title: Cauza T-192/08: Acțiune introdusă la 21 mai 2008 — Transnational Company Kazchrome și ENRC Marketing/Consiliul Uniunii Europene

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/26

         Acțiune introdusă la 21 mai 2008 — Transnational Company „Kazchrome” și ENRC Marketing/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-192/08)
   (2008/C 197/46)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Transnational Company „Kazchrome” (TNK Kazchrome) (Aktobe, Kazahstan) și ENRC Marketing AG (Kloten, Elveția) (reprezentanți: L. Ruessmann și A. Willems, lawyers)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Declararea cererii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 172/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse la importurile de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia, în măsura în care li se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor sale de judecată și a cheltuielilor de judecată suportate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele, care produc și comercializează ferosiliciu pe piața Uniunii Europene, solicită anularea în parte a Regulamentului (CE) nr. 172/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse la importurile de ferosiliciu originare din Republica Populară Chineză, Egipt, Kazahstan, fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Rusia (1).
   În susținerea cererii lor, reclamantele afirmă că acestea sunt vizate direct și individual prin regulamentul atacat, iar taxa antidumping impusă prin regulamentul menționat este rezultatul mai multor erori vădite de apreciere, al unor erori vădite de fapt și încalcă regulamentul de bază (2) (denumit în continuare „regulamentul de bază”), precum și Acordul antidumping al OMC. Reclamantele susțin în plus că pârâtul nu a motivat regulamentul astfel cum prevede articolul 253 CE.
   Prin intermediul primului motiv reclamantele afirmă că, în speță, Consiliul nu a efectuat o distincție corespunzătoare între efecte cauzate de alți factori cunoscuți și orice prejudiciu cauzat de importurile vizate și astfel concluziile Consiliului încalcă articolul 3 alineatul (2), articolul 3 alineatul (6) și articolul 3 alineatul (7) din regulamentul de bază.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele afirmă că taxa antidumping a fost adoptată pe baza unei aprecieri greșite a interesului Comunității și cu încălcarea articolului 9 alineatul (4) și a articolului 21 din regulamentul de bază.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, se susține că deși reclamantele au oferit instituțiilor informații verificabile, acestea ar fi fost tratate ca fiind necooperante, iar Consiliul nu a verificat faptele utilizate pentru subminarea informațiile disponibile care au fost aduse în atenția instituțiilor și nu a aplicat un tratament corespunzător de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață în termenele impuse prin regulamentul de bază.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele afirmă că dreptul lor la apărare a fost încălcat în cursul anchetei.

      (1)  JO 2008, L 55, p. 6.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza C-268/14 P: Recurs introdus la 30 mai 2014 de Italmobiliare SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-305/11, Italmobiliare SpA/Comisia Europeană

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/21

         Recurs introdus la 30 mai 2014 de Italmobiliare SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-305/11, Italmobiliare SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-268/14 P)
   2014/C 282/27
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Italmobiliare SpA (reprezentanți: M. Siragusa, F. Moretti și L. Nascimbene, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a hotărârii, cu toate consecințele asupra deciziei atacate, inclusiv anularea acesteia;

               —

               în cazul în care se consideră oportun și necesar, dispunerea măsurilor de organizare a procedurii și/sau a activităților de cercetare judecătorească prevăzute la articolele 62 și respectiv 64 din Regulamentul de procedură al Curții;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului și

               —

               în subsidiar, în cazul în care cele menționate mai sus nu sunt posibile, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, inclusiv cu scopul eventual de a dispune activitățile de cercetare judecătorească sau măsurile de organizare a procedurii care nu au fost deja dispuse de Curte.

      Motivele și principalele argumente

               1

               Primul motiv: identificarea eronată a destinatarului deciziei atacate
               Prin intermediul primului motiv Italmobiliare contestă teza acceptată de Tribunal, potrivit căreia informațiile solicitate ar fi putut fi reținute în mod fundamental în sarcina Italmobiliare. Tribunalul a săvârșit și o denaturare gravă a faptelor și o aplicare eronată a principiului încrederii legitime neluând în considerare că comportamentul anterior al Comisiei, precum și asigurările scrise ale acesteia, erau apte să contrazică încrederea legitimă că Italmobiliare nu ar fi fost vizată dedecizia atacată. În sfârșit, hotărârea Tribunalului este viciată de lipsa absolută de motivare în ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului nediscriminării întrucât nu ia în considerare critica recurentei prin care urmărește să demonstreze că Italmobiliare este unicul holding financiar chemat în cauză în calitate de destinatar al cererii de informații în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003.

               2

               Al doilea motiv: caracterul contradictoriu și ilogic al motivării privind examinarea criticii privind încălcarea de către Comisie a articolului 296 TFUE
               Prin intermediul celui de al doilea motiv, Italmobiliare invocă caracterul contradictoriu și ilogic al motivării Tribunalului în măsura în care acesta din urmă, deși recunoaște că motivarea Comisiei este insuficientă din punctul de vedere al obiectului și scopului cererii, o consideră completă dacă o pune în legătură cu ceea ce se afirmă în decizia de inițiere, deși aceasta din urmă nu ajunge deloc din punctul de vedere substanței la conținutul deciziei atacate. Motivarea deciziei atacate mai întâi și a hotărârii ulterior, este viciată printre altele în ceea ce privește cerința necesității informațiilor solicitate, precum și în ceea ce privește alegerea de a utiliza instrumentul deciziei în temeiul articolului 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1/2003.

               3

               Al treilea motiv: aplicarea eronată a articolului 101 TFUE și a articolului 18 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 1/2003 întrucât Tribunalul nu a recunoscut natura de act ultra vires a deciziei atacate
               Prin intermediul celui de al treilea motiv, Italmobiliare contestă analiza efectuată de Tribunal în ceea ce privește pretinsa lipsă de competență a Comisiei de a adopta decizia atacată. Tribunalul a omis în esență să ia în considerare elementele furnizate de reclamantă în susținerea propriei critici, și nu acționat prin dispunerea de măsuri de organizare a procedurii pentru verificarea indiciilor care potrivit Comisiei ar fi justificat adoptarea cererii de informații.

               4

               Al patrulea motiv: lipsa, caracterul contradictoriu și caracterul ilogic al motivării în ceea ce privește examinarea criticii privind încălcarea principiului proporționalității
               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, Italmobiliare impută lipsa și/sau caracterul contradictoriu al motivării în ceea ce privește pretinsa încălcare de către Comisie a principiului proporționalității, evidențiată sub următoarele aspecte: i) caracterul neadecvat al cererii de informații care trebuie eliberate în cazul din speță scopul prestabilit; ii) caracterul oneros excesiv ale eforturilor cerute întreprinderii în vederea predispunerii răspunsului la cererea de informații și iii) încălcarea criteriului măsurii mai puțin restrictive, care, în orice caz impune ca obiectivele supuse anchetei să fie acordate prin adoptarea de măsuri care implică un sacrificiu minor pentru sfera juridică a destinatarilor acestora.

               5

               Al cincilea motiv: lipsa motivării în raport cu pretinsa încălcare a dreptului de a fi ascultat
               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, Italmobiliare reproșează lipsa de motivare a hotărârii în ceea ce privește pretinsa încălcare a dreptului de a fi ascultat. Tribunalul a reținut în mod eronat că „modalitățile” prin care Comisia efectuează o consultare pot fi sustrase de la controlul jurisdicțional pentru simpla împrejurare că Comisia însăși nu ar fi avut „nicio obligație” de a proceda în acest sens.


title: Cauza T-120/09: Acțiune introdusă la 27 martie 2009 — Phoenix-Reisen și DRV/Comisia

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/21

         Acțiune introdusă la 27 martie 2009 — Phoenix-Reisen și DRV/Comisia
   (Cauza T-120/09)
   2009/C 297/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Phoenix-Reisen GmbH (Bonn, Germania) și Deutscher Reiseverband eV (DRV) (Berlin, Germania) (reprezentanți: R. Gerharz și A. Funke, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei pârâtei din 13 februarie 2009 prin care refuză să se opună ajutoarelor de stat acordate de Republica Federală Germania sub forma unor indemnizații de insolvabilitate;

               —

               cu titlu asigurător, recalificarea acțiunii în anulare în acțiune în constatarea abținerii de a acționa, în măsura în care Tribunalul ar considera că acțiunea în constatarea abținerii de a acționa este tipul de acțiune adecvat.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele contestă scrisoarea Comisiei D/50594 din 13 februarie 2009 privind plângerea acestora referitoare la plata unor indemnizații de insolvabilitate în favoarea unor întreprinderi și la finanțarea indemnizației de insolvabilitate în Germania (CP 79/2007 — Prezumție de ajutor prin plata unor indemnizații de insolvabilitate). În această scrisoare, Comisia confirmă că nu a fost încălcat regimul de ajutoare de stat.
   Reclamantele arată, în susținerea acțiunii, că actele atacate nu pot să fie justificate prin raportare la Directiva 80/987/CEE (1). Refuzul Comisiei de a se opune pretinsei neregularități încalcă dreptul comunitar. Acest refuz nu poate să fie justificat nici prin raportare la deciziile pronunțate de Bundessozialgericht.

      (1)  Directiva 80/987/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului (JO L 283, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 197).


title: Cauza T-251/12: Hotărârea Tribunalului din 29 februarie 2016 – EGL și alții/Comisia („Concurență — Înțelegeri — Servicii de tranzit aerian internațional — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE — Stabilirea prețurilor — Suprataxe și mecanisme de stabilire a prețurilor care au efect asupra prețului final — Definirea pieței — Afectarea comerțului dintre statele membre — Cooperare — Imunitate parțială la amendă”)

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/24

         Hotărârea Tribunalului din 29 februarie 2016 – EGL și alții/Comisia
   (Cauza T-251/12) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Servicii de tranzit aerian internațional - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE - Stabilirea prețurilor - Suprataxe și mecanisme de stabilire a prețurilor care au efect asupra prețului final - Definirea pieței - Afectarea comerțului dintre statele membre - Cooperare - Imunitate parțială la amendă”))
   (2016/C 136/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: EGL, Inc. (Houston, Statele Unite), Ceva Freight (UK) Ltd (Ashby de la Zouch, Regatul Unit) și Ceva Freight Shanghai Ltd (Shanghai, China) (reprezentanți: inițial M. Brealey, QC, S. Love, barrister, M. Pullen, D. Gillespie și R. Fawcett Feuillette, solicitors, ulterior M. Brealey, S. Love, M. Pullen, R. Fawcett Feuillette și M. Boles, solicitors, și în final M. Brealy și M. Pullen)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și P. Van Nuffel, agenți, asistați de S. Kingston, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2012) 1959 final a Comisiei din 28 martie 2012 privind o procedură în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/39462 – Tranzit), în măsura în care aceasta le privește pe reclamante sau, cu titlu subsidiar, cerere de modificare a amenzilor care le-au fost impuse în cadrul acesteia

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă EGL, Inc., Ceva Freight (UK) Ltd și Ceva Freight Shanghai Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012.


title: Cauza C-308/14: Acțiune introdusă la 27 iunie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord

text:
               22.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 329/2

         Acțiune introdusă la 27 iunie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord
   (Cauza C-308/14)
   2014/C 329/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin și M. Wilderspin, agenţi)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord

      Concluziile reclamantei

               —

               declararea faptului că, prin impunerea condiției ca un solicitant al alocației pentru copil sau al creditului fiscal pentru copil să aibă drept de ședere în Regatul Unit, acest stat membru nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Regulamentului (CE) nr. 883/2004 (1);

               —

               obligarea Regatului Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că prin faptul că impune unui solicitant al alocației pentru copil și al creditului fiscal pentru copil să aibă drept de ședere în Regatul Unit ca o condiție pentru a fi tratat ca un rezident al acestui stat, Regatul Unit a prevăzut o condiție pe care Regulamentul (CE) nr. 883/2004 nu o permite.
   Cu titlu subsidiar, Comisia susține că prin faptul că impune o condiție privind dreptul la prestații sociale care este îndeplinită în mod automat de propriii săi cetățeni, Regatul Unit a creat o situație de discriminare directă față de cetățenii altor state membre și, prin urmare, a încălcat articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauze conexate C-113/10, C-147/10 și C-234/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 septembrie 2012 [cereri de decizii preliminare formulate de Finanzgericht Düsseldorf — Germania, de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit, de Tribunal de grande instance de Nanterre — Franța] — Zuckerfabrik Jülich AG/Hauptzollamt Aachen (C-113/10), British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), și Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable/Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10) (Politica agricolă comună — Organizarea comună a piețelor — Producători de zahăr și de izoglucoză — Calculul valorii cotizațiilor la producție — Validitatea unui mod de calcul care ține seama de valori fictive ale restituirilor pentru cantitățile de zahăr care au fost exportate în lipsa unei restituiri — Retroactivitate a reglementării — Curs de schimb — Acordare de dobânzi)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 septembrie 2012 [cereri de decizii preliminare formulate de Finanzgericht Düsseldorf — Germania, de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit, de Tribunal de grande instance de Nanterre — Franța] — Zuckerfabrik Jülich AG/Hauptzollamt Aachen (C-113/10), British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), și Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable/Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10)
   (Cauze conexate C-113/10, C-147/10 și C-234/10) (1)

   (Politica agricolă comună - Organizarea comună a piețelor - Producători de zahăr și de izoglucoză - Calculul valorii cotizațiilor la producție - Validitatea unui mod de calcul care ține seama de valori fictive ale restituirilor pentru cantitățile de zahăr care au fost exportate în lipsa unei restituiri - Retroactivitate a reglementării - Curs de schimb - Acordare de dobânzi)
   2012/C 366/13
   Limbile de procedură: germana, engleza, franceza

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Düsseldorf, High Court of Justice (Chancery Division), Tribunal de grande instance de Nanterre

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Zuckerfabrik Jülich AG (C-113/10), British Sugar plc (C-147/10), Tereos — Union de coopératives agricoles à capital variable (C-234/10)

      Pârâți: Hauptzollamt Aachen (C-113/10), Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (C-147/10), Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-234/10)

      Obiecte

   (C-113/10)
   Cerere de decizie preliminară — Finanzgericht Düsseldorf — Valabilitate, în privința principiilor de securitate juridică și de protecție a încrederii legitime, a Regulamentului (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (JO L 321, p. 1) — Retroactivitate a regulamentului menționat — Metoda de calcul a valorii cotizațiilor la producție
   (C-147/10)
   Cerere de decizie preliminară — High Court of Justice (Chancery Division) — Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (JO L 321, p. 1) — Restituirea sumelor încasate în temeiul regulamentelor comunitare nevalide — Stabilirea cursului de schimb aplicabil
   (C-234/10)
   Cerere de decizie preliminară — Tribunal de grande instance de Nanterre — Validitatea, în raport cu articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 1260/2001 al Consiliului din 19 iunie 2001 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 178, p. 1), a Regulamentului (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului (JO L 321, p. 1) — Stabilirea cuantumului cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului — Determinarea pierderii medii

      Dispozitivul

               1.

               Regulamentul (CE) nr. 1193/2009 al Comisiei din 3 noiembrie 2009 de rectificare a Regulamentelor (CE) nr. 1762/2003, (CE) nr. 1775/2004, (CE) nr. 1686/2005, (CE) nr. 164/2007 și de stabilire, pentru anii de comercializare 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 și 2005/2006, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului, în ceea ce privește celelalte dispoziții decât cele cuprinse în articolul 3 din acesta, care au fost deja anulate ca urmare a anulării articolului 2 din Regulamentul (CE) nr. 1686/2005 al Comisiei din 14 octombrie 2005 de stabilire, pentru anul de comercializare 2004/2005, a valorilor cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului, precum și a coeficientului cotizației suplimentare în sectorul zahărului, dispusă de Tribunalul Uniunii Europene în Hotărârea din 29 septembrie 2011, Polonia/Comisia (T 4/06), este nevalid.

               2.

               În lipsa unor dispoziții de drept al Uniunii referitoare la acest aspect, dreptul național al statului membru în cauză este cel care trebuie să stabilească cursul de schimb aplicabil pentru calcularea despăgubirii datorate pentru plățile excedentare ale cotizațiilor la producție pentru sectorul zahărului.

               3.

               În temeiul dreptului Uniunii, justițiabilii care au dreptul la rambursarea sumelor plătite în mod nejustificat cu titlu de cotizații la producție pentru sectorul zahărului stabilite printr un regulament nevalid au de asemenea dreptul la plata dobânzilor aferente acestora. O instanță națională nu poate, în cadrul puterii sale de apreciere, să refuze plata dobânzilor aferente sumelor colectate de un stat membru în temeiul unui regulament nevalid pentru motivul că acest stat membru nu poate solicita dobânzile corespunzătoare aferente resurselor proprii ale Uniunii Europene.

      (1)  JO C 134, 25.5.2010

      JO C 148, 5.6.2010

      JO C 221, 14.8.2010


title: Cauza C-346/14: Acțiune introdusă la 18 iulie 2014 – Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               13.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 361/3

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2014 – Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-346/14)
   2014/C 361/03
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și G. Wilms, Bevollmächtigte)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

               —

               stabilirea faptului că pârâta nu și-a îndeplinit obligațiile în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE coroborat cu articolul 288 TFUE întrucât nu a aplicat corect prevederile articolului 4 alineatul (7) din Directiva 2000/60/CE (1) (denumită în continuare „Directiva-cadru privind apa”) cu ocazia autorizării construcției unei centrale hidroelectrice pe „Schwarze Sulm”;

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că Austria încearcă să eludeze principiul deteriorării consacrat la articolul 4 alineatul (1) din Directiva-cadru privind apa drept principiu fundamental al directivei menționate și că, astfel, încalcă condițiile exonerării de răspundere prevăzute la articolul 4 alineatul (7) din aceasta.
   Aplicarea ratione temporis a Directivei-cadru privind apa se întemeiază pe jurisprudența Curții potrivit căreia, în termenul de transpunere a unei directive, statele membre nu trebuie să adopte dispoziții de natură să pericliteze grav obiectivele acesteia [articolul 4 alineatul (3) TUE coroborat cu articolul 288 TFUE].
   În noua decizie, pârâta s-a întemeiat numai pe o analiză modificată a stării apelor „Schwarze Sulm”. Această clasificare modificată (starea apei „bună” în loc de „foarte bună”) ar fi contrară planului de gestionare inițial. Constatările și aprecierile care figurează în planul de gestionare nu pot fi modificate în ultimul moment ca urmare a unei decizii administrative ad hoc adoptate pe baza unor noi criterii. În acest caz, dispozițiile de fond esențiale ale Directivei-cadru privind apa, precum în speță principiul deteriorării, precum și dispozițiile procedurale importante, precum participarea publicului, ar putea fi ușor eludate.

      (1)  Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193).


title: Cauza T-95/08: Acțiune introdusă la 22 februarie 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/44

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2008 — Republica Italiană/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-95/08)
   (2008/C 92/87)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2007) 6514 a Comisiei din 20 decembrie 2007, notificată la 21 decembrie 2007, în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară și impută bugetului Republicii Italiene consecințele financiare aplicabile în cadrul închiderii conturilor aferente cheltuielilor finanțate prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă, secțiunea Garantare,

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Guvernul italian contestă Decizia C (2007) 6514 a Comisiei din 20 decembrie 2007 în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară și impută bugetului Republicii Italiene consecințele financiare aplicabile în cadrul închiderii conturilor aferente cheltuielilor finanțate prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă, secțiunea Garantare.
   În susținerea concluziilor sale, reclamanta invocă:

               —

               încălcarea articolului 30 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2003 al Comisiei din 29 august 2003 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2201/96 al Consiliului în ceea ce privește sistemul de ajutor în sectorul produselor prelucrate pe bază de fructe și legume (JO L 218, 30.8.2003, p. 14, Ediție specială 03/vol. 49, p. 7), în ceea ce privește ajutorul în sectorul produselor prelucrate pe bază de fructe și legume;

               —

               încălcarea articolului 5 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2777/2000 al Comisiei din 18 decembrie 2000 de adoptare a unor măsuri excepționale de sprijinire a pieței cărnii de vită (JO L 321, 19.12.2000, p. 47), precum și a articolului 4 din Decizia 97/735/CE a Comisiei din 21 octombrie 1997 privind anumite măsuri de protecție în legătură cu comerțul la unele tipuri de deșeuri de origine animală provenite de la mamifere (JO L 294, 28.10.1997, p. 7), în ceea ce privește achiziționarea de bovine cu vârsta de peste treizeci de luni destinate sacrificării;

               —

               încălcarea articolului 9 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2075/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 privind organizarea comună a pieței în sectorul tutunului brut (JO L 215, 30.7.1992, p. 70, Ediție specială 03/vol. 11, p. 77), precum și a articolelor 11 și 12 din Regulamentul (CE) nr. 2848/98 al Comisiei din 22 decembrie 1998 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2075/92 (JO L 358, 11.12.1998, p. 17), în ceea ce privește regimul primelor pentru tutun.


title: Cauza T-12/16: Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2016 – Slovenia/Comisia („FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțare — Cheltuieli efectuate de Slovenia — Adoptarea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/1059 — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/38

         Ordonanța Tribunalului din 6 octombrie 2016 – Slovenia/Comisia
   (Cauza T-12/16) (1)

   ((„FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțare - Cheltuieli efectuate de Slovenia - Adoptarea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/1059 - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2017/C 006/47)
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentant: L. Bembič, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Rous Demiri și D. Triantafyllou, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2015/2098 a Comisiei din 13 noiembrie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO 2015, L 303, p. 35), în măsura în care această decizie privește Republica Slovenia

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia Europeană să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Republica Slovenia.

      (1)  JO C 98, 14.3.2016.


title: Cauza C-356/13: Acțiune introdusă la 26 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/38

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2013 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-356/13)
   2013/C 344/66
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolului 3 din Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (1) coroborate cu cele ale anexei I la directiva menționată prin faptul că a definit în mod insuficient apele care ar putea fi poluate cu nitrați proveniți din surse agricole și prin faptul că a desemnat în mod insuficient zonele vulnerabile;

               —

               constatarea faptului că Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor articolului 5 din Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole coroborate cu cele ale punctului A.2 din anexa II la directiva menționată și cu cele ale punctelor 1.1 și 1.3 din anexa III la aceasta prin faptul că a adoptat programe de acțiune, astfel cum sunt prevăzute la articolul 5 din directiva menționată, care se referă la zone deosebit de expuse desemnate în mod insuficient și cuprind măsuri incompatibile cu punctul A.2 din anexa II și cu punctele 1.1 și 1.3 din anexa III;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Polonă trebuia să transpună Directiva 91/676/CEE și să îndeplinească obligațiile rezultate din aceasta începând cu 1 mai 2004, data aderării sale la Uniunea Europeană.

      (1)  JO L 375, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 81.


title: Cauza T-225/13: Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2017 – T & L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/60

         Ordonanța Tribunalului din 16 martie 2017 – T & L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia
   (Cauza T-225/13) (1)

   (2017/C 144/83)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 178, 22.6.2013.


title: Cauza T-849/16: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2016 – PGNiG Supply & Trading/Comisia

text:
               6.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/42

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2016 – PGNiG Supply & Trading/Comisia
   (Cauza T-849/16)
   (2017/C 038/56)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: PGNiG Supply & Trading GmbH (München, Germania) (reprezentant: M. Jeżewski, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 28 octombrie 2016 privind modificarea condițiilor pentru derogarea acordată în cazul gazoductului OPAL de la anumite cerințe prevăzute de dreptul Uniunii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 14 motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea drepturilor fundamentale și aprecierea insuficientă a actului prin care s-a declanșat procedura de modificare a derogării de la anumite cerințe prevăzute de dreptul Uniunii, acordate în privința OPAL, în anul 2009, pe baza deciziei autorității germane de reglementare în domeniul energiei (Bundesnetzagentur).

               2.

               Al doilea motiv: necompetența de a adopta o decizie de modificare a derogării de la anumite cerințe prevăzute de dreptul Uniunii acordate în privința OPAL.

               3.

               Al treilea motiv: interpretarea eronată a condițiilor în care se pot acorda derogări cu privire la infrastructuri de gaze naturale în temeiul articolului 36 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 punctul 17 din Directiva 2009/73/CE.

                           —

                           Potrivit articolului 36 alineatul (1) din Directiva 2009/73/CE, pot beneficia de derogare numai interconexiunile, instalațiile GNL (gaze naturale lichefiate) sau instalațiile de înmagazinare. În orice caz, o „interconexiune” se referă la conducta de transport care traversează sau trece peste o frontieră dintre statele membre și care servește conectării sistemelor de transport ale acestor state membre.

                           —

                           OPAL nu este o conductă de interconexiune, întrucât gazoductul Gazelle, la care este conectată și care traversează teritoriul Cehiei este o conductă de tranzit prin care gazele naturale sunt transportate din OPAL înapoi în Germania.

               4.

               Al patrulea motiv: interpretarea eronată a condițiilor în care infrastructurile de gaze naturale pot face obiectul unei derogări în temeiul articolului 36 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 2 punctul 33 din Directiva 2009/73/CE.

                           —

                           Condiția pentru ca autoritatea de reglementare să poată acorda o derogare în cazul noilor infrastructuri mari de gaze naturale este ca riscul pe care îl implică investiția să fie atât de mare încât, în lipsa unei autorizații de derogare, nu s-ar realiza investiția.

                           —

                           Investiția care are ca obiect construcția OPAL a fost realizată integral și finalizată la 13 iulie 2011, astfel încât nu se mai poate ridica problema existenței unor asemenea riscuri în continuare.

               5.

               Al cincilea motiv: interpretarea eronată a condițiilor potrivit cărora infrastructurile de gaze naturale pot beneficia de derogări în temeiul articolului 36 alineatul (1) literele (a) și (e) din Directiva 2009/73/CE și supoziția rezultată din aceasta, potrivit căreia modificarea derogării acordate de autoritatea de reglementare în favoarea OPAL nu ar produce efecte negative asupra pieței gazelor naturale.

               6.

               Al șaselea motiv: interpretarea eronată a condițiilor în care infrastructurile de gaze naturale pot beneficia de derogare în temeiul articolului 36 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/73/CE și supoziția rezultată astfel, potrivit căreia modificarea derogării acordate de autoritatea de reglementare în privința OPAL îmbunătățește securitatea aprovizionării pe piața internă.

               7.

               Al șaptelea motiv: neluarea în considerare a faptului că la emiterea unei decizii privind acordarea unei derogări în temeiul articolului 36 din Directiva 2009/73/CE, Bundesnetzagentur trebuie să țină seama de cerințele prevăzute la articolul 102 TFUE.

               8.

               Al optulea motiv: încălcarea principiilor securității juridice și a încrederii legitime.

               9.

               Al nouălea motiv: încălcarea principiului proporționalității.

               10.

               Al zecelea motiv: tratamentul preferențial al infrastructurii care face obiectul derogării, al cărei statut nu este conform cu dreptul Uniunii.

               11.

               Al unsprezecelea și al doisprezecelea motiv: încălcarea articolului 274 și respectiv a articolului 254 din Acordul de asociere încheiat de Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia pe de o parte și Ucraina pe de altă parte.

               12.

               Al treisprezecelea motiv: încălcarea articolului 7 TFUE prin emiterea unei decizii contrare altor politici ale Uniunii Europene.

               13.

               Al paisprezecelea motiv: inaplicabilitatea, în conformitate cu articolul 277 TFUE, a articolului 2 punctul 33 coroborat cu articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2009/73/CE, întrucât astfel s-ar introduce, în mod arbitrar, o diferențiere discriminatorie între infrastructurile care pot beneficia de derogarea acordată de autoritatea de reglementare și restul infrastructurilor în cazul cărora nu se poate ridica problema acordării unei asemenea derogări.


title: Cauza C-69/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 8 februarie 2017 – Gamesa Wind România SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/27

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 8 februarie 2017 – Gamesa Wind România SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
   (Cauza C-69/17)
   (2017/C 144/35)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Bucureşti

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamantă: Gamesa Wind România SRL

      Pârâte: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva TVA 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (în special articolele 213, 214 și 273) se opune, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unei reglementări naționale sau practici fiscale potrivit căreia un contribuabil nu beneficiază de dreptul de deducere a TVA-ului exercitat prin mai multe deconturi de TVA ulterior reactivării codului de înregistrare în scop de TVA a contribuabilului, pe motiv că TVA-ul în cauză este aferent unor achiziții efectuate în perioada în care numărul de identificare în scop de TVA al contribuabilului era inactiv?

               2)

               Directiva TVA 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (în special articolele 213, 214 și 273) se opune, în împrejurări precum cele din litigiul principal, unei reglementări naționale sau practici fiscale potrivit căreia un contribuabil nu beneficiază de dreptul de deducere a TVA-ului exercitat prin mai multe deconturi de TVA ulterior reactivării codului de înregistrare în scop de TVA a contribuabilului, pe motiv că, deși TVA-ul în cauză este aferent unor facturi emise ulterior reactivării codului de înregistrare în scop de TVA a contribuabilului, privește achiziții efectuate în perioada în care numărul de identificare în scop de TVA era inactiv?

      (1)  JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol.3, p. 7


title: Cauza C-484/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 10 noiembrie 2008 — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid/Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/16

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 10 noiembrie 2008 — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid/Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)
   (Cauza C-484/08)
   (2009/C 19/28)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Tribunal Supremo
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid

      Pârâtă: Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 din Directiva 93/13/CEE din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) trebuie să fie interpretat în sensul că un stat membru poate prevedea în legislația sa și în beneficiul consumatorilor un control al caracterului abuziv al acelor clauze care conform articolului 4 alineatul (2) din aceeași directivă nu sunt supuse controlului?

               2)

               În consecință, articolul 4 alineatul (2) din Directiva 93/13/CEE din 5 aprilie 1993, coroborat cu articolul 8 din aceeași directivă se opun ca un stat membru să prevadă în ordinea sa internă și în beneficiul consumatorilor un control al caracterului abuziv al clauzelor care se referă la „definirea obiectului principal al contractului” sau la „caracterul adecvat al prețului sau remunerației, pe de o parte, față de serviciile sau de bunurile furnizate în schimbul acestora”, chiar dacă sunt redactate în mod clar și inteligibil?

               3)

               Ar fi compatibilă cu articolul 2, cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) și cu articolul 4 alineatul (1) CE o interpretare a articolului 8 și a articolului 4 alineatul (2) din directiva citată anterior care să permită unui stat membru un control judiciar al caracterului abuziv al clauzelor cuprinse în contractele încheiate cu consumatorii și redactate în mod clar și inteligibil, care definesc obiectul principal al contractului sau caracterul adecvat al prețului sau al remunerației, pe de o parte, față de serviciile sau de bunurile furnizate în schimbul acestora?

      (1)  JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-505/08: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/19

         Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Federală Germania
   (Cauza C-505/08)
   (2009/C 19/33)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk und M. Adam, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/36/CE [1] a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul prevăzut pentru transpunerea Directivei 2005/36/CE în dreptul intern a expirat la 20 octombrie 2007.

      (1)  JO L 225, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3.


title: Cauza C-249/08: Acțiune introdusă la 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/30

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-249/08)
   (2008/C 209/45)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Banks și C. Cattabriga, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că,

                           —

                           prin neadoptarea actelor necesare pentru asigurarea monitorizării, a inspecției și a supravegherii corespunzătoare a activităților de pescuit în cadrul teritoriului național și al apelor maritime aflate sub suveranitatea sau sub jurisdicția sa, în special cât privește respectarea dispozițiilor ce guvernează deținerea la bord și utilizarea setcilor în derivă, și

                           —

                           prin nerespectarea în mod satisfăcător a cerinței de a lua măsurile ce se impun împotriva persoanelor care se fac responsabile de săvârșirea unor încălcări ale normelor comunitare în materie de deținere la bord și de utilizare a setcilor în derivă, în special prin aplicarea unor sancțiuni descurajatoare împotriva acestor contravenienți,

                     Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 1 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2241/87 (1), precum și al articolului 2 alineatul (1) și al articolului 31 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2847/93 (2);

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Încă de la adoptarea sa în 1992, interdicția deținerii la bord și a utilizării setcilor în derivă cu o lungime mai mare de 2,5 km și, din 2001, a tuturor setcilor în derivă, a fost încălcată sistematic și în masă de flota italiană de pescuit.

               2.

               Potrivit Comisiei, importanța și gravitatea fenomenului sunt direct imputabile ineficienței de care dă dovadă sistemul italian de monitorizare a respectării acestei interdicții și caracterului inadecvat al sancțiunilor aplicabile în cazul încălcării interdicției, astfel cum sunt prevăzute de legislația italiană.

               3.

               În această privință, Comisia arată că supravegherea utilizării setcilor în derivă este asigurată de un număr sporit de structuri ale căror atribuții se suprapun, că această misiune le revine ca accesoriu al altor sarcini care le sunt încredințate și că nu există nicio coordonare între structurile respective. Lipsa resurselor umane, a timpului și a mijloacelor necesare face ca acestea să nu poată efectua o monitorizare eficientă.

               4.

               De asemenea, lipsesc programarea corespunzătoare și planificarea strategică a activităților de monitorizare a utilizării setcilor în derivă. În această privință, Comisia susține că activitățile de control ar trebui să fie atent programate în funcție de o serie de factori specifici de risc și ar trebui să facă parte dintr-o strategie completă, unificată și alcătuită pe baze logice. Mai mult, ar fi necesar ca aceste activități să se concentreze îndeosebi pe anumite perioade ale anului și pe regiuni ori posturi de control bine precizate. Or, autoritățile italiene nu au asigurat aplicarea niciunuia dintre aceste criterii.

               5.

               În plus, autoritățile însărcinate cu monitorizarea utilizării setcilor denumite spadara nu dețin acces la informațiile privind localizarea navelor de pescuit, colectate prin intermediul sistemului de localizare prin satelit a navelor de pescuit comunitare, sistem instituit prin articolul 3 din Regulamentul nr. 2847/93. Totodată, o anchetă efectuată de Comisie indică faptul că un număr relativ sporit de nave de pescuit nu sunt încă echipate cu aparatura de localizare prin satelit necesară pentru buna funcționare a sistemului. În privința culegerii și informatizării jurnalelor de bord, a declarațiilor de debarcare și a notelor de vânzare prevăzute prin Regulamentul nr. 2847/93 precum și, a fortiori, în privința analizei încrucișate a acestor date prin confruntarea cu informațiile strânse de sistemul de localizare prin satelit, Comisia notează că acestea sunt departe de a fi deplin aplicate.

               6.

               În condițiile în care monitorizarea utilizării plaselor spadare efectuată de autoritățile italiene pare a fi complet nesatisfăcătoare, nici regimul sancționator aplicabil încălcării prevederilor din dreptul comunitar privind deținerea și utilizarea setcilor în cauză nu este, la rândul său, cu nimic mai eficace.

               7.

               Cu privire la acesta, Comisia observă că, în primul rând, contrar articolului 9a din Regulamentul nr. 3094/86 (3) și prevederilor care au preluat și amplificat cuprinsul acestuia, legislația italiană în vigoare în materie de sancțiuni interzice, în esență, numai utilizarea sau tentativa de utilizare a setcilor în derivă, nu însă și simpla deținere la bord a acestora.

               8.

               În al doilea rând, în cazul în care se constată concret o încălcare a interdicției utilizării de setci în derivă, aceasta nu este comunicată în mod sistematic autorităților competente de către autoritățile locale de control, în special datorită presiunilor sociale existente, și, în orice caz, nu este anchetată și sancționată în mod eficient.

               9.

               Ca urmare, Comisia consideră că este deplin dovedit faptul că sistemul de monitorizare și de sancționare aplicat în Italia pentru a se garanta respectarea dispozițiilor comunitare în materie de setci în derivă este unul complet insuficient pentru a asigura îndeplinirea obligațiilor impuse statelor membre prin articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2241/87, precum și prin articolul 2 alineatul (1) și prin articolul 31 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2847/93.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2241/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 de instituire a anumitor măsuri de control pentru activitățile de pescuit, (JO L 207, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2847/93 al Consiliului din 12 octombrie 1993 de instituire a unui sistem de control aplicabil politicii comune din domeniul pescuitului (JO L 261, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 2, p. 109).

      (3)  Regulamentul (CEE) nr. 3094/86 al Consiliului din 7 octombrie 1986 de stabilire a anumitor măsuri tehnice pentru conservarea rezervelor de pește (JO L 288, p. 1).


               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/1

         (2007/C 199/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 183, 4.8.2007

   Publicații anterioare

      JO C 170, 21.7.2007

      JO C 155, 7.7.2007

      JO C 140, 23.6.2007

      JO C 129, 9.6.2007

      JO C 117, 26.5.2007

      JO C 96, 28.4.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex:http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-486/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Innsbruck (Austria) la 12 octombrie 2008 — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols/Land Tirol

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Innsbruck (Austria) la 12 octombrie 2008 — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols/Land Tirol
   (Cauza C-486/08)
   (2009/C 44/44)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landesgericht Innsbruck
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols

      Pârât: Land Tirol
   Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibil cu clauza 4 alineatul (1) din Acordul-cadru privind munca pe fracțiune de normă din 6 iunie 1997 care a fost pus în aplicare prin Directiva 97/81/CE din 15 decembrie 1977 (1) faptul ca lucrătorii care au încheiat contractul de drept privat cu o autoritate locală sau cu o întreprindere publică și care lucrează mai puțin de 12 ore pe săptămână (30 % din timpul normal de lucru) să fie tratați mai puțin favorabil în ceea ce privește remunerația, încadrarea, recunoașterea perioadelor de angajare anterioare, dreptul la concediu, indemnizațiile speciale, majorări pentru ore suplimentare etc. decât lucrătorii cu normă întreaga?

               2)

               Principiul pro-rata-temporis prevăzut la articolul 4 alineatul (2) din acest acord-cadru trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum articolul 55 alineatul (5) din L-VBG, potrivit căruia atunci când se modifică timpul de lucru al unui lucrător, trebuie să se adapteze concediul care nu a fost încă efectuat, astfel încât lucrătorului al cărui timp de lucru s-a redus și care trece de la un post cu normă întreagă la muncă pe fracțiune de normă i se reduce dreptul la concediu pe care l-a dobândit în perioada în care a lucrat cu normă întreagă iar în calitate de lucrător cu fracțiunea de normă nu poate beneficia decât de o indemnizație de concediu în cuantum mai redus?

               3)

               O dispoziție națională precum articolul 1 alineatul 2 litera m) din L-VBG, potrivit căreia lucrătorii care au un contract de muncă limitat la o durată de maximum 6 luni sau nu sunt angajați decât temporar sunt tratați mai puțin favorabil în ceea ce privește remunerația, încadrarea, recunoașterea perioadelor de angajare anterioare, dreptul la concediu, indemnizațiile speciale, majorări pentru ore suplimentare decât lucrătorii care au un contract pe durată nedeterminată încalcă clauza 4 din Acordul-cadru al partenerilor sociali europeni pus în aplicare de Directiva 1990/70/CE (2) din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între parteneri europeni?

               4)

               Există o discriminare indirectă pe criterii de sex, potrivit articolului 14 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/54/CE (3) din 5 iulie 2006 privind principiul egalității de șanse, în cazul în care lucrătorii care iau concediul pentru creșterea copilului pentru o perioadă de doi ani permisă de lege pierd dreptul la concediu anual pentru anul precedent nașterii la terminarea concediului lor pentru creșterea copilului iar lucrătorii respectivi sunt în mare majoritate (97 %) femei?

      (1)  JO L 14, din 20 ianuarie 1998, p. 9, Ediție specială 05/vol. 5, p. 35.

      (2)  JO L 175 din 17 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129.

      (3)  JO L 204 din 26 iulie 2006, Ediție specială 05/vol. 8, p. 262.


title: Cauza T-73/17: Acțiune introdusă la 3 februarie 2017 – RS/Comisia

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/41

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2017 – RS/Comisia
   (Cauza T-73/17)
   (2017/C 112/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: RS (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului să declare și să dispună:

               —

               anularea deciziei juriului de concurs din 11 aprilie 2016 privind respingerea candidaturii reclamantului la concursul intern COM/02/AST/16;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata către reclamant a sumei de 5 000 de euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 27 primul paragraf din Statutul funcționarilor.
   Reclamantul invocă astfel o excepție de nelegalitate a avizului de concurs intern în litigiu, în măsura în care acesta prevede o condiție de admitere care ar avea ca efect refuzarea accesului la concurs pentru agenții temporari care nu au ocupat o poziție de activitate administrativă, care s-au aflat în concediu pentru îndeplinirea serviciului militar sau în concediu parental ori familial sau care au fost detașați în perioada de 12 luni precedentă datei de închidere a depunerii de candidaturi.


title: Cauza C-510/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 octombrie 2010 — DR și TV2 Danmark A/S/NCB

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/36

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 25 octombrie 2010 — DR și TV2 Danmark A/S/NCB
   (Cauza C-510/10)
   ()
   2010/C 346/63
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din acțiunea principală

               Reclamante

               :

                           1.

                           DR

                           2.

                           TV2 Danmark A/S

               Pârâtă

               :

               NCB

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea „prin utilizarea propriilor instalații”, ce figurează la articolul 5 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2001/29/CE (1), și noțiunea „în numele și sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune”, ce figurează în considerentul (41) din preambulul la această directivă, trebuie interpretate în conformitate cu prevederile de drept național sau în conformitate cu cele de drept al Uniunii?

               2.

               Trebuie să se considere că sensul formulării articolului 5 alineatul (2) din Directiva 2001/29/CE este „în numele și sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune”, precum, de exemplu, în versiunile în limba daneză, engleză și franceză ale prevederii, sau „în numele sau sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune”, precum, de exemplu, în versiunea în limba germană?

               3.

               În cazul în care expresiile menționate la prima întrebare trebuie interpretate potrivit dreptului Uniunii, se adresează următoarea întrebare: ce criterii trebuie să aplice instanțele naționale pentru a stabili concret dacă o înregistrare realizată de un terț (denumit în continuare „producătorul”) în vederea transmiterii acesteia de către un organism de radiodifuziune sau televiziune a fost efectuată „prin utilizarea propriilor instalații” și „în numele [și/sau] sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune”, astfel încât înregistrarea să fie acoperită de excepția prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (d)?
               În cadrul răspunsului la cea de a treia întrebare, instanța solicită răspunsuri specifice la următoarele întrebări:

                           (a)

                           Noțiunea „instalații proprii” de la articolul 5 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2001/29/CE trebuie interpretată în sensul că o înregistrare efectuată de producător pentru a fi utilizată în transmisiile unui organism de radiodifuziune sau televiziune este acoperită de excepția prevăzută la articolul 5 alineatul (2) litera (d) doar dacă organismul de radiodifuziune sau televiziune este responsabil față de terți pentru acțiunile și omisiunile producătorului în legătură cu înregistrarea, ca și când însuși organismul de radiodifuziune și televiziune ar fi săvârșit respectivele acte sau omisiuni?

                           (b)

                           Condiția ca o înregistrare să fie efectuată „în numele [și/sau] sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune” este îndeplinită în cazul în care un organism de radiodifuziune sau televiziune a comandat producătorului realizarea înregistrării în vederea transmiterii acesteia de către organismul de radiodifuziune sau televiziune în discuție, presupunând că organismul de radiodifuziune sau televiziune menționat are dreptul de a transmite înregistrarea respectivă?
                           Østre Landsret urmărește să stabilească dacă situațiile următoare pot sau trebuie să fie luate în considerare pentru a răspunde la cea de a treia întrebare litera (b) și, în caz afirmativ, care este gradul de importanță care trebuie acordat acestora:

                                       (i)

                                       Dacă organismul de radiodifuziune sau televiziune ori producătorul este persoana care ia decizia artistică/editorială finală și definitivă cu privire la conținutul programului comandat potrivit contractului între aceste părți.

                                       (ii)

                                       Dacă organismul de radiodifuziune sau televiziune este responsabil față de terți pentru executarea obligațiilor producătorului cu privire la înregistrare, ca și când organismul de radiodifuziune sau televiziune însuși ar fi săvârșit actele sau omisiunile respective.

                                       (iii)

                                       Dacă producătorul, în temeiul acordului semnat cu organismul de radiodifuziune sau televiziune, are obligația contractuală de a furniza programul în discuție organismului de radiodifuziune sau televiziune pentru un anumit preț și trebuie să suporte, din acest preț, toate cheltuielile aferente înregistrării.

                                       (iv)

                                       Dacă persoana care își asumă răspunderea pentru înregistrarea în cauză față de terți este organismul de radiodifuziune sau televiziune ori producătorul.

                           (c)

                           Condiția ca înregistrarea să fie efectuată „în numele [și/sau] sub răspunderea organismului de radiodifuziune sau televiziune” este îndeplinită în cazul în care organismul de radiodifuziune sau televiziune a comandat producătorului realizarea înregistrării în vederea transmiterii acesteia de către organismul de radiodifuziune sau televiziune în discuție, presupunând că organismul de radiodifuziune sau televiziune menționat are dreptul să transmită înregistrarea, în cazul în care producătorul, în contractul încheiat cu organismul respectiv referitor la înregistrare, și-a asumat răspunderea financiară și juridică privind (i) suportarea tuturor cheltuielilor aferente înregistrării în schimbul unei sume stabilite în prealabil, privind (ii) achiziționarea drepturilor, și privind (iii) circumstanțe imprevizibile, inclusiv orice întârziere în efectuarea înregistrării și încălcarea contractului, dar fără ca organismul de radiodifuziune sau televiziune să fie responsabil față de terți pentru obligațiile producătorului privind înregistrarea, ca și când însuși organismul de radiodifuziune sau televiziune ar fi săvârșit respectivele acte sau omisiuni?

      (1)  JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230.


title: Cauza T-804/14: Hotărârea Tribunalului din 21 iulie 2016 – Ogrodnik/EUIPO – Aviário Tropical (Tropical) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă Tropical — Marca națională verbală anterioară TROPICAL — Motiv relativ de refuz — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Întinderea drepturilor reclamantului potrivit dreptului național — Coexistența mărcilor — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/23

         Hotărârea Tribunalului din 21 iulie 2016 – Ogrodnik/EUIPO – Aviário Tropical (Tropical)
   (Cauza T-804/14) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă Tropical - Marca națională verbală anterioară TROPICAL - Motiv relativ de refuz - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și articolul 53 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Întinderea drepturilor reclamantului potrivit dreptului național - Coexistența mărcilor - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 326/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polonia) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Garrido Otaola, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugalia)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 22 septembrie 2014 (cauza R 1948/2013-4) privind o procedură de declarare a nulității între Aviário Tropical și domnul Ogrodnik

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 22 septembrie 2014 (cauza R 1948/2013-4).

               2)

               EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de domnul Tadeusz Ogrodnik.

      (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza C-537/14 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 27 octombrie 2016 – Debonair Trading Internacional Lda/Groupe Léa Nature SA, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală [Recurs — Marcă a Uniunii Europene — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) — Marcă figurativă care cuprinde elementele verbale „SO’BiO ētic” — Opoziție a titularului mărcilor verbale și figurative ale Uniunii Europene și naționale care cuprind elementul verbal „SO…?” — Refuzul înregistrării]

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/6

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 27 octombrie 2016 – Debonair Trading Internacional Lda/Groupe Léa Nature SA, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-537/14 P) (1)

   ([Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) - Marcă figurativă care cuprinde elementele verbale „SO’BiO ētic” - Opoziție a titularului mărcilor verbale și figurative ale Uniunii Europene și naționale care cuprind elementul verbal „SO…?” - Refuzul înregistrării])
   (2017/C 006/06)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Debonair Trading Internacional Lda (reprezentanți: D. Selden, Advocate, T. Alkin, Barrister)

      Celelalte părți din procedură: Groupe Léa Nature SA (reprezentant: S. Arnaud, avocat), Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentanți: D. Gája și P. Geroulakos, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 23 septembrie 2014, Groupe Léa Nature/OAPI – Debonair Trading Internacional (SO’BiO ētic) (T-341/13, nepublicată, EU:T:2014:802).

               2)

               Trimite cauza Tribunalului Uniunii Europene spre rejudecare.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 118, 13.4.2015.


title: Cauza T-111/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 21 noiembrie 2007 — Wesergold Getränkeindustrie/OAPI — Lidl Stiftung (VITAL FIT) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare VITAL FIT — Marcă verbală națională anterioară VITAFIT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Dreptul de a fi ascultat — Obligație de motivare )

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/14

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 21 noiembrie 2007 — Wesergold Getränkeindustrie/OAPI — Lidl Stiftung (VITAL FIT)
   (Cauza T-111/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare VITAL FIT - Marcă verbală națională anterioară VITAFIT - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Dreptul de a fi ascultat - Obligație de motivare’)
   (2008/C 8/26)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG (Rinteln, Germania) (reprezentanți: P. Goldenbaum, T. Melchert și I. Rohr, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentant: M. Schaeffer, avocat)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 16 februarie 2006 (cauza R 3/2005-2) privind o procedură de opoziție între Lidl Stiftung & Co. KG și Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 143, 17.6.2006.


title: Cauza C-182/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 22 aprilie 2015 – Aleksei Petruhhin

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Letonia) la 22 aprilie 2015 – Aleksei Petruhhin
   (Cauza C-182/15)
   (2015/C 205/31)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Aleksei Petruhhin

      Pârâtă: Latvijas Republikas Ģenerālprokuratūra

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 18 primul paragraf și articolul 21 alineatul (1), ambele din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că, în cazul extrădării unui cetățean al oricărui stat membru al Uniunii Europene către un stat care nu este membru al Uniunii Europene, în temeiul unui acord privind extrădarea, încheiat între un stat membru și o țară terță, trebuie să se asigure același nivel de protecție precum cel oferit unui cetățean din statul membru în cauză?

               2)

               În aceste circumstanțe, instanța din statul membru căruia i s-a solicitat extrădarea trebuie să aplice condițiile de extrădare prevăzute de statul membru al Uniunii Europene al cărui cetățean este persoana în cauză sau pe cele ale statului membru în care persoana respectivă are reședința obișnuită?

               3)

               În cazurile în care extrădarea trebuie efectuată fără a se ține seama de nivelul special de protecție prevăzut pentru cetățenii statului căruia i s-a solicitat extrădarea, acest stat trebuie să verifice respectarea garanțiilor prevăzute de articolul 19 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, și anume, faptul că nimeni nu poate fi extrădat către un stat unde există un risc serios de a fi supus pedepsei cu moartea, torturii sau altor pedepse sau tratamente inumane sau degradante? O astfel de verificare se poate limita la constatarea faptului că statul care solicită extrădarea este parte contractantă în cadrul Convenției împotriva torturii sau trebuie examinată situația de fapt, avându-se în vedere evaluarea respectivului stat, efectuată de organele Consiliului Europei?


title: Cauza T-315/13: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2013 — Kompas MTS/Parlamentul European și alții

text:
               10.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/12

         Acțiune introdusă la 30 aprilie 2013 — Kompas MTS/Parlamentul European și alții
   (Cauza T-315/13)
   2013/C 233/20
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) (Ljubljana, Slovenia) (reprezentant: J. Tischler, avocat)

      Pârâte: Parlamentul European, Comisia Europeană și Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Obligarea Uniunii Europene la plata unei sume de 846 000 de euro, precum și a unor dobânzi în valoare de 8 %, sau constatarea existenței unui drept la daune interese împotriva Uniunii Europene;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită daune interese în special ca urmare a adoptării articolului 5 alineatul (6) litera (e) din Directiva 2001/37/CE (1). Ea apreciază că numai adoptarea acestei dispoziții a permis legiuitorului austriac să restrângă importul de produse din tutun neetichetate în limba germană. Reclamanta invocă faptul că această restricție cantitativă la import a fost provocată de adoptarea Directivei 2001/37, pârâtele încălcând astfel principiul proporționalității, principiul interzicerii discriminării și dreptul fundamental de proprietate precum și libertatea de a desfășura o activitate comercială.

      (1)  Directiva 2001/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2001 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în materie de fabricare, prezentare și vânzare a produselor din tutun (JO L 194, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 125).


title: Cauza T-405/12: Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2013 — FH/Comisia ( „Acțiune în anulare și în despăgubire — Decizie a Comisiei de a retrage reclamantului documentele de acces în clădirile sale — Acțiune în anulare — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Inadmisibilitate — Acțiune în despăgubire — Legătură de cauzalitate — Prejudiciu — Acțiune vădit nefondată” )

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/24

         Ordonanța Tribunalului din 17 mai 2013 — FH/Comisia
   (Cauza T-405/12) (1)

   (Acțiune în anulare și în despăgubire - Decizie a Comisiei de a retrage reclamantului documentele de acces în clădirile sale - Acțiune în anulare - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Inadmisibilitate - Acțiune în despăgubire - Legătură de cauzalitate - Prejudiciu - Acțiune vădit nefondată)
   2013/C 189/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: FH (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: É. Boigelot și R. Murru, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere de anulare a deciziei Comisiei din 10 iulie 2012 de a retrage reclamantului documentele de acces în clădirile Comisiei, precum și a rectificării din data de 11 iulie 2012, și, pe de altă parte, cerere de obligare a Comisiei la repararea prejudiciului suferit de reclamant.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               FH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 331, 27.10.2012.


title: Cauza C-72/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 11 februarie 2013 — Gmina Wrocław/Ministrowi Finansów

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 11 februarie 2013 — Gmina Wrocław/Ministrowi Finansów
   (Cauza C-72/13)
   2013/C 141/23
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Gmina Wrocław

      Intimat: Minister Finansów

      Întrebările preliminare

   Dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) se opun perceperii taxei pe valoarea adăugată asupra operațiunilor unei comune, care constau în vânzarea de bunuri patrimoniale inclusiv a unor bunuri imobile, dobândite în temeiul legii sau cu titlu gratuit, în special prin transmitere succesorală sau prin donație, ori în conferirea acestor bunuri ca aporturi în natură în societăți comerciale?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-550/11: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — PIGI — Pavleta Dimova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Drept de deducere — Regularizare — Furt de mărfuri)

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/16

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 4 octombrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — PIGI — Pavleta Dimova ET/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-550/11) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Drept de deducere - Regularizare - Furt de mărfuri)
   2012/C 366/26
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad — Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: PIGI — Pavleta Dimova ET

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Administrativen sad — Varna — Interpretarea articolului 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Practică fiscală națională potrivit căreia TVA-ul dedus în amonte cu ocazia achiziției de bunuri trebuie în mod obligatoriu regularizat în cazul dispariției bunurilor ca urmare a unui furt — Noțiunea de furt demonstrat sau confirmat în mod corespunzător

      Dispozitivul

   Articolul 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu se opune unor dispoziții fiscale naționale precum cele care figurează la articolele 79 și 80 din Legea privind taxa pe valoarea adăugată (Zakon za danak varhu dobavenata stoynost), care impun, în cazul în care se constată lipsa unor bunuri supuse plății taxei pe valoarea adăugată, regularizarea deducerii acestei taxe efectuate în amonte la momentul achiziționării acestor bunuri în situația în care persoana impozabilă a fost victima unui furt al bunurilor respective și autorul furtului nu a fost identificat.

      (1)  JO C 13, 14.1.2012.


title: Cauza C-114/15: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Pau – Franța) –Procedură penală împotriva Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace) și alții (Trimitere preliminară — Libera circulație a mărfurilor — Articolele 34 și 36 TFUE — Restricții cantitative — Importuri paralele de produse medicamentoase veterinare — Directiva 2001/82/CE — Articolul 65 — Regim național de autorizare prealabilă — Excluderea crescătorilor de animale de la beneficiul procedurii simplificate de autorizare a introducerii pe piață — Obligația de a dispune de o autorizație de a efectua comerț angro — Obligația de a dispune de un sediu pe teritoriul statului membru de import — Obligații de farmacovigilență)

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/12

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 octombrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Pau – Franța) –Procedură penală împotriva Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace) și alții
   (Cauza C-114/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Libera circulație a mărfurilor - Articolele 34 și 36 TFUE - Restricții cantitative - Importuri paralele de produse medicamentoase veterinare - Directiva 2001/82/CE - Articolul 65 - Regim național de autorizare prealabilă - Excluderea crescătorilor de animale de la beneficiul procedurii simplificate de autorizare a introducerii pe piață - Obligația de a dispune de o autorizație de a efectua comerț angro - Obligația de a dispune de un sediu pe teritoriul statului membru de import - Obligații de farmacovigilență))
   (2017/C 006/14)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Pau

      Părțile din procedura penală principală

   Association des utilisateurs et distributeurs de l’agrochimie européenne (Audace), Association des éleveurs solidaires, Cruzalebes EARL, Des deux rivières EARL, Mounacq EARL, Soulard Max EARL, Francisco Xavier Erneta Azanza, Amestoya GAEC, La Vinardière GAEC reconnu, Lagunarte GAEC, André Jacques Iribarren, Ramuntcho Iribarren, Phyteron 2000 SAS, Cataloune SCL,

      Cu participarea: Conseil national de l’Ordre des vétérinaires, fost Conseil supérieur de l’Ordre des vétérinaires, Syndicat national des vétérinaires d’exercice libéral, Direction des douanes et des droits indirects

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care rezervă accesul la importurile paralele de produse medicamentoase veterinare distribuitorilor angro titulari ai autorizației prevăzute la articolul 65 din Directiva 2001/82/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la produsele medicamentoase veterinare, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 596/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iunie 2009, și care, în consecință, îi exclude de la accesul la astfel de importuri pe crescătorii de animale care doresc să importe produse medicamentoase veterinare pentru nevoile propriilor exploatații.

               2)

               Articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care îi obligă pe crescătorii de animale care importă în paralel produse medicamentoase veterinare pentru nevoile propriilor exploatații să dispună de un sediu în statul membru de destinație și să îndeplinească toate obligațiile de farmacovigilență prevăzute la articolele 72-79 din Directiva 2001/82, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 596/2009.

      (1)  JO C 171, 26.5.2015.


title: Cauza F-127/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 septembrie 2008 — Coto Moreno/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Concurs general — Neînscriere pe lista de rezervă — Evaluarea examenului scris și a celui oral)

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/54

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 septembrie 2008 — Coto Moreno/Comisia
   (Cauza F-127/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Concurs general - Neînscriere pe lista de rezervă - Evaluarea examenului scris și a celui oral)
   (2008/C 285/97)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Juana Maria Coto Moreno (Gaborone, Botswana) (reprezentanți: K. Lemmens și C. Doutrelepont, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Eggers și M. Velardo, în calitate de agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului EPSO AD/25/05 din 12 februarie 2007 de a nu o înscrie pe reclamantă pe lista de rezervă a respectivului concurs — Cerere de daune interese
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea doamnei Coto Moreno.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008, p. 57.


title: Cauza T-216/12: Acțiune introdusă la 18 mai 2012 — Technion și Technion Research & Development Foundation/Comisia

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/19

         Acțiune introdusă la 18 mai 2012 — Technion și Technion Research & Development Foundation/Comisia
   (Cauza T-216/12)
   2012/C 243/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Technion — Israel Institute of Technology (Haïfa, Israel) și Technion Research & Development Foundation Ltd (Haïfa) (reprezentant: D. Grisay, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentei cereri în anulare întemeiate pe articolul 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               constatarea admisibilității cererii;

               —

               cu titlu principal, declararea acțiunii ca fiind întemeiată și anularea deciziei de compensare a Comisiei, Direcția Generală Societatea Informațională și Media cuprinsă în scrisoarea acesteia din 13 martie 2012 și adoptată împotriva TECHNION;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-657/11, Technion și Technion Research & Development Foundation/Comisia (1).

      (1)  JO 2012, C 73, p. 28.


title: Cauza C-401/10 P: Recurs introdus la 5 august 2010 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) pronunțate la 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, Franța și alții/Comisia

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/15

         Recurs introdus la 5 august 2010 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) pronunțate la 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, Franța și alții/Comisia
   (Cauza C-401/10 P)
   ()
   2010/C 317/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito, D. Grespan și S. Thomas, agenți)

      Celelalte părți în proces: Republica Franceză, France Télécom SA, Bouygues SA, Bouygues Télécom SA, Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a treia extinsă) din 21 mai 2010 în cauzele conexate T-425/04, T-444/04, T-450/04 și T-456/04, notificată prin fax Comisiei la 25 mai 2010, în măsura acesta:

                           —

                           a anulat articolul 1 din Decizia 2006/612/CE a Comisiei din 2 august 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franța în favoarea France Télécom (1);

                           —

                           a obligat Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Republica Franceză și de France Télécom în cauzele T-425/04 și T-444/04;

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal pentru o nouă examinare;

               —

               amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului său, Comisia invocă trei motive.
   Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că hotărârea Tribunalului conține o motivare contradictorie cu privire la mai multe aspecte. Aceasta este situația, printre altele, atunci când Tribunalul consideră în hotărârea atacată că declarațiile, inclusiv anunțul din 4 decembrie 2002 privind împrumutul din partea acționarilor, pot fi evaluate în ansamblul lor când este vorba despre stabilirea existenței unui avantaj în favoarea France Télécom, în timp ce, când este vorba despre stabilirea unei angajări de resurse de stat, acesta consideră că există o ruptură importantă între anunțul privind împrumutul din partea acționarilor și diferitele declarații ale statului intervenite anterior.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, care cuprinde patru aspecte, Comisia invocă încălcarea în mai multe rânduri, de către Tribunal, a articolului 87 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 230 CE. Astfel, Tribunalul ar fi încălcat noțiunea de ajutor atunci când a cerut o legătură strânsă între avantaj și angajarea de resurse de stat (primul aspect), atunci când a refuzat să recunoască angajarea de resurse de stat în anunțul și în oferta privind contractul de împrumut acordat de acționari de către statul francez în favoarea France Télécom (al doilea aspect) și atunci când nu a examinat criteriile investitorului privat avizat pentru a determina existența sau inexistența unui avantaj în favoarea France Télécom (al treilea aspect). În plus, Tribunalul ar fi ignorat marja de apreciere de care dispune Comisia atunci când efectuează analize economice complexe și prin efectuarea unui control de oportunitate a deciziei atacate (al patrulea aspect).
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a denaturat decizia atacată atunci când a considerat că aceasta ar fi trebuit să motiveze mai mult existența unui avantaj distinct rezultat din oferirea unei linii de credit de 9 miliarde de euro în favoarea France Télécom, precum și atunci când a constatat o ruptură importantă între declarațiile intervenite începând din luna iulie 2002 și anunțul din 4 decembrie 2002 privind contractul de împrumut din partea acționarilor.

      (1)  JO L 257, p. 11.


title: Cauzele T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R și T-313/06 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din data de 1 martie 2007 — FMC Chemical și alții/EFSA ( Procedură de aplicare a măsurilor provizorii — Cerere de suspendare a executării — Directiva 91/414/CEE — Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară — Inadmisibilitate )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/42

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din data de 1 martie 2007 — FMC Chemical și alții/EFSA
   (Cauzele T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R și T-313/06 R)
   („Procedură de aplicare a măsurilor provizorii - Cerere de suspendare a executării - Directiva 91/414/CEE - Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară - Inadmisibilitate“)
   (2007/C 95/86)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: FMC Chemical SPRL (Buxelles, Belgia), Arysta Lifesciences SAS (Noguères, Franța) și Otsuka Chemical Co. Ltd (Osaka, Japonia) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocats)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) (reprezentanți: A. Cuvillier și D. Detken, agenți)

      Intervenientă în interesul pârâtei: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: B. Doherty, agent)
   Obiectul cauzei
   Cereri având ca obiect suspendarea executării actelor EFSA din 28 iulie și din 28 august 2006 în ce privește evaluarea substanțelor active carbofuran, carbosulfan și benfuracarb, în sensul Directivei 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1), precum și pronunțarea altor măsuri provizorii.
   Dispozitivul

               1)

               Dispune conexarea cauzele T-311/06 RI, T-311/06 RII, T-312/06 R și T-313/06 R, în interesul prezentei ordonanțe.

               2)

               Respinge cererile de aplicare a măsurilor provizorii.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-341/10: Acțiune introdusă la 7 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/6

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2010 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-341/10)
   ()
   2010/C 260/08
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Enegren și Ł. Habiak, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin transpunerea incorectă și incompletă a articolului 3 alineatul (1) literele (d)-(h) și a articolului 9 din Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică (1), Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 din această directivă;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Din punct de vedere material, Directiva 2000/43/CE se aplică unor domenii menționate la articolul 3 alineatul (1) din aceasta. În temeiul articolului 16 din directivă, statele membre trebuie să adopte actele necesare pentru a se conforma directivei în toate aceste domenii (sau să se asigure că aceste acte sunt adoptate de patronat și de sindicate) și să informeze Comisia cu privire la aceasta. Comisia consideră că, la ora actuală, Republica Polonă nu și-a îndeplinit decât parțial această obligație. În cadrul acțiunii formulate, Comisia susține că Republica Polonă a transpus în mod incorect și incomplet directiva în ceea ce privește afilierea la o organizație a lucrătorilor sau a patronatului sau la orice organizație ai cărei membri aparțin unei anumite profesii, inclusiv beneficiile oferite de asemenea organizații, protecția socială, inclusiv securitatea socială și îngrijirea medicală, avantajele sociale, educația și accesul la bunuri și servicii și furnizarea acestora, la dispoziția publicului, inclusiv în ceea ce privește locuința [articolul 3 alineatul (1) literele (d)-(h) din directivă]. Comisia respinge argumentul autorităților poloneze potrivit căruia transpunerea directivei în cauză ar fi asigurată de Constituția poloneză, precum și de anumite legi și convenții internaționale indicate în cadrul procedurii anterioare introducerii acțiunii.
   În plus, Comisia susține că Polonia a transpus în mod incorect și incomplet în dreptul intern articolul 9 din Directiva 2000/43/CE. Această dispoziție, care impune adoptarea măsurilor necesare pentru protecția persoanelor față de orice tratament nefavorabil sau consecință nefavorabilă ca reacție la o plângere sau la o acțiune în justiție care au ca scop respectarea principiului egalității de tratament, se referă la toate persoanele și la toate situațiile care se încadrează în domeniul de aplicare al directivei. Cu toate acestea, dispozițiile comunicate până în prezent de autoritățile poloneze demonstrează, potrivit Comisiei, că nu au fost adoptate măsuri de acest tip decât în ceea ce privește lucrătorii și raporturile de muncă.

      (1)  JO L 180, p. 22, Ediție specială, 20/vol. 1, p. 19.