarie 2019 de Edison SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 7 decembrie 2018 în cauza T-471/17, Edison/EUIPO (EDISON)
      (Cauza C-121/19 P)
      (2019/C 288/15)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Edison SpA (reprezentanți: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile recurentei

                  —

                  Cu titlu principal, anularea hotărârii atacate, pronunțarea definitivă pe fondul cauzei și admiterea acțiunii, prin declararea faptului că „energia electrică” intră în clasa 4 din Ediția a opta a Clasificării de la Nisa și, pe cale de consecință, declararea faptului că marca nr. 003315991 care aparține Edison acoperă, inter alia, „energia electrică”;

                  —

                  în subsidiar, anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudcare;

                  —

                  în orice caz, obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

                  1.

                  Tribunalul a apreciat în mod eronat că dovada neincluderii energiei electrice în semnificația comună și obișnuită a titlurilor prevăzute în clasa 4 din Ediția a opta a Clasificării de la Nisa ar rezulta din indicarea produsului energie electrică în Grey-list elaborată de EUIPO pentru prezentarea declarațiilor în sensul articolului 28 alineatul 8 din Regulamentul privind marca Uniunii Europene (punctele 41, 46 și 54). În primul rând, eroarea de drept derivă din faptul că cererea de limitare a recurentei a fost depusă la 15 iunie 2015, în timp ce documentul la care se referă EUIPO a fost elaborat prin comunicarea nr. 1/2016 din 8 februarie 2016. În al doilea rând, este de asemenea o eroare de drept a considera ca element de probă excluderea unui termen din Grey-list, care nu reprezintă decât un ansamblu de interpretări fără caracter obligatoriu.

                  2.

                  Tribunalul a reținut în mod eronat că pot fi considerate „materiale pentru iluminat” doar produsele tangibile care produc ele însele lumină. Eroarea de drept constă în faptul că chiar autoritățile competente și operatorii economici clasifică produsele în funcție de funcția lor de materiale pentru iluminat, clasificând energia electrică drept o marfă care generează lumină și profit, indiferent de caracterul corporal al acelei mărfi în sensul pur fizic al termenului.

                  3.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât, dacă se arată că „fuel” include de asemenea combustibilii pentru motoare, este clar că termenul „fuel” trebuie înțeles într-un mod îndeajuns de larg ca să includă produse care prin natura lor nu determină activarea unor motoare prin propria combustie, precum energia electrică.

                  4.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de interpretare prin faptul că a considerat că energia electrică nu este inclusă în „motor fuel”, ignorându-se complet caracteristicile funcționale.

                  5.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de drept prin faptul că a reținut că elementele de probă prezentate de recurentă nu sunt suficiente pentru a demonstra includerea energiei electrice în clasa 4.

                  6.

                  În plus, Tribunalul și-a întemeiat propria decizie și pe documentul 1 depus de EUIPO, reținând că documentul a fost elaborat în august 2003, în pofida datării clare din iunie 2003.

                  7.

                  Tribunalul s-a limitat să aprobe o situație juridică și decizii lipsite de motivare, în pofida admiterii unor elemente de probă furnizate de recurentă și de EUIPO. A afirma că se comercializează vehicule electrice și apoi a nega faptul că operatorii economici (aceeași producători ai vehiculelor respective) consideră energia electrică drept un carburant, chiar alternativ, este contrar oricărei logici și privează de motivare deciziile EUIPO și ale Tribunalului.


title: Cauza C-304/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 12 aprilie 2019 — Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 12 aprilie 2019 — Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea
      (Cauza C-304/19)
      (2019/C 288/19)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Constanța

         Părțile din acțiunea principală

         Recurentă-reclamantă: Ira Invest SRL

         Intimată-pârâtă: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile articolului 4 alineatul (1) literele (b), (c), (e) și (f), articolului 10, articolului 21 alineatul (1) și articolului 32 alineatele (1)-(5) din Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 (1) trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, în împrejurări precum cele din litigiul principal, exclud de la plata drepturilor fermierul pe considerentul că terenurile amenajări piscicole utilizate ca terenuri arabile nu reprezintă „Suprafață agricolă” în sensul articolului 4 din regulament?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1307/2013 al Parlamentului european și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 637/2008 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (JO 2013, L 347, p. 608).


title: Cauza C-329/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 23 aprilie 2019 — Condominio di Milano/Eurothermo SpA

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Milano (Italia) la 23 aprilie 2019 — Condominio di Milano/Eurothermo SpA
      (Cauza C-329/19)
      (2019/C 288/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Milano

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Condominio di Milano

         Pârâtă: Eurothermo SpA

         Întrebarea preliminară

      Noțiunea de consumator, astfel cum este definită de Directiva 93/13/CEE (1), se opune calificării drept consumator a unei entități (precum condominiul din ordinea juridică italiană) care nu intră în sfera noțiunilor de „persoană fizică” și de „persoană juridică”, în cazul în care o astfel de entitate încheie un contract în scopuri care nu au legătură cu activitatea profesională și se găsește într-o situație de inferioritate față de un profesionist în ceea ce privește atât puterea de negociere, cât și puterea de informare?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-334/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stuttgart (Germania) la 24 aprilie 2019 — Eurowings GmbH/GD, HE, IF

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Stuttgart (Germania) la 24 aprilie 2019 — Eurowings GmbH/GD, HE, IF
      (Cauza C-334/19)
      (2019/C 288/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Stuttgart

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Eurowings GmbH

         Intimați: GD, HE, IF

         Întrebarea preliminară

      Dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (1), în special articolul 5 alineatul (3) din acesta, trebuie să fie interpretate în sensul că absența spontană prin intrarea în concediu medical a unei părți semnificative a personalului navigant („grevă spontană”) al unui operator de transport aerian care închiriază aeronava și echipajul „operatorului efectiv de transport aerian”, în sensul articolului 2 litera (b) din regulamentul menționat, în cadrul unui contract de închiriere cu echipaj („wet lease”), dar care nu și-a asumat responsabilitatea efectuării zborului, are drept consecință ca „operatorul efectiv de transport aerian” să nu poată să invoce existența unei „împrejurări excepționale”, în sensul articolului 5 alineatul (3) din același regulament, în conformitate cu [Hotărârea din 17 aprilie 2018, Krüsemann și alții, C-195/17, C-197/17 — C-203/17, C-226/17, C-228/17, C-254/17, C-274/17, C-275/17, C-278/17 — C-286/17 și C-290/17 — C-292/17] (2)?

         (1)  JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.

         (2)  EU:C:2018:258.


title: Cauza C-355/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 6 mai 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL/Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Pitești (România) la data de 6 mai 2019 — Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL/Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României
      (Cauza C-355/19)
      (2019/C 288/23)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Pitești

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți: Asociația „Forumul Judecătorilor din România”, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor”, OL

         Pârât: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Mecanismul de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006 (1), trebuie considerat un act adoptat de o instituție a Uniunii Europene, în sensul articolului 267 TFUE, care poate fi supus interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene ?

                  2)

                  Conținutul, caracterul și întinderea temporală a Mecanismului de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006, se circumscriu Tratatului privind aderarea Republicii Bulgaria și a României la Uniunea Europeană, semnat de România la Luxemburg la 25 aprilie 2005? Cerințele formulate în rapoartele întocmite în cadrul acestui Mecanism au caracter obligatoriu pentru Statul român ?

                  3)

                  Articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul obligației statelor membre de a respecta criteriile statului de drept, solicitate și în rapoartele din cadrul Mecanismului de cooperare și de verificare (MCV), instituit potrivit Deciziei 2006/928/CE a Comisiei Europene din 13 decembrie 2006, în cazul înființării urgente a unei secții de parchet de anchetare exclusiv a infracțiunilor comise de magistrați, ce dă naștere unei îngrijorări deosebite în ceea ce privește lupta împotriva corupției și poate fi utilizată ca instrument suplimentar de intimidare a magistraților și de exercitare de presiuni asupra acestora?

                  4)

                  Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din Tratatul privind Uniunea Europeană trebuie interpretat în sensul obligației statelor membre de a stabili măsurile necesare pentru o protecție juridică efectivă în domeniile reglementate de dreptul Uniunii, respectiv prin înlăturarea oricărui risc legat de influența politică asupra cercetării penale a unor judecători, [în] cazul înființării urgente a unei secții de parchet de anchetare exclusiv a infracțiunilor comise de magistrați, ce dă naștere unei îngrijorări deosebite în ceea ce privește lupta împotriva corupției și poate fi utilizată ca instrument suplimentar de intimidare a magistraților și de exercitare de presiuni asupra acestora?

         (1)  Decizia Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare și de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective de referință specifice în domeniul reformei sistemului judiciar și al luptei împotriva corupției (JO 2006, L 354, p. 56, Ediție specială 11/vol. 51, p. 55).


title: Cauza C-357/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 6 mai 2019 — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ/QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

text:
               26.8.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 6 mai 2019 — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ/QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL
      (Cauza C-357/19)
      (2019/C 288/24)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Părțile din acțiunea principală

         Contestatori: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ

         Intimați: QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 19 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană, articolul 325 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 1 alineatul (1) literele (a) și (b) și articolul 2 alineatul (1) din Convenția elaborată în temeiul articolului K.3 TUE, privind protejarea intereselor financiare ale Comunităților Europene și principiul securității juridice, trebuie interpretate în sensul că se opun adoptării unei decizii de către un organ exterior puterii judecătorești, Curtea Constituțională a României, care să aprecieze asupra legalității compunerii unor complete de judecată cu consecința creării premiselor necesare admiterii unor căi extraordinare de atac împotriva hotărârilor judecătorești definitive pronunțate într-un interval de timp?

                  2)

                  Articolul 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune constatării de către un organ exterior puterii judecătorești a caracterului lipsit de independență și imparțialitate al unui complet din care face parte un judecător având funcție de conducere și care nu a fost desemnat aleatoriu, ci în baza unei reguli transparente, cunoscute și necontestate de părți, regulă aplicabilă în toate cauzele completului respectiv, hotărârea adoptată fiind obligatorie potrivit dreptului intern?

                  3)

                  Aplicarea prioritară a dreptului Uniunii trebuie interpretată în sensul că permite instanței naționale să înlăture aplicarea unei decizii a instanței de contencios constituțional, pronunțată într-o sesizare vizând un conflict constituțional, obligatorie în dreptul național?


title: Cauza T-698/17: Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — MAN Truck & Bus/EUIPO — Halla Holdings (MANDO) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MANDO — Mărcile internaționale și națională figurative anterioare MAN — Marca națională verbală anterioară Man — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)

text:
               9.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/41

      Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2019 — MAN Truck & Bus/EUIPO — Halla Holdings (MANDO)
      (Cauza T-698/17) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale MANDO - Mărcile internaționale și națională figurative anterioare MAN - Marca națională verbală anterioară Man - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2019/C 305/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: MAN Truck & Bus (München, Germania) (reprezentant: C. Röhl, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: inițial J. Ivanauskas și D. Walicka, ulterior J Ivanauskas și H. O'Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Halla Holdings Corp. (Yongin-si, Coreea de Sud) (reprezentanți: M.-R. Hirsch și C. de Haas, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 13 iulie 2017 (cauza R 1919/2016-1) privind o procedură de opoziție între Man Truck & Bus și Halla Holdings.

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 13 iulie 2017 (cauza R 1919/2016-1) în măsura în care a reținut lipsa riscului de confuzie între marca verbală MANDO și înregistrarea internațională anterioară nr. 863 418 a mărcii figurative MAN.

                  2)

                     Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                     Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-382/19 P: Recurs introdus la 5 martie 2019 de Ralph Pethke împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 15 mai 2019 în cauza T-169/17, Ralph Pethke/asd

text:
               7.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/2

      Recurs introdus la 5 martie 2019 de Ralph Pethke împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 15 mai 2019 în cauza T-169/17, Ralph Pethke/asd
      (Cauza C-382/19 P)
      (2019/C 337/02)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Ralph Pethke (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 15 mai 2019 în cauza T-169/17;

                  —

                  anularea deciziei de schimbare a încadrării PERS-AFFECT-16-134, adoptată de directorul executiv al Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), și repararea prejudiciului material și moral rezultat din schimbarea nelegală a încadrării

                  —

                  în subsidiar, anularea hotărârii și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal.

         Motivele și principalele argumente

      Prezentul recurs este formulat împotriva hotărârii Tribunalului prin care a fost respinsă acțiunea recurentului împotriva deciziei de schimbare a încadrării PERS-AFFECT-16-134, adoptată de directorul executiv al Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală.
      În susținerea recursului, recurentul invocă trei motive.

                  1.

                  Încălcarea articolului 7 din Statutul funcționarilor (1) și a articolului 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene
                  Recurentul critică aplicarea nelegală a articolului 7 din Statutul funcționarilor de către Tribunal. Retrogradarea din funcția de șef al unui serviciu important în funcția de administrator principal fără alte posibilități de carieră, în lipsa unei evaluări a recurentului și a unei proceduri disciplinare, nu reprezintă o schimbare legitimă a încadrării, ci o retrogradare nelegală. Modificarea Statutului funcționarilor din anul 2014 a crescut posibilitățile de evoluție în carieră ale unui șef de serviciu dincolo de gradul AD12. Autoritatea împuternicită să facă numiri nu putea să retragă în mod unilateral această posibilitate fără o evaluarea corectă a recurentului și fără desfășurarea unei proceduri disciplinare. Începând cu anul 2014, nu se mai poate considera, de legem, că funcțiile de șef de serviciu și de administrator principal ar fi funcții echivalente.
                  Tribunalul citează jurisprudența privind schimbarea repartizării potrivit articolului 7 din Statutul funcționarilor și privind echivalența posturilor, însă, deduce consecințe juridice greșite din aceasta.
                  În sfârșit, Tribunalul ar fi săvârșit o eroarea de drept și de procedură prin aceea că nu s-a pronunțat în mod complet asupra celui de al doilea motiv al acțiunii privind nelegala schimbare din funcție a recurentului la 10 octombrie 2016 fără indicarea imediată a unei noi funcții, care i-a fost încredințată abia la 17 octombrie 2016. În acest caz, nu este vorba despre o schimbare a încadrării în sensul articolului 7 din Statutul funcționarilor (punctele 49-106 din hotărâre).

                  2.

                  Denaturarea faptelor
                  Tribunalul și-a întemeiat hotărârea pe alte fapte decât cele care rezultă din lucrările dosarului și pe fapte care nu rezultă deloc din lucrările dosarului.
                  În prezenta cauză, Tribunalul nu a efectuat, în mod vădit, o apreciere a probelor. Cu ocazia aprecierii probelor, Tribunalul ar fi trebuit să aprecieze temeinicia afirmațiilor recurentului.
                  În plus, aprecierea Tribunalului referitoare la acțiunile recurentului în legătura cu obligația sa indică măsuri vădit nelegale și lipsește de orice efect util articolul 21a alineatul (1) și articolul 22a din Statutul funcționarilor.

                  3.

                  Aprecierea juridică incorectă cu privire la obligația de diligență și la acuzația de hărțuire și articolul 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene
                  Tribunalul a respins acuzația de hărțuire formulată împotriva măsurilor luate de directorul executiv între 10 octombrie 2016 și 17 octombrie 2016 cu încălcarea dreptului aplicabil. Încălcarea obligației de diligență și acuzația de hărțuire sunt indisolubil legate de deciziile nelegale de schimbare din funcție și a încadrării luate între 10 octombrie 2016 și 17 octombrie 2016. Contrar constatărilor Tribunalului, articolul 12a alineatul (3) din Statutul funcționarilor nu condiționează hărțuirea de un ansamblu de comportamente. În plus, Tribunalul nu s-a pronunțat cu privire la încălcarea obligației de diligență care rezultă din discreditarea publică a prestațiilor profesionale ale recurentului cu prilejul schimbării sale din funcție.

         (1)  Statutul funcționarilor Uniunii Europene a fost instituit prin Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 269/68 al Consiliului privind Statutul funcționarilor și Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunității Europene și de instituire a măsurilor speciale provizorii aplicabile funcționarilor Comisiei (JO L 56, 4.3.1968, p. 1. Ediție specială 1/vol. 8, p. 12), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1023/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2013 (JO 2013, L 287, p. 15).


title: Cauza C-446/19 P: Recurs introdus la 12 iunie 2019 de Stephan Fleig împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 aprilie 2019 în cauza T-492/17, Stephan Fleig/Serviciul European de Acțiune Externă

text:
               7.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/3

      Recurs introdus la 12 iunie 2019 de Stephan Fleig împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 aprilie 2019 în cauza T-492/17, Stephan Fleig/Serviciul European de Acțiune Externă
      (Cauza C-446/19 P)
      (2019/C 337/03)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Stephan Fleig (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Serviciul European de Acțiune Externă

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită:

                  —

                  Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 2 aprilie 2019 în cauza T-492/17;

                  —

                  anularea deciziei luate la 19 septembrie 2016 de directorul Direcției „Resurse umane” a Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE) acționând în calitate de autoritate abilitată să încheie contracte de muncă, de a rezilia contractul de muncă pe durată nedeterminată al reclamantului începând cu 19 iunie 2017 și obligarea SEAE la repararea prejudiciului moral cauzat de concedierea nelegală;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea hotărârii atacate și trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      Recurentul invocă șase motive de recurs:
      În primul rând, recurentul invocă o încălcare a dreptului său la un proces echitabil, consacrat la articolul 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, și o încălcare a principiului egalității armelor. Potrivit recurentului, Tribunalul nu a admis cererea sa de a obliga SEAE să prezinte anumite e-mailuri pertinente, ceea ce ar fi afectat în mod sensibil capacitatea sa de a-și asigura apărarea.
      În al doilea rând, recurentul arată că Tribunalul a săvârșit o eroare în aplicarea obligației de solicitudine care îi revine administrației. În opinia sa, Tribunalul a ignorat faptul că, dinaintea rezilierii contractului de muncă al recurentului, SEAE a contribuit, prin comportamentul său, la agravarea afectării psihologice a recurentului și de asemenea la scăderea capacității sale de a se comporta în conformitate cu obligațiile sale.
      În al treilea rând, recurentul reproșează Tribunalului că a săvârșit o eroare de drept considerând că nu trebuie să stabilească dacă și în ce măsură recurentul era împiedicat, din cauza stării sale de sănătate, de a se conforma obligației care îi revenea în temeiul Statutului funcționarilor de a comunica locul său de ședere. Potrivit recurentului, Tribunalul ar fi săvârșit în plus o eroare de drept neținând seama de avizele medicale invocate de acesta fără a dispune la rândul său expertiza solicitată și fără a obține o expertiză medicală. În plus, recurentul susține că Tribunalul a săvârșit și o eroare de drept neținând seama de faptul că SEAE a luat în considerare consecințele afectării psihologice a recurentului într-un mod defavorabil acestuia.
      În al patrulea rând, recurentul invocă faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, reproșându-i că a încălcat obligația care îi revine în temeiul articolului 7 din anexa II la statut, precum și obligația de loialitate și de cooperare, „refuzând să desemneze el însuși medicul său pentru comisia de invaliditate”. Prin urmare, recurentul susține că Tribunalul și-a motivat greșit hotărârea invocând o circumstanță care nici nu fusese reținută împotriva recurentului de către SEAE în motivarea decizie sale.
      În al cincilea rând, recurentul arată că, din faptul că recurentul a formulat anumite cereri sau a introdus anumite reclamații care au fost respinse de administrație, Tribunalul a dedus în mod eronat că autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă a SEAE putea să reproșeze recurentului neîndeplinirea obligației sale de cooperare și de loialitate. Recurentul susține că, în opinia Tribunalului, orice cerere de a unui agent care este respinsă ar fi abuzivă.
      În al șaselea rând, recurentul arată că Tribunalul a denaturat mai multe elemente de fapt pe care și-a întemeiat hotărârea, în special anumite elemente de fapt referitoare la obligația recurentului de a informa administrația cu privire la locul său de ședere.


title: Cauza C-495/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polonia) la 26 iunie 2019 – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN

text:
               7.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polonia) la 26 iunie 2019 – Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN
      (Cauza C-495/19)
      (2019/C 337/06)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie

         Intimat: RN

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) […] trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme de procedură conform căreia o instanță poate pronunța o hotărâre în lipsă întemeindu-se doar pe susținerile reclamantului cuprinse în cererea introductivă și pe care este obligată să le considere adevărate în situația în care pârâtul-consumator, informat în mod corespunzător cu privire la data ședinței de judecată, nu se prezintă la aceasta și nu își asigură apărarea?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cerere înaintată la data de 28 iunie 2019 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Melissa Colleen Campbell/Guvernul Norvegiei (Cauza E-4/19)2019/C 351/12

text:
               17.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/15

      Cerere înaintată la data de 28 iunie 2019 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Melissa Colleen Campbell/Guvernul Norvegiei
      (Cauza E-4/19)
      (2019/C 351/12)
      Prin scrisoarea din data de 28 iunie 2019, Norges Høyesterett (Curtea Supremă din Norvegia) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții de Justiție la data de 28 iunie 2019, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Melissa Colleen Campbell/Guvernul Norvegiei, cu privire la următoarele chestiuni:

                  1.

                  Având în vedere jurisprudența recentă a Curții de Justiție a UE, în care s-a menținut punctul de vedere al Marii Camere exprimat în hotărârea pronunțată la data de 12 martie 2014 în cauza C-456/12 O. și B. privind dreptul de ședere derivat, și pe baza principiului omogenității, articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2004/38/CE coroborat cu articolul 7 alineatul (2) din aceasta se aplică prin analogie unei situații în care un cetățean al SEE se întoarce în statul de origine împreună cu un membru de familie?

                  2.

                  Ce implică cerința unei șederi „continue”, prevăzută în directivă, astfel cum a fost exprimată la punctul 80 din hotărârea Curții AELS din data de 26 iulie 2016 în cauza E-28/15, Jabbi? Ar fi deosebit de util dacă Curtea de Justiție a AELS ar putea răspunde următoarelor întrebări:

                              (a)

                              Pot exista întreruperi de ședere și, în caz afirmativ, ce durată pot avea acestea?

                              (b)

                              Cauza unei posibile întreruperi – cum ar fi, de exemplu, motivele profesionale – poate fi importantă pentru a evalua dacă șederea este continuă în sensul directivei?

                  3.

                  Ce presupune condiția ca șederea cetățeanului SEE în statul gazdă să fi fost „reală, de natură să permită viața de familie în acest stat”, astfel cum se prevede, printre altele, la punctul 80 din hotărârea Curții AELS din 26 iulie 2016, pronunțată în cauza E-28/15, Jabbi, la punctul 51 din Hotărârea Curții de Justiție a UE din 12 martie 2014, pronunțată în cauza C-456/12, O. și B., coroborat cu punctele 56 și 57 din aceasta și la punctele 24 și 26 din hotărârea Curții de Justiție a UE din 5 iunie 2018 în cauza C 673/16, Coman, interpretate și din perspectiva abuzului de drepturi prevăzut la articolul 35 din directivă?


title: Cauza C-230/19 P: Recurs introdus la 14 martie 2019 de Petr Fryč împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 15 ianuarie 2019 în cauza T-513/18, Fryč/Comisia

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/4

      Recurs introdus la 14 martie 2019 de Petr Fryč împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 15 ianuarie 2019 în cauza T-513/18, Fryč/Comisia
      (Cauza C-230/19 P)
      (2019/C 357/05)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurent: Petr Fryč (reprezentant: Š. Oharková, avocată)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 5 septembrie 2019, Curtea (Camera a opta) a declarat recursul vădit nefondat.


title: Cauza C-433/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 6 iunie 2019 – Ellmes Property Services Limited/SP

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 6 iunie 2019 – Ellmes Property Services Limited/SP
      (Cauza C-433/19)
      (2019/C 357/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Ellmes Property Services Limited

         Intimat: SP

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 24 punctul 1 primul paragraf prima alternativă din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (1) (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles I a) trebuie interpretat în sensul că acțiunile proprietarului unui apartament prin care urmărește să interzică unui alt proprietar de apartament să modifice, arbitrar și fără acordul celorlalți coproprietari, bunul său imobil au ca obiect exercitarea unui drept real?

                  2)

                  Cu titlu subsidiar, în cazul în care se răspunde negativ la întrebarea anterioară:
                  Articolul 7 punctul 1 litera (a) din Regulamentul Bruxelles I a trebuie interpretat în sensul că acțiunile menționate la prima întrebare au ca obiect obligații contractuale care trebuie executate la locul în care este situat bunul?

         (1)  JO 2012, L 351, p. 1.


title: Cauza C-442/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 12 iunie 2019 – Stichting Brein/News-Service Europe BV

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 12 iunie 2019 – Stichting Brein/News-Service Europe BV
      (Cauza C-442/19)
      (2019/C 357/08)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Stichting Brein

         Pârâtă: News-Service Europe BV

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Operatorul unei platforme de servicii „Usenet” (astfel cum este NSE) efectuează, în împrejurările prezentate la punctele [1-7] și [16] din prezenta trimitere, o comunicare publică în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230, denumită în continuare „Directiva 2001/29/CE”)?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ (și, prin urmare, există o comunicare publică): constatarea că operatorul platformei de servicii „Usenet” efectuează o comunicare publică în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE se opune aplicării articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice privind serviciile societății informaționale în special ale comerțului electronic, pe piața internă (denumită în continuare „Directiva 2000/31/CE”)?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul la prima sau la a doua întrebare este negativ [prin urmare, fiind în principiu posibilă invocarea exonerării de răspundere prevăzută la articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE]: operatorul platformei de servicii „Usenet” care furnizează servicii în sensul considerațiilor menționate la punctele [1-7] și [16] din această trimitere are un rol activ care se opune în alt mod invocării articolului 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE?

                  4)

                  Operatorului unei platforme de servicii „Usenet”, care efectuează o comunicare publică și care poate invoca articolul 14 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE, îi poate fi interzisă continuarea încălcării sau poate fi emis împotriva sa un ordin care să depășească posibilitățile prevăzute la articolul 14 alineatul (3) din această directivă ori acest lucru încalcă articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE?


title: Cauza C-479/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 iunie 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 19 iunie 2019 – UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate
      (Cauza C-479/19)
      (2019/C 357/13)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Intimată: Agenzia delle Entrate

         Întrebarea preliminară

      Dreptul comunitar – în special dispozițiile Tratatului referitoare la libertatea de stabilire și la libera circulație a capitalurilor, astfel cum au fost interpretate de Curte – se opune aplicării unor dispoziții de drept național precum cele ale articolului 35 alineatul 10ter din Decretul lege nr. 223/2006 (în măsura în care limitează la fondurile închise de investiții imobiliare facilitatea privind taxa de constituire a ipotecii și taxa de înscriere în cartea funciară).


title: Cauza C-561/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 iulie 2019 – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 23 iulie 2019 – Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (Cauza C-561/19)
      (2019/C 357/27)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Intimată: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Potrivit articolului 267 TFUE, instanța națională ale cărei decizii nu sunt supuse vreunei căi de atac este, în principiu, obligată să procedeze la trimiterea preliminară a unei întrebări privind interpretarea dreptului Uniunii Europene chiar și în cazurile în care o astfel de întrebare este formulată de una dintre părțile din procedură ulterior primului său act introductiv de instanță sau de constituire ca parte în judecată ori după ce cauza a rămas în pronunțare pentru prima dată sau chiar după ce o primă cerere de decizie preliminară a fost deja adresată Curții de Justiție a Uniunii Europene?

                  2)

                  Având în vedere cele arătate mai sus, articolele 115, 206 și 217 din Decretul legislativ nr. 163/2006, astfel cum au fost interpretate de jurisprudența administrativă, în sensul că exclud revizuirea prețurilor în cazul contractelor aferente așa-numitelor sectoare speciale, îndeosebi în ceea ce privește contractele având alt obiect decât cele la care se referă Directiva 2004/17 (1), însă legate de acestea din urmă printr-o legătură instrumentală, sunt conforme cu dreptul Uniunii Europene [în special cu articolul 4 alineatul (2), cu articolul 9, cu articolul 101 alineatul (1) litera (e), cu articolul 106, cu articolul 151 – precum și cu Carta socială europeană semnată la Torino la 18 octombrie 1961 și cu Carta comunitară a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor adoptată în 1989, la care face trimitere acest din urmă articol –, cu articolele 152, 153 și 156 TFUE, cu articolele 2 și 3 TUE și cu articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene]?

                  3)

                  Având în vedere cele arătate mai sus, articolele 115, 206 și 217 din Decretul legislativ nr. 163/2006, astfel cum au fost interpretate de jurisprudența administrativă, în sensul că exclud revizuirea prețurilor în cazul contractelor aferente așa-numitelor sectoare speciale, îndeosebi în ceea ce privește contractele având alt obiect decât cele la care se referă Directiva 2004/17, însă legate de acestea din urmă printr-o legătură instrumentală, sunt conforme cu dreptul Uniunii Europene (în special cu articolul 28 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu principiul egalității de tratament consacrat la articolele 26 și 34 TFUE, precum și cu principiul libertății de a desfășura o activitate comercială recunoscut inclusiv la articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene)?

         (1)  Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO 2004, L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 3).


title: Cauza C-624/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Watford Employment Tribunal (United Kingdom) la 22 august 2019 – K și alții/Tesco Stores Ltd

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Watford Employment Tribunal (United Kingdom) la 22 august 2019 – K și alții/Tesco Stores Ltd
      (Cauza C-624/19)
      (2019/C 357/33)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Watford Employment Tribunal (United Kingdom)

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: K și alții

         Pârâtă: Tesco Stores Ltd

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 157 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) este direct aplicabil în cazul cererilor în temeiul faptului că reclamanții desfășoară o muncă de valoare egală comparativ cu lucrătorii de referință?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, criteriul sursei unice utilizat în cadrul comparației în temeiul articolului 157 constituie un aspect diferit de aspectul privind valoarea egală și, în cazul unui răspuns afirmativ, criteriul respectiv are efect direct?


title: Cauza T-603/17: Hotărârea Tribunalului din 4 septembrie 2019 – Lituania/Comisia („FEGA și FEADR – Cheltuieli excluse de la finanțare – Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 – Axa 4 «Leader» – Regulamentul (UE) nr. 65/2011 – Controale administrative – Obligația de a institui un sistem adecvat care să permită evaluarea caracterului rezonabil al costurilor – Contribuție în natură sub formă de voluntariat – Contribuție în natură sub formă de aportului unui bun imobil – Controale la fața locului – Existența unui înscrisuri care justifică cererile de plată – Punere în aplicare a operațiunilor finanțate conform normelor privind contractele de achiziții publice”)

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/29

      Hotărârea Tribunalului din 4 septembrie 2019 – Lituania/Comisia
      (Cauza T-603/17) (1)

      („FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 - Axa 4 «Leader» - Regulamentul (UE) nr. 65/2011 - Controale administrative - Obligația de a institui un sistem adecvat care să permită evaluarea caracterului rezonabil al costurilor - Contribuție în natură sub formă de voluntariat - Contribuție în natură sub formă de aportului unui bun imobil - Controale la fața locului - Existența unui înscrisuri care justifică cererile de plată - Punere în aplicare a operațiunilor finanțate conform normelor privind contractele de achiziții publice”)
      (2019/C 357/35)
      Limba de procedură: lituaniana

         Părțile

         Reclamantă: Republica Lituania (reprezentanți: inițial D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič și M. Palionis, ulterior R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė și T. Lozoraitis, și în final R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė și T. Lozoraitis, agenți)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Aquilina și J. Jokubauskaitė, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Pavliš și J. Vláčil, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2017/1144 a Comisiei din 26 iunie 2017 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2017, L 165, p. 37), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Lituania.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Republica Lituania să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza T-576/19: Acțiune introdusă la 19 august 2019 – DV și alții/Comisia

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/39

      Acțiune introdusă la 19 august 2019 – DV și alții/Comisia
      (Cauza T-576/19)
      (2019/C 357/48)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: DV și alți 10 reclamanți (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor de stabilire a numărului de zile de concediu anual plătit al reclamanților pentru anul 2019;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în orice situație.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă un motiv unic întemeiat pe o excepție de nelegalitate invocată împotriva articolului 6 din anexa X la Statutul funcționarilor Uniunii Europene cu aceeași motivare precum cea reținută de Tribunal din Hotărârea din 4 decembrie 2018, Carreras Sequeros și alții/Comisia (T-518/16, EU:T:2018:873). Potrivit reclamanților, instituția pârâtă ar fi refuzat să aplice această hotărâre, în condițiile în care efectele acesteia nu sunt suspendate, ceea ce ar fi comparabil cu o suspendare nelegală a executării unei hotărâri a Tribunalului.


title: Cauza T-580/19: Acțiune introdusă la 20 august 2019 – Borborudi/Consiliul

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/40

      Acțiune introdusă la 20 august 2019 – Borborudi/Consiliul
      (Cauza T-580/19)
      (2019/C 357/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: Sayed Shamsuddin Borborudi (Teheran, Iran) (reprezentant: L. Vidal, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei luate de Consiliu la 27 mai 2019, potrivit Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2019/855 al Consiliului, de menținere a reclamantului în anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012;

                  —

                  obligarea Consiliului să radieze reclamantul din anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012;

                  —

                  obligarea Consiliului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul nu a respectat standardele aplicabile în materie de probațiune pentru sancționarea persoanelor și a entităților prin adoptarea și menținerea reclamantului pe listele de sancțiuni ale Uniunii Europene, întrucât măsurile atacate nu sunt susținute de niciun motiv întemeiat.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul a săvârșit o eroare de fapt întrucât domnul Borborudi nu mai lucrează pentru Organizația Iraniană a Energiei Atomice (denumită în continuare „AEOI”), întrucât AEOI nu mai este o entitate sancționată de Organizația Națiunilor Unite, iar planul AMAD a fost suspendat în anul 2003.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a calificat importanța cantitativă sau calitativă a pretinsului sprijin al domnului Borborudi pentru programul nuclear iranian.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul și-a încălcat obligația de a dovedi temeinicia măsurii restrictive pe care a adoptat-o împotriva reclamantului întrucât nu a comunicat elementele care ar dovedi motivul pentru care acesta a fost sancționat.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul și-a încălcat obligația de a comunica documentele care îi susțin motivarea, chiar și după ce reclamantul le-a cerut.

                  6.

                  Al șaselea motiv este întemeiat pe susținerea că Consiliul a încălcat principiul proporționalității, care este unul dintre principiile generale pe care Uniunea Europeană trebuie să le respecte.


title: Cauza T-720/18: Ordonanța Tribunalului din 23 iulie 2019 – AMVAC Netherlands/EFSA

text:
               21.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/44

      Ordonanța Tribunalului din 23 iulie 2019 – AMVAC Netherlands/EFSA
      (Cauza T-720/18) (1)

      (2019/C 357/53)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza T-59/19: Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2019 – Makhlouf/Consiliul („Acțiune în despăgubire – Politica externă și de securitate comună – Măsuri restrictive luate împotriva Siriei – Înghețarea fondurilor – Necompetență”)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/65

      Ordonanța Tribunalului din 11 septembrie 2019 – Makhlouf/Consiliul
      (Cauza T-59/19) (1)

      („Acțiune în despăgubire - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Necompetență”)
      (2019/C 399/81)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Ehab Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Jaume și V. Piessevaux, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit ca urmare a adoptării Deciziei (PESC) 2018/778 a Consiliului din 28 mai 2018 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC [a Consiliului] privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2018, L 131, p. 16) și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, precum și ca urmare a Deciziei (PESC) 2019/806 a Consiliului din 17 mai 2019 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2019 L 132, p. 36), în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Domnul Ehab Makhlouf suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza C-274/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeits- und Sozialgericht Wien - Austria) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien (Trimitere preliminară – Politica socială – Acord-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă – Clauza 4 – Principiul nediscriminării – Tratament mai puțin favorabil al lucrătorilor pe fracțiune de normă în raport cu lucrătorii cu normă întreagă în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă – Interzicere – Reglementare națională care stabilește o durată maximă a raporturilor de muncă pe durată determinată mai lungă pentru lucrătorii pe fracțiune de normă decât pentru lucrătorii cu normă întreagă – Principiul pro rata temporis – Directiva 2006/54/CE – Egalitate de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă – Articolul 2 alineatul (1) litera (b) – Noțiunea de „discriminare indirectă” pe criteriul sexului – Articolul 14 alineatul (1) litera (c) – Condiții de încadrare în muncă și de muncă – Articolul 19 – Sarcina probei)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/14

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeits- und Sozialgericht Wien - Austria) – Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien
      (Cauza C-274/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica socială - Acord-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă - Clauza 4 - Principiul nediscriminării - Tratament mai puțin favorabil al lucrătorilor pe fracțiune de normă în raport cu lucrătorii cu normă întreagă în ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă - Interzicere - Reglementare națională care stabilește o durată maximă a raporturilor de muncă pe durată determinată mai lungă pentru lucrătorii pe fracțiune de normă decât pentru lucrătorii cu normă întreagă - Principiul pro rata temporis - Directiva 2006/54/CE - Egalitate de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă - Articolul 2 alineatul (1) litera (b) - Noțiunea de „discriminare indirectă” pe criteriul sexului - Articolul 14 alineatul (1) litera (c) - Condiții de încadrare în muncă și de muncă - Articolul 19 - Sarcina probei)
      (2019/C 413/15)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Minoo Schuch-Ghannadan

         Pârâtă: Medizinische Universität Wien

         Dispozitivul

                  1)

                  Clauza 4 punctul 1 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă încheiat la 6 iunie 1997, care figurează în anexa la Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997, privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care stabilește, pentru lucrătorii pe durată determinată pe care îi vizează, o durată maximă a raporturilor de muncă mai lungă pentru lucrătorii pe fracțiune de normă decât pentru lucrătorii cu normă întreagă comparabili, cu excepția cazului în care o astfel de diferență de tratament este justificată de motive obiective și este proporțională în raport cu motivele menționate, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere. Clauza 4 punctul 2 din Acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă trebuie interpretată în sensul că principiul pro rata temporis prevăzut de această clauză nu se aplică unei astfel de reglementări.

                  2)

                  Articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care stabilește, pentru lucrătorii pe durată determinată pe care îi vizează, o durată maximă a raporturilor de muncă mai lungă pentru lucrătorii pe fracțiune de normă decât pentru lucrătorii cu normă întreagă comparabili, dacă se stabilește că această reglementare afectează negativ un procent semnificativ mai ridicat de lucrători de sex feminin decât de lucrători de sex masculin și dacă reglementarea menționată nu este justificată în mod obiectiv de un scop legitim sau dacă mijloacele pentru a atinge acest scop nu sunt corespunzătoare și necesare. Articolul 19 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că această dispoziție nu impune părții care se consideră lezată de o astfel de discriminare să prezinte, pentru a stabili un caz aparent de discriminare, statistici sau fapte precise care vizează lucrătorii avuți în vedere de reglementarea națională în cauză, dacă partea respectivă nu are acces la aceste statistici sau fapte sau are dificultăți în accesarea acestora.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza C-285/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – procedură inițiată de Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija (Trimitere preliminară – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 12 alineatul (1) – Aplicarea în timp – Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor – Limite – Contracte de achiziții publice care fac obiectul unei așa-numite atribuiri „in house” – Operațiune internă – Suprapunere a unui contract de achiziții publice și a unei operațiuni interne)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/15

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Lituania) – procedură inițiată de Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija
      (Cauza C-285/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 12 alineatul (1) - Aplicarea în timp - Libertatea statelor membre în ceea ce privește alegerea modului de prestare a serviciilor - Limite - Contracte de achiziții publice care fac obiectul unei așa-numite atribuiri „in house” - Operațiune internă - Suprapunere a unui contract de achiziții publice și a unei operațiuni interne)
      (2019/C 413/16)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija

         cu participarea: UAB „Irgita”, UAB „Kauno švara”

         Dispozitivul

                  1)

                  O situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care un contract de achiziții publice este atribuit de o autoritate contractantă unei persoane juridice asupra căreia exercită un control similar celui pe care îl exercită asupra propriilor servicii, în cadrul unei proceduri inițiate în timp ce Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii era încă în vigoare și care a condus la încheierea unui contract ulterior abrogării acestei directive, și anume la 18 aprilie 2016, intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE în ipoteza în care autoritatea contractantă a soluționat în mod definitiv problema dacă era obligată să recurgă la o procedură concurențială prealabilă pentru atribuirea unui contract de achiziții publice după această dată.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2014/24 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei norme naționale prin care un stat membru impune, pentru încheierea unei operațiuni interne, printre altele, condiția ca atribuirea unui contract de achiziții publice să nu permită garantarea calității serviciilor, accesibilitatea sau continuitatea acestora, atât timp cât alegerea exprimată în favoarea unui mod de prestare a serviciilor în special și efectuată într-un stadiu anterior celui al atribuirii contractului de achiziții publice respectă principiile egalității de tratament, nediscriminării, recunoașterii reciproce, proporționalității și transparenței.

                  3)

                  Articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2014/24, citit în lumina principiului transparenței, trebuie interpretat în sensul că cerințele impuse de statele membre pentru încheierea de operațiuni interne trebuie să fie enunțate prin intermediul unor norme de drept pozitiv specifice și clare în materie de achiziții publice, care trebuie să fie suficient de accesibile și de previzibile în aplicarea lor pentru a evita orice risc de arbitrar, aspect a cărui verificare va reveni, în speță, instanței de trimitere.

                  4)

                  Încheierea unei operațiuni interne care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 12 alineatul (1) literele (a)-(c) din Directiva 2014/24 nu este în sine conformă cu dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-302/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgia) – X/Belgische Staat (Trimitere preliminară – Politica privind imigrarea – Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung – Directiva 2003/109/CE – Condiții pentru dobândirea statutului de rezident pe termen lung – Articolul 5 alineatul (1) litera (a) – Resurse stabile, regulate și suficiente)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/16

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistingen - Belgia) – X/Belgische Staat
      (Cauza C-302/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica privind imigrarea - Statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung - Directiva 2003/109/CE - Condiții pentru dobândirea statutului de rezident pe termen lung - Articolul 5 alineatul (1) litera (a) - Resurse stabile, regulate și suficiente)
      (2019/C 413/17)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: X

         Pârât: Belgische Staat

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung trebuie interpretat în sensul că noțiunea de „resurse” prevăzută de această dispoziție nu privește numai „resursele proprii” ale solicitantului statutului de rezident pe termen lung, ci poate acoperi și resursele puse la dispoziția acestui solicitant de către un terț, în măsura în care, ținând seama de situația individuală a solicitantului în cauză, acestea sunt considerate stabile, regulate și suficiente.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-329/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/„Altic” SIA (Trimitere preliminară – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Achiziția unor produse alimentare – Deducerea taxei achitate în amonte – Refuzul deducerii – Furnizor eventual fictiv – Fraudă în materie de TVA – Cerințe referitoare la cunoașterea de către cumpărător – Regulamentul (CE) nr. 178/2002 – Obligațiile de trasabilitate a alimentelor și de identificare a furnizorului – Regulamentele (CE) nr. 852/2004 și (CE) nr. 882/2004 – Obligațiile de înregistrare a operatorilor din sectorul alimentar – Incidență asupra dreptului de deducere a TVA-ului)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/16

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Valsts ieņēmumu dienests/„Altic” SIA
      (Cauza C-329/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Achiziția unor produse alimentare - Deducerea taxei achitate în amonte - Refuzul deducerii - Furnizor eventual fictiv - Fraudă în materie de TVA - Cerințe referitoare la cunoașterea de către cumpărător - Regulamentul (CE) nr. 178/2002 - Obligațiile de trasabilitate a alimentelor și de identificare a furnizorului - Regulamentele (CE) nr. 852/2004 și (CE) nr. 882/2004 - Obligațiile de înregistrare a operatorilor din sectorul alimentar - Incidență asupra dreptului de deducere a TVA-ului)
      (2019/C 413/18)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Valsts ieņēmumu dienests

         Pârâtă:„Altic” SIA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45/UE a Consiliului din 13 iulie 2010, trebuie interpretat în sensul că se opune ca dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată (TVA) achitate în amonte să îi fie refuzat unei persoane impozabile care participă la lanțul alimentar pentru unicul motiv, dacă se presupune că este dovedit corespunzător, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere, că această persoană impozabilă nu a respectat obligațiile referitoare la identificarea furnizorilor săi în vederea trasabilității produselor alimentare, care îi revin în temeiul articolului 18 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare. Nerespectarea acestor obligații poate să constituie însă un element printre altele care, împreună și în mod concordant, tind să indice că persoana impozabilă știa sau ar fi trebuit să știe că participa la o operațiune implicată într-o fraudă în materie de TVA, aspect a cărui apreciere este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/45, trebuie interpretat în sensul că lipsa verificării de către o persoană impozabilă care participă la lanțul alimentar a înregistrării furnizorilor săi la autoritățile competente, în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 852/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind igiena produselor alimentare și cu articolul 31 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor, nu este relevantă pentru a se stabili dacă persoana impozabilă știa sau ar fi trebuit să știe că participa la o operațiune implicată într-o fraudă în materie de TVA.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza C-378/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht - Germania) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal (Trimitere preliminară – Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 – Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene – Articolul 3 alineatul (1) – Termen de prescripție – Regulamentele (CEE) nr. 3887/92 și (CE) nr. 2419/2001 – Sistem integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare – Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit – Aplicare a normei de prescripție mai favorabile)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/17

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht - Germania) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal
      (Cauza C-378/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene - Articolul 3 alineatul (1) - Termen de prescripție - Regulamentele (CEE) nr. 3887/92 și (CE) nr. 2419/2001 - Sistem integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare - Recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit - Aplicare a normei de prescripție mai favorabile)
      (2019/C 413/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Intimat: Reinhard Westphal

         Dispozitivul

      Articolul 49 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 2419/2001 al Comisiei din 11 decembrie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare instituite prin Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 118/2004 al Comisiei din 23 ianuarie 2004, trebuie interpretat în sensul că momentul de la care începe să curgă termenul de prescripție prevăzut de acesta trebuie să fie determinat conform articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene și corespunde, în cazul unor abateri continue sau repetate, zilei în care încetează săvârșirea abaterii.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-632/18: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN) (Trimitere preliminară – Politică economică și monetară – Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană – Regulamentul (UE) nr. 549/2013 – Sectorul administrațiilor publice – Instituție financiară captivă – Noțiune – Societate care oferă gospodăriilor cu venituri medii sau modeste credite ipotecare sub controlul unei administrații publice)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/18

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 3 octombrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN)
      (Cauza C-632/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politică economică și monetară - Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană - Regulamentul (UE) nr. 549/2013 - Sectorul administrațiilor publice - Instituție financiară captivă - Noțiune - Societate care oferă gospodăriilor cu venituri medii sau modeste credite ipotecare sub controlul unei administrații publice)
      (2019/C 413/20)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL

         Pârât: Institut des Comptes nationaux (ICN)

         Dispozitivul

                  1)

                  Dispozițiile anexei A la Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană trebuie interpretate în sensul că, pentru a determina dacă o unitate instituțională separată, plasată sub controlul unei administrații publice, intră în sectorul administrațiilor publice, în sensul Sistemului european de conturi naționale revizuit instituit prin acest regulament, atunci când prezintă caracteristicile unei instituții financiare captive, este necesar să se examineze criteriul expunerii sale la riscul economic în exercitarea activității sale.

                  2)

                  O unitate instituțională precum cea în discuție în litigiul principal, al cărei grad de independență față de o administrație publică este limitat de legislația națională, în temeiul căreia unitatea instituțională menționată nu dispune de controlul complet al gestionării activelor și al pasivelor sale, în măsura în care această administrație publică, pe de o parte, exercită un control asupra activelor sale și, pe de altă parte, își asumă o parte din riscul legat de pasivele sale, poate fi calificată drept „instituție financiară captivă”, în sensul punctelor 2.21-2.23 din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013, în măsura în care măsurile de control prevăzute de această legislație națională pot fi interpretate de instanța națională în sensul că au ca efect că unitatea instituțională respectivă nu poate acționa independent față de administrația publică menționată, în măsura în care aceasta din urmă îi impune condițiile în care această unitate instituțională are obligația de a acționa, fără ca aceasta să aibă posibilitatea de a le modifica în mod substanțial din proprie inițiativă.

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Avizul 1/19: Cerere de aviz prezentată de Parlamentul European în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/19

      Cerere de aviz prezentată de Parlamentul European în temeiul articolului 218 alineatul (11) TFUE
      (Avizul 1/19)
      (2019/C 413/21)
      Limba de procedură: toate limbile oficiale

         Solicitant

      Parlamentul European (reprezentanți: D. Warin, O. Hrstková Šolcová, A. Neergaard, agenți, în calitate de agenți)

         Întrebările adresate Curții

                  —

                  Articolul 82 alineatul (2) și articolul 84 TFUE constituie temeiurile juridice adecvate pentru actul Consiliului privind încheierea în numele Uniunii a Convenției de la Istanbul sau acest act trebuie să se întemeieze pe articolul 78 alineatul (2), pe articolul 82 alineatul (2) și pe articolul 83 alineatul (1) TFUE și este necesar sau posibil să se scindeze în două deciziile referitoare la semnarea și încheierea convenției drept consecință a acestei alegeri a temeiului juridic?

                  —

                  Încheierea de către Uniune a Convenției de la Istanbul, în conformitate cu articolul 218 alineatul (6) TFUE, este compatibilă cu tratatele în lipsa unui acord comun al tuturor statelor membre cu privire la consimțământul lor de a fi obligate prin convenția menționată?


title: Curtea De Justiție a Aels Hotărârea Curții din 13 noiembrie 2019 în cauza E-2/19

text:
               6.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 40/33

      CURTEA DE JUSTIȚIE A AELS HOTĂRÂREA CURȚII
      din 13 noiembrie 2019
      în cauza E-2/19
      D și E

         (Libera circulație a persoanelor – Adaptări sectoriale pentru Liechtenstein – Dreptul de ședere – Dreptul de ședere derivat pentru membrii de familie – Directiva 2004/38/CE)

      (2020/C 40/04)
      În cauza E-2/19, D și E – CERERE adresată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea Administrativă a Principatului Liechtenstein (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) referitor la interpretarea Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, astfel cum a fost adaptată la Acordul privind Spațiul Economic European, Curtea, compusă din Páll Hreinsson, președinte (judecător raportor) și Bernd Hammermann și Ola Mestad (judecători ad hoc), a pronunțat la 13 noiembrie 2019 o hotărâre al cărei dispozitiv prevede următoarele:
      Adaptările sectoriale aduse anexelor V și VIII la Acordul privind SEE, în special punctului III, nu îl privează pe membrul de familie al unui resortisant al SEE care deține un permis de ședere valabil și care își are reședința în Liechtenstein, de dreptul de a-l însoți pe resortisantul SEE sau de a se alătura acestuia în Liechtenstein în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2004/38/CE, chiar dacă permisul de ședere pe care îl deține resortisantul SEE în Liechtenstein nu i-a fost acordat pe baza sistemului prevăzut în adaptările sectoriale.