title: Cauza C-550/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen Sad — Varna (Bulgaria) la 2 noiembrie 2011 — ET „PIGI — P. Dimova” /Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/8

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen Sad — Varna (Bulgaria) la 2 noiembrie 2011 — ET „PIGI — P. Dimova”/Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-550/11)
   2012/C 13/15
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen Sad — Varna

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: ET „PIGI — P. Dimova”

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Întrebările preliminare

               1.

               Care sunt situațiile în care trebuie să se considere că există un caz de furt demonstrat sau confirmat în sensul articolului 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112 (1) și sunt necesare pentru acestea stabilirea identității autorului precum și condiția ca acesta să fi fost condamnat definitiv?

               2.

               În funcție de răspunsul la prima întrebare: sintagma „furt demonstrat sau confirmat” în sensul articolului 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112 cuprinde un caz precum cel din acțiunea principală în care a fost începută urmărirea penală in rem pentru o infracțiune de furt, fapt necontestat de autoritatea fiscală competentă și în temeiul căruia s-a prezumat dispariția bunurilor?

               3.

               Având în vedere articolul 185 alineatul (2) din Directiva 2006/112, sunt admisibile o reglementare națională precum cea de la articolul 79 alineatul 3 și articolul 80 alineatul 2 din Legea privind TVA-ul și o practică fiscală precum cea din acțiunea principală, conform căreia deducerea în amonte efectuată în cazul achiziționării unor bunuri care ulterior au fost furate trebuie regularizată în mod obligatoriu dacă se ia în considerare faptul că statul nu a făcut uz de posibilitatea conferită acestuia de a prevedea în mod expres regularizări ale deducerii în caz de furt?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-21/14 P: Recurs introdus la 16 ianuarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 5 noiembrie 2013 în cauza T-512/09, Rusal Armenal ZAO/Consiliul Uniunii Europene

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/7

         Recurs introdus la 16 ianuarie 2014 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 5 noiembrie 2013 în cauza T-512/09, Rusal Armenal ZAO/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-21/14 P)
   2014/C 61/11
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Brakeland, M. França și T. Maxian Rusche, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Rusal Armenal ZAO, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 5 noiembrie 2013, notificată Comisiei la 6 noiembrie 2013, în cauza T-512-09, Rusal Armenal ZAO/Consiliul;

               —

               respingerea primului motiv din cererea introductivă în primă instanță ca nefondat;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului pentru rejudecarea celorlalte motive;

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că hotărârea atacată trebuie anulată din următoarele motive:

               În primul rând, Tribunalul s-a pronunțat ultra petita.

               În al doilea rând, Tribunalul a interpretat eronat articolul 2 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1), în versiunea aplicabilă la momentul adoptării regulamentului atacat, și intenția legiuitorului Uniunii, în sensul jurisprudenței Nakajima (2), la adoptarea acelei prevederi.

               În al treilea rând, Tribunalul a încălcat principiul general de drept al Uniunii al echilibrului instituțional.

      (1)  JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.

      (2)  Hotărârea din 7 mai 1991, Nakajima/Consiliul (C-69/89, Rec., p. I-2069, punctele 28-32), confirmată în Hotărârea din 23 noiembrie 1999, Portugalia/Consiliul (C-149/96, Rec., p. I-8395, punctul 49); a se vedea de asemenea Hotărârea din 9 ianuarie 2003, Petrotub și Republica/Consiliul (C-76/00 P, Rec., p. I-79, punctele 53-56)


title: Cauza C-297/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Regensburg (Germania) la 21 iunie 2007 — Acțiune penală împotriva lui Klaus Bourquain

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/20

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Regensburg (Germania) la 21 iunie 2007 — Acțiune penală împotriva lui Klaus Bourquain
   (Cauza C-297/07)
   (2007/C 211/37)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landgericht Regensburg
   Partea din acțiunea principală
   Klaus Bourquain
   Întrebările preliminare
   În interpretarea articolului 54 din Convenția semnată la 19 iunie 1990 de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, între guvernele statelor Uniunii Economice Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune (1), este aplicabilă interdicția ca o persoană condamnată definitiv de către o parte contractantă să facă obiectul urmăririi penale pentru aceleași fapte pe teritoriul altei părți contractante, dacă pedeapsa care i-au fost aplicată nu a putut fi niciodată executată potrivit legislației statului în care a fost condamnată?

      (1)  JO 2000, L 239, p. 19.


title: Cauza C-550/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht München — Germania) — British American Tobacco (Germany) GmbH/Hauptzollamt Schweinfurt (Directiva 92/12/CEE — Produse supuse accizelor — Import de tutun brut nesupus accizelor în cadrul unui regim de perfecționare activă — Transformare în tutun tăiat — Circulație între state membre — Document de însoțire)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 17 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht München — Germania) — British American Tobacco (Germany) GmbH/Hauptzollamt Schweinfurt
   (Cauza C-550/08) (1)

   (Directiva 92/12/CEE - Produse supuse accizelor - Import de tutun brut nesupus accizelor în cadrul unui regim de perfecționare activă - Transformare în tutun tăiat - Circulație între state membre - Document de însoțire)
   2010/C 221/10
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht München

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: British American Tobacco (Germany) GmbH

      Pârâtă: Hauptzollamt Schweinfurt

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht München — Interpretarea articolului 5 alineatul (2) și a articolului 15 alineatul (4) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129) — Tutun tăiat supus accizelor, fabricat într un stat membru în cadrul regimului de perfecționare activă sub forma unui sistem cu suspendare, pornind de la tutun brut nesupus accizelor cu ocazia importului său pe teritoriul Comunității — Necesitatea, în vederea aplicării regimului de suspendare a accizelor asupra circulației intracomunitare a acestui produs din tutun, a unui document de însoțire întocmit de expeditor în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE?

      Dispozitivul

   Articolul 5 alineatul (2) primul paragraf prima liniuță din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse trebuie interpretat în sensul că, în ceea ce privește produsele supuse accizelor (precum tutunul prelucrat), fabricate din produse nesupuse accizelor (precum tutunul brut) importate în Comunitate în regimul perfecționării active, se consideră că accizele asupra acestor produse sunt suspendate în sensul acestei dispoziții, deși nu au devenit produse supuse accizelor decât prin transformarea lor pe teritoriul Comunității, astfel încât acestea pot circula între statele membre fără ca administrația să poată solicita documentul administrativ sau comercial prevăzut la articolul 18 alineatul (1) din această directivă.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza C-171/17: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Comisia Europeană/Ungaria

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/5

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Comisia Europeană/Ungaria
   (Cauza C-171/17)
   (2017/C 231/07)
   Limba de procedură: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Bottka și H. Tserepa-Lacombe, agenți)

      Pârâtă: Ungaria

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită Curții:

               —

               să constate că sistemul național de plată mobilă introdus și menținut în vigoare în Ungaria, reglementat de Legea nr. CC din 2011 și decretul său de aplicare nr. 356/2012 din 13 decembrie 2012, care creează un monopol acordând drepturi exclusiv în favoarea Nemzeti Mobilfizetési Zrt. Și împiedică intrarea pe piața de gros a piețelor mobile, deschisă anterior concurenței, a cărui instituire nu era în plus nici necesară, nici proporționată, este contrară:

                           —

                           în primul rând, articolului 15 alineatul (2) litera (d) și articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2006/123/CE (1),

                           —

                           în al doilea rând, articolelor 49 și 56 TFUE;

               —

               obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Legea nr. CC din 1 aprilie 2011 privind sistemul național de plată mobilă (denumită în continuare „legea”) a modificat cadrul juridic al serviciilor de plată mobilă cu efect de la 1 aprilie 2013 (dar cu efect obligatoriu numai de la 2 iulie 2014). Legea definește servicii care fac obiectul unei comercializări centralizate și mobile în următoarele domenii: a) servicii de parcare publică; b) punerea la dispoziție a rețelei rutiere în vederea circulației; c) transportul de persoane asigurat de o întreprindere de stat; d) celelalte servicii oferite de un organism de stat. Dintre acestea, până în prezent plata mobilă nu este posibilă în Ungaria decât pentru parcare publică și utilizarea rețelei rutiere în vederea circulației, (e-vinietă și HU-GO). Prezenta procedură privește însă cele patru domenii reglementate de lege.
   Potrivit Comisiei, în ceea ce privește serviciul de parcare publică, Nemzeti Mobilfizetési Zrt. desfășoară în esență aceeași activitate ca și prestatorii anteriori de servicii de plată mobilă, diferența constând în faptul că aceasta se bucură de un drept exclusiv de a încheia contracte cu operatorii parcărilor și că redevențele sale sunt reglementate. Situația este aceeași în ceea ce privește punerea la dispoziție a rețelei rutiere în vederea circulației întrucât Nemzeti Mobilfizetési Zrt. este unicul prestator care a încheiat un contract cu furnizorul serviciului public și poate revinde direct dreptul de utilizare a drumurilor publice. Rezultă că, în aceste două sectoare, ceilalți prestatori de plăți mobile sau de telefonie mobilă nu pot opera decât în calitate de revânzători.
   În consecință, introducerea sistemului național de plată mobilă și drepturile exclusive acordate în favoarea Nemzeti Mobilfizetési Zrt. împiedică accesul întreprinderilor (maghiare și străine) la piața de gros a plății mobile (cu alte cuvinte la piața serviciilor furnizate altor revânzători prestatori de plată mobilă prin intermediul unor contracte încheiate cu furnizorii de servicii de parking sau de alte servicii publice), care anterior era deschisă concurenței. Prin urmare, potrivit Comisiei, dispozițiile privind sistemul național de plată mobilă, în ansamblul lor, creează o discriminare și încalcă libertatea de stabilire (încălcarea articolului 15 din Directiva 2006/123/CE și a articolului 49 TFUE). Aceste dispoziții încalcă însă și libera prestare a serviciilor (încălcarea articolului 16 din Directiva 2006/123/CE și a articolului 56 TFUE), drepturile exclusive conferite în favoarea Nemzeti Mobilfizetési Zrt restrângând prestarea de servicii transfrontaliere. În ceea ce privește celelalte servicii care fac obiectul unei comercializări centralizate și mobile, pentru care plata mobilă nu există încă în Ungaria, legea acordă același drept exclusiv în favoarea Nemzeti Mobilfizetési Zrt., iar această analiză juridică este în egală măsură valabilă.
   Conform dispozițiilor pertinente ale Tratatului FUE și ale Directivei 2006/123/CE, libertățile de stabilire și de prestare a serviciilor nu pot face obiectul unor restricții decât dacă acestea sunt nediscriminatorii și de interes public și respectă cerințele necesității și proporționalității. Comisia apreciază că motivele prezentate de Ungaria nu sunt de natură să justifice restricțiile introduse de lege întrucât ele nu îndeplinesc cerințele în materie de necesitate și de proporționalitate.

      (1)  Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50).


title: Cauza C-491/06: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danske Svineproducenter/Justitsministeriet (Directiva 91/628/CEE — Protecția animalelor în timpul transportului — Transpunere — Marjă de apreciere — Animale domestice din specia porcină — Călătorii care depășesc durata de opt ore — Înălțime minimă a fiecărui nivel al vehiculului — Densitate de încărcare)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 mai 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Vestre Landsret — Danemarca) — Danske Svineproducenter/Justitsministeriet
   (Cauza C-491/06) (1)

   (Directiva 91/628/CEE - Protecția animalelor în timpul transportului - Transpunere - Marjă de apreciere - Animale domestice din specia porcină - Călătorii care depășesc durata de opt ore - Înălțime minimă a fiecărui nivel al vehiculului - Densitate de încărcare)
   (2008/C 158/06)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Vestre Landsret
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Danske Svineproducenter

      Pârât: Justitsministeriet

      Intervenient în acțiunea principală: Den Europæiske Dyre- og Kødhandelsunion (UECBV)
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Vestre Landsret — Interpretarea punctelor 2 litera (b), 47 partea D și 48 alineatul 3 a treia liniuță din anexa la Directiva 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în timpul transportului și de modificare a Directivelor 90/425CEE și 91/496/CEE (JO L 340 p. 17, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 182), astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29/CE a Consiliului din 29 iunie 1995 (JO L 148, p. 52, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 120) — Înălțime minimă și densitate de încărcare în interiorul fiecărui nivel al vehiculelor care transportă porci în cazul în care călătoria depășește durata de opt ore
   Dispozitivul

               1)

               O reglementare națională precum cea în cauză în acțiunea principală, care cuprinde cifre cu privire la înălțimea compartimentelor animalelor, pentru ca transportatorii să se poată raporta la standarde mai precise decât cele prevăzute de Directiva 91/628/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 privind protecția animalelor în timpul transportului și de modificare a Directivelor 90/425CEE și 91/496/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29/CE a Consiliului din 29 iunie 1995, poate intra în cadrul marjei de apreciere conferite statelor membre prin articolul 249 CE, cu condiția ca această reglementare, care respectă obiectivul de protecție a animalelor în timpul transportului urmărit de directiva menționată, astfel cum a fost modificată, să nu împiedice, cu încălcarea principiului proporționalității, realizarea obiectivelor de eliminare a obstacolelor tehnice din calea schimburilor comerciale de animale vii și de bună desfășurare a organizării comune a pieței, urmărite de asemenea de directiva menționată, astfel cum a fost modificată. Instanței de trimitere îi revine sarcina de a verifica dacă reglementarea menționată respectă aceste principii.

               2)

               Capitolul VI punctul 47 partea D din anexa la Directiva 91/628, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/29, trebuie interpretat în sensul că un stat membru este autorizat să instituie un regim național potrivit căruia, în cazul unui transport cu o durată de peste opt ore, suprafața disponibilă pentru fiecare animal este de cel puțin 0,50 m2 pentru porcii de 100 kg.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-303/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 8 iulie 2008 — Metin Bozkurt/Land Baden-Württemberg

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 8 iulie 2008 — Metin Bozkurt/Land Baden-Württemberg
   (Cauza C-303/08)
   (2008/C 247/09)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesverwaltungsgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Metin Bozkurt.

      Pârât: Land Baden-Württemberg

      Altă parte: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul de muncă și dreptul de ședere dobândite, în calitate de membru de familie, în temeiul articolului 7 teza întâi a doua liniuță din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de Asociere CEE-Turcia, de către soțul unui lucrător turc care aparține pieței legale a muncii a unui stat membru, subzistă și după desfacerea căsătoriei?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2)

               Faptul că un cetățean turc invocă un drept de ședere rezultat în urma căsătoriei cu fosta soție, în temeiul articolului 7 teza întâi a doua liniuță din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de Asociere CEE-Turcia, în condițiile în care, după dobândirea acestui statut juridic, cetățeanul turc a violat-o și i-a produs vătămări acesteia, fiind condamnat pentru aceste fapte la o pedeapsă de 2 ani închisoare, constituie un abuz de drept?


title: Cauza T-224/11: Hotărârea Tribunalului din 20 februarie 2013 — Caventa/OAPI — Anson’s Herrenhaus (BERG) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare verbale BERG — Marca comunitară verbală anterioară Christian Berg — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/22

         Hotărârea Tribunalului din 20 februarie 2013 — Caventa/OAPI — Anson’s Herrenhaus (BERG)
   (Cauza T-224/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare verbale BERG - Marca comunitară verbală anterioară Christian Berg - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 108/58
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Caventa AG (Rekingen, Elveția) (reprezentanți: inițial J. Krenzel, ulterior T. Stein și A. Segler, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial R. Manea, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: O. Löffel și P. Lange, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 10 februarie 2011 (cauza R 1494/2010-1) privind o procedură de opoziție între Anson’s Herrenhaus KG și Caventa AG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Caventa AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 194, 2.7.2011.


title: Cauza T-156/10: Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Confederación de Cooperativas Agrarias de España și CEPES/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/46

         Acțiune introdusă la 6 aprilie 2010 — Confederación de Cooperativas Agrarias de España și CEPES/Comisia
   (Cauza T-156/10)
   2010/C 148/75
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Confederación de Cooperativas Agrarias de España (Madrid, Spania), Confederación Empresarial Española de la Economía Social (CEPES) (Madrid, Spania) (reprezentanți: M. Araujo Boyd și M. Muñoz de Juan, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantelor

               —

               Admiterea motivelor de anulare invocate în prezenta cerere;

               —

               anularea articolului 1 din decizia atacată;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei Comisiei din 15 decembrie 2009 (ajutorul nr. C 22/2001) privind măsurile de sprijinire a sectorului agricol puse în aplicare de Spania ca urmare a creșterii costului carburantului. În această decizie, Comisia constată că anumite măsuri de sprijinire a sectorului agricol prevăzute de Real Decreto-Ley 10/2000 din 6 octombrie privind măsurile urgente de sprijinire a sectorului agricol, al pescuitului și al transporturilor (1) constituie ajutoare de stat incompatibile cu piața internă și dispune recuperarea acestora.
   Măsurile menționate anterior au făcut obiectul unei prime Decizii a Comisiei din 11 noiembrie 2001 (denumită în continuare „decizia inițială”), prin care se constată că „măsurile de sprijinire a cooperativelor agricole prevăzute de Real Decreto-Ley 10/2000 […] nu constituie un ajutor în sensul articolului 87 alineatul (1) CE”. Această decizie inițială a fost anulată prin Hotărârea din 12 decembrie 2006 (2) în temeiul nemotivării, întrucât, în decizia emisă, Comisia nu a ținut seama în mod suficient de impactul pe care alte impozite decât impozitul pe profit l-ar fi putut avea asupra regimului fiscal al cooperativelor. Prin urmare și fără să adopte o nouă decizie de inițiere a procedurii, Comisia a emis decizia atacată la 15 decembrie 2009.
   Reclamantele invocă următoarele cinci motive de anulare:

               —

               primul motiv se întemeiază pe încălcarea de către Comisie a dreptului părților interesate în procedură de a fi ascultate, întrucât Comisia a adoptat decizia atacată care prezintă concluzii complet diferite de cele ale deciziei inițiale, fără să fi inițiat din nou procedura formală și fără să fi dat părților interesate posibilitatea de a-și prezenta observațiile;

               —

               al doilea motiv impută Comisiei faptul că s-a îndepărtat de la mandatul conferit de Hotărârea pronunțată în cauza T-146/03 prin care se sancționează numai faptul că, în privința anumitor aspecte, decizia inițială nu era motivată suficient. În loc să remedieze aceste lipsuri, Comisia a reexaminat elementele deciziei sale inițiale care nu au fost repuse în discuție de către instanță. Procedând astfel, Comisia a încălcat principiile securității juridice și al încrederii legitime a părților interesate;

               —

               în al treilea rând, reclamantele contestă calificarea măsurii ca ajutor de stat, întrucât consideră că nu este suficient să se afirme că, întrucât au o fiscalitate diferită de cea a societăților, cooperativele agricole care nu realizează 100 % din activitate cu asociații lor (model cooperatist mutual pur) beneficiază de un „avantaj”, ignorându-se faptul că societățile de capital și cooperativele nu se află într-o situație juridică sau de fapt similară. În plus, chiar dacă s-ar accepta această comparație — ceea ce nu este cazul — regimul fiscal al cooperativelor nu presupune un avantaj, ci diferențe care se justifică în temeiul economiei și al naturii sistemului fiscal spaniol, astfel cum a recunoscut Comisia în decizia sa inițială, aspect necontestat de Hotărârea din 12 decembrie 2006;

               —

               în cadrul celui de al patrulea motiv și cu titlu subsidiar, reclamantele consideră că decizia nu a fost motivată în mod suficient de Comisie și aceasta nu a analizat în mod corect compatibilitatea măsurii, în lumina articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE și că ar fi trebuit ca această măsură să fie declarată incompatibilă;

               —

               în sfârșit, reclamantele contestă ordinea de recuperare cuprinsă în decizia atacată.

      (1)  Boletín Oficial del Estado nr. 241/2000 din 7 octombrie, p. 34614.

      (2)  Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2006, Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid și Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Comisia (T-146/03, Rec., p. II-98).


title: Cauza C-399/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení (Libera circulație a lucrătorilor — Securitate socială — Convenție în materie de securitate socială încheiată între două state membre înainte de aderarea acestora la Uniunea Europeană — Stat membru competent să evalueze perioadele de asigurare realizate — Pensie pentru limită de vârstă — Prestație suplimentară acordată numai resortisanților și rezidenților unui stat membru)

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 iunie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Nejvyšší správní soud — Republica Cehă) — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení
   (Cauza C-399/09) (1)

   (Libera circulație a lucrătorilor - Securitate socială - Convenție în materie de securitate socială încheiată între două state membre înainte de aderarea acestora la Uniunea Europeană - Stat membru competent să evalueze perioadele de asigurare realizate - Pensie pentru limită de vârstă - Prestație suplimentară acordată numai resortisanților și rezidenților unui stat membru)
   2011/C 232/09
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Marie Landtová

      Pârâtă: Česká správa socialního zabezpečení

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Nejvyšší správní soud — Interpretarea articolului 12 CE, a articolului 3 alineatul (1), a articolului 7 alineatul (2) litera (c), a articolelor 10 și 46, precum și a punctului 6 din partea A din anexa III, din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Pensie pentru limită de vârstă — Determinarea statului membru competent să evalueze perioadele de asigurare împlinite — Repercusiuni ale reglementării comunitare asupra unui acord în materia securității sociale încheiat între două state membre înaintea aderării acestora la Uniunea Europeană

      Dispozitivul

               1.

               Dispozițiile punctului 6 din partea A din anexa III la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 629/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2006, coroborate cu articolul 7 alineatul (2) litera (c) din acesta nu se opun unei norme naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede plata unei prestații suplimentare față de prestația pentru limită de vârstă în cazul în care cuantumul acesteia, acordat în temeiul articolului 20 din Convenția bilaterală dintre Republica Cehă și Republica Slovacă încheiată la 29 octombrie 1992, în temeiul măsurilor destinate să reglementeze situația după sciziunea, la 31 decembrie 1992, a Republicii Federale Cehoslovace, este inferior celui care ar fi fost perceput dacă pensia ar fi fost calculată în temeiul normelor de drept al Republicii Cehe.

               2.

               Dispozițiile coroborate ale articolului 3 alineatul (1) și ale articolului 10 din Regulamentul nr. 1408/71, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul nr. 118/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 629/2006, se opun unei norme naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, care permite plata unei prestații suplimentare față de prestația pentru limită de vârstă numai resortisanților cehi cu reședința pe teritoriul Republicii Cehe, fără ca acest fapt să aibă în mod necesar drept consecință, din punctul de vedere al dreptului Uniunii, privarea de această prestație suplimentară a unei persoane care îndeplinește aceste două condiții.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-162/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd/Ireland, Attorney General (Drepturi de autor și drepturi conexe — Directiva 2006/115/CE — Articolele 8 și 10 — Noțiunile „utilizator” și „comunicare publică” — Difuzarea de fonograme la televizor și/sau la radio instalate în camerele de hoteluri)

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Ireland — Irlanda) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd/Ireland, Attorney General
   (Cauza C-162/10) (1)

   (Drepturi de autor și drepturi conexe - Directiva 2006/115/CE - Articolele 8 și 10 - Noțiunile „utilizator” și „comunicare publică” - Difuzarea de fonograme la televizor și/sau la radio instalate în camerele de hoteluri)
   2012/C 133/05
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Phonographic Performance (Ireland) Ltd

      Pârâtă: Ireland, Attorney General

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Ireland — Interpretarea articolului 8 alineatul (2) și a articolului 10 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO L 376, p. 28, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14) — Radiodifuziune și comunicare publică a fonogramelor — Dreptul la o remunerație echitabilă și unică pentru artiști și producători — Noțiunile „utilizator” și „comunicare publică” — Instalarea în camerele de hotel a unor televizoare și/sau a unor aparate de radio la care compania hotelieră difuzează un semnal radio

      Dispozitivul

               1.

               Operatorul hotelier care instalează în camerele clienților televizoare și/sau aparate de radio la care difuzează un semnal radio are calitatea de „utilizator” care realizează o „comunicare publică” a unei fonograme radiodifuzate în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale.

               2.

               Operatorul hotelier care instalează în camerele clienților televizoare și/sau aparate de radio la care difuzează un semnal radio are obligația de a plăti, pentru emiterea unei fonograme radiodifuzate, o remunerație echitabilă în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115, pe lângă cea plătită de autorul radiodifuzării.

               3.

               Operatorul hotelier care nu instalează în camerele clienților televizoare și/sau aparate de radio la care difuzează un semnal radio, ci pune la dispoziție altfel de aparate, precum și fonograme în formă analogică sau digitală care pot fi redate sau ascultate cu ajutorul unor asemenea aparate, are calitatea de „utilizator” care realizează o „comunicare publică” a unei fonograme în sensul articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115. Prin urmare, acesta are obligația de a plăti pentru transmisia fonogramelor respective o „remunerație echitabilă” în sensul acestei dispoziții.

               4.

               Articolul 10 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/115, care prevede, în cazul unei „utilizări personale”, o limitare a dreptului la o remunerație echitabilă prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din această directivă, nu permite statelor membre să scutească operatorul hotelier, care realizează o „comunicare publică” a unei fonograme în sensul articolului 8 alineatul (2) din directiva amintită, de obligația de plată a unei astfel de remunerații.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza C-192/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein oikeus — Finlanda) — Executarea unui mandat european de arestare împotriva domnului Melvin West (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizie cadru 2002/584/JAI — Mandat european de arestare și proceduri de predare între state membre — Mandat european de arestare eliberat în vederea executării unei pedepse privative de libertate — Articolul 28 — Predare ulterioară — „Lanț” de mandate europene de arestare — Executarea unui al treilea mandat european de arestare împotriva aceleiași persoane — Noțiunea „stat membru de executare” — Consimțământ pentru predare — Procedură preliminară de urgență)

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein oikeus — Finlanda) — Executarea unui mandat european de arestare împotriva domnului Melvin West
   (Cauza C-192/12) (1)

   (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizie cadru 2002/584/JAI - Mandat european de arestare și proceduri de predare între state membre - Mandat european de arestare eliberat în vederea executării unei pedepse privative de libertate - Articolul 28 - Predare ulterioară - „Lanț” de mandate europene de arestare - Executarea unui al treilea mandat european de arestare împotriva aceleiași persoane - Noțiunea „stat membru de executare” - Consimțământ pentru predare - Procedură preliminară de urgență)
   2012/C 258/11
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein oikeus

      Părțile din acțiunea principală

   Melvin West

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Korkein oikeus — Interpretarea articolului 28 alineatul (2) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre — Mandat european de arestare pentru executarea unei pedepse privative de libertate — Noțiunea „stat membru de executare” într-o situație de predare ulterioară — Resortisant al unui stat membru A care a fost predat de acest stat membru unui stat membru B în vederea executării unui pedepse cu închisoarea, apoi predat, în vederea executării acestei pedepse, de statul membru B unui stat membru C, pentru executarea în acest stat a unei pedepse cu închisoarea — Cererea unui stat membru D adresată statului membru C, în temeiul unui mandat de arestare, având ca obiect predarea persoanei în cauză statului D, pentru executarea unei pedepse cu închisoarea

      Dispozitivul

   Articolul 28 alineatul (2) din Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că, atunci când o persoană a făcut obiectul mai multor predări între state membre în temeiul unor mandate europene de arestare succesive, predarea ulterioară a acestei persoane unui alt stat membru decât cel care a predat-o în ultimul rând este condiționată numai de consimțământul statului membru care a efectuat această din urmă predare.

      (1)  JO C 184, 23.6.2012.


title: Cauza T-402/10: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2010 — Villeroy & Boch — Belgia/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/53

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2010 — Villeroy & Boch — Belgia/Comisia
   (Cauza T-402/10)
   ()
   2010/C 301/85
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Villeroy & Boch — Belgia (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: O. Brouwer și J. Blockx, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate, în măsura în care privește Villeroy & Boch Belgia N.V./S.A;

               —

               în subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantei;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei C(2010) 4185 final a Comisiei Europene din 23 iunie 2010, adoptată în cazul COMP/39092 — Badezimmeraussstattungen, referitoare la încălcarea articolului 101 alineatul (1) TFUE pe piața robinetelor, a capetelor de duș și a produselor ceramice.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă șapte motive:

               —

               Încălcarea articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, precum și a unei jurisprudențe constante, în măsura în care Comisia a reținut în mod incorect ipoteza unei infracțiuni unice și continue;

               —

               încălcarea obligației de motivare care decurge din articolul 296 alineatul (2) TFUE, ca urmare a unei motivări insuficiente și inoperante în ceea ce privește aprecierea încălcării drept unică și continuă;

               —

               încălcarea obligației de motivare în ceea ce privește pretinsa participare a reclamantei la încălcarea care îi este imputată cu privire la piața belgiană și lipsa unor probe cu privire la participarea reclamantei la această încălcare pe piața belgiană;

               —

               încălcarea principiului nulla poena sine lege prevăzut la articolul 49 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a principiului proporționalității pedepselor în raport cu vinovăția, prevăzut la articolul 49 alineatul (3) coroborat cu articolul 48 alineatul (1) din carta menționată, și a articolului 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, prin faptul că s-a apreciat că reclamanta și societatea-mamă răspund în solidar pentru amenda impusă;

               —

               stabilirea incorectă a cuantumului amenzii, având în vedere că aceasta a privit cifra de afaceri, fără a se raporta la încălcarea imputată;

               —

               contrar articolului 41 din cartă, nu s-a acordat o reducere a amenzii ca urmare a duratei disproporționat de lungi a procedurii;

               —

               încălcarea articolului 23 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003, ca urmare a cuantumului incorect al amenzii aplicate, în ceea ce privește gravitatea încălcării și stabilirea incorectă a „factorului de descurajare”, și disproporția în termeni absoluți a cuantumului amenzii.


title: Cauza C-186/05: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 4 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Monopol național de vânzare cu amănuntul a băuturilor alcoolice — Interzicerea importului de către particulari)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/4

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 4 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-186/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Monopol național de vânzare cu amănuntul a băuturilor alcoolice - Interzicerea importului de către particulari)
   (2007/C 297/05)
   Limba de procedură: suedeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Ström van Lier și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentant: K. Wistrand, agent)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Republica Finlanda (reprezentant: E. Bygglin, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 28 CE și 30 CE — Legislație națională privind un monopol național de vânzare cu amănuntul a băuturilor alcoolice care interzice importul direct de astfel de băuturi de către particulari
   Dispozitivul

               1)

               Prin interzicerea importului de băuturi alcoolice de către particulari, acționând prin intermediari independenți sau transportatori profesioniști care ar fi desemnați de aceștia, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 CE, fără ca această interdicție să poată fi considerată ca justificată în temeiul articolului 30 CE.

               2)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 9.7.2005.


title: Cauza T-811/16: Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2016 – Di Bernardo/Comisia

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/49

         Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2016 – Di Bernardo/Comisia
   (Cauza T-811/16)
   (2017/C 030/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Danilo Di Bernardo (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:
   să declare și să hotărască:

               —

               anulează decizia din 10 august 2016 prin care comisia de evaluare din cadrul concursului EPSO/AST-SC/03/15 l-a exclus pe reclamant din concursul menționat;

               —

               în orice caz, obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe diferite erori vădite de apreciere săvârșite de comisie în cadrul evaluării experienței profesionale a reclamantului.

               2.

               Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, întemeiat pe motivarea insuficientă a deciziei atacate și pe lipsa comunicării către reclamant a criteriilor de selecție stabilite de juriul de concurs.


title: Cauza T-405/13: Acțiune introdusă la 8 august 2013 — Comptoir d'Épicure/OAPI — A Rosa Akademie (da rosa)

text:
               28.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 284/4

         Acțiune introdusă la 8 august 2013 — Comptoir d'Épicure/OAPI — A Rosa Akademie (da rosa)
   (Cauza T-405/13)
   2013/C 284/06
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Le Comptoir d'Épicure (Paris, Franța) (reprezentant: S. Arnaud, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: A-Rosa Akademie GmbH (Rostock, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 22 mai 2013 în cauza R 1195/2012-5;

               —

               obligarea OAPI și a A-Rosa Akademie GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: înregistrarea internațională desemnând Uniunea Europeană a mărcii figurative care include elementele verbale „da rosa” pentru produse și servicii din clasele 29, 30 și 43 — înregistrarea internațională nr. 1 047 095 desemnând Uniunea Europeană

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: A-Rosa Akademie GmbH

      Marca sau semnul invocat: mărcile verbale comunitară, națională și internațională „aROSA” și mărcile figurative națională și internațională care includ elementele verbale „aROSA Lust auf Schiff”

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate:

               —

               primul motiv întemeiat pe caracterul contradictoriu al motivelor, în subsidiar pe un abuz de putere;

               —

               al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 5, 34 alineatul (1) și 35 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009, a normei 22 din Regulamentul nr. 2868/95 și a articolului 78 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiilor generale de drept, a ierarhiei normelor și pe o eroare vădită de apreciere;

               —

               al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 6 din Convenția Europeană a Drepturilor Omului și a articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009 și a normei 22 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               al șaptelea motiv întemeiat pe o eroare vădită privind publicul relevant și aprecierea semnelor;

               —

               al optulea motiv: caracterul distinctiv al mărcii anterioare din clasele 39, 43 și 44.


title: Cauza C-272/09 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 decembrie 2011 — KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA/Comisia Europeană (Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața tuburilor industriale din cupru — Amenzi — Dimensiunea pieței, durata încălcării și cooperarea care pot fi luate în considerare — Cale de atac judiciară efectivă)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 decembrie 2011 — KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-272/09 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața tuburilor industriale din cupru - Amenzi - Dimensiunea pieței, durata încălcării și cooperarea care pot fi luate în considerare - Cale de atac judiciară efectivă)
   2012/C 32/06
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: KME Germany AG, fostă KM Europa Metal AG, KME France SAS, fostă Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, fostă Europa Metalli SpA (reprezentanți: M. Siragusa, avvocato, A. Winckler, avocat, G. Rizza, avvocato, T. Graf, advokat, M. Piergiovanni, avvocato)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Gippini Fournier și J. Bourke, agenți, C. Thomas, solicitor)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) din 6 mai 2009, KME Germany și alții/Comisia (T-127/04) prin care Tribunalul a respins o acțiune prin care se solicita reducerea amenzii aplicate reclamantelor prin Decizia 2004/421/CE a Comisiei din 16 decembrie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul SEE (Cazul COMP/E-1/38.240 tuburi industriale) (JO L 125, p. 50) — Fixarea prețurilor și împărțirea piețelor — Impact concret asupra pieței — Linii directoare pentru calculul cuantumului amenzii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă KME Germany AG, KME France SAS și KME Italy SpA la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza T-303/94: Ordonanța Tribunalului din 4 martie 2010 — de Jong/Consiliul și Comisia

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/50

         Ordonanța Tribunalului din 4 martie 2010 — de Jong/Consiliul și Comisia
   (Cauza T-303/94)
   2010/C 134/80

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.


title: Cauza C-453/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Okresný súd Prešov — Slovacia) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. s r.o. (Protecția consumatorilor — Contract de credit de consum — Menționarea eronată a dobânzii anuale efective — Efectele practicilor comerciale neloiale și ale clauzelor abuzive asupra validității globale a contractului)

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 15 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Okresný súd Prešov — Slovacia) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. s r.o.
   (Cauza C-453/10) (1)

   (Protecția consumatorilor - Contract de credit de consum - Menționarea eronată a dobânzii anuale efective - Efectele practicilor comerciale neloiale și ale clauzelor abuzive asupra validității globale a contractului)
   2012/C 133/11
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Okresný súd Prešov

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Jana Pereničová, Vladislav Perenič

      Pârâtă: S.O.S. financ, spol. s r.o.

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Okresný súd Prešov — Interpretarea articolului 4 alineatul (1) și a articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273), precum și a Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260) — Contract de credit pentru consum în care se prevede o așa-numită dobândă cămătărească — Incidența practicilor comerciale neloiale și a clauzelor abuzive asupra validității globale a contractului

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că, la aprecierea aspectului dacă un contract încheiat cu un consumator de către un comerciant și care conține una sau mai multe clauze abuzive poate continua să existe fără clauzele menționate, instanța sesizată nu poate să se întemeieze numai pe caracterul posibil avantajos pentru una dintre părți, în speță consumatorul, al anulării respectivului contract în întregime. Cu toate acestea, directiva menționată nu se opune ca un stat membru să prevadă, cu respectarea dreptului Uniunii, că un contract încheiat cu un consumator de către un comerciant și care conține una sau mai multe clauze abuzive este nul în întregime atunci când se dovedește că aceasta asigură o protecție mai bună a consumatorului.

               2.

               O practică comercială, precum cea în cauză în acțiunea principală, care constă în menționarea într-un contract de credit a unei dobânzi anuale efective mai mici decât cea reală trebuie calificată drept „înșelătoare” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”), întrucât determină sau poate determina consumatorul mediu să ia o decizie comercială pe care nu ar fi luat-o în altă situație. Este de competența instanței naționale să verifice dacă aceasta este situația în acțiunea principală. Constatarea caracterului neloial al unei asemenea practici comerciale reprezintă un element printre altele pe care instanța competentă poate să își întemeieze aprecierea, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Directiva 93/13, în privința caracterului abuziv al clauzelor contractului referitoare la costul împrumutului acordat consumatorului. Cu toate acestea, o asemenea constatare nu are efecte directe în ceea ce privește aprecierea, în raport cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, a validității contractului de credit încheiat.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-345/12: Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/26

         Acțiune introdusă la 19 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-345/12)
   2012/C 287/50
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Montaguti și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a prevăzut obligația de punere la dispoziție a unui certificat de performanță energetică în cazul vânzării sau a închirierii unui imobil în conformitate cu condițiile prevăzute la articolele 7 și 10 din Directiva 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor (1), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile întemeiate pe articolul 7 alineatele (1) și (2) și pe articolul 10 din directiva menționată coroborate cu articolul 29 din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor (2);

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a notificat toate măsurile de transpunere a articolului 9 din Directiva 2002/91 CE, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile întemeiate pe articolul 15 alineatul (1) din directiva menționată corobortate cu articolul 29 din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2002/91/CE a expirat la 4 ianuarie 2006. Perioada de transpunere a articolelor 7-9 din directiva menționată a expirat la 4 ianuarie 2009, iar potrivit Comisiei, articolul 28 din Directiva 2010/31/UE, care permite statelor membre să amâne aplicarea cerinței de a pune în aplicare certificatele de performanță energetică nu include certificatele eliberate deja sau care urmează a fi eliberate în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Directiva 2009/91/CE.
   La data introducerii prezentei acțiuni, pârâta nu adoptase încă toate măsurile necesare pentru implementarea directivei menționate.

      (1)  JO L 65, p. 1.

      (2)  JO L 153, p. 13.


title: Cauza F-109/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 noiembrie 2007 — Dittert/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Promovare — Puncte de prioritate — Dosar personal incomplet — Omiterea punctelor de prioritate din dosarul informatic de promovare numit Sysper 2 — Incident tehnic — Comitetul de promovare A* — Atribuirea unui număr de puncte inferior propunerii ierarhiei)

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/31

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 noiembrie 2007 — Dittert/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-109/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Puncte de prioritate - Dosar personal incomplet - Omiterea punctelor de prioritate din dosarul informatic de promovare numit „Sysper 2’ - Incident tehnic - Comitetul de promovare A* - Atribuirea unui număr de puncte inferior propunerii ierarhiei)
   (2008/C 8/54)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Daniel Dittert (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: B. Cortese și C. Cortese, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Berscheid și K. Herrmann, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei AIPN de a atribui reclamantului, funcționar al Comisiei care a fost omis din greșeală de pe listele de promovare ale Direcției sale Generale, un număr de puncte de prioritate inferior celui dorit de aceasta din urmă și insuficient pentru a permite promovarea sa în temeiul exercițiului de promovare pentru anul 2005.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Comisiei Comunităților Europene prin care se atribuie domnului Dittert un număr de puncte de prioritate insuficient pentru a fi promovat în temeiul exercițiului de promovare pentru anul 2005.

               2)

               Anulează decizia Comisiei Comunităților Europene prin care se stabilește lista funcționarilor promovați în cadrul exercițiului de promovare pentru anul 2005, publicată în Informations administratives nr. 85-2005 din 23 noiembrie 2005, în măsura în care aceasta nu conține numele domnului Dittert.

               3)

               Comisia Comunităților Europene suportă cheltuielile de judecată ale domnului Dittert, precum și propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 281, 18.11.2006, p. 47.


title: Cauza C-441/09: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/27

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-441/09)
   2010/C 24/50
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Triantafyllou și B.-R. Killmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin aplicarea unei cote reduse livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare a anumitor animale vii, în special cai, care nu sunt utilizate în prepararea alimentelor destinate consumului uman sau animal, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 96 și 98, coroborate cu anexa III, din Directiva privind taxa pe valoarea adăugată (1);

               —

               obligarea Republicii Austria la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că legislația austriacă privind impozitele pe cifra de afaceri încalcă articolele 96 și 98, coroborate cu anexa III, din Directiva privind taxa pe valoarea adăugată prin faptul că prevede aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată inclusiv livrării anumitor animale vii (în special cai), în situațiile în care aceste animale nu sunt utilizate în producerea alimentelor destinate consumului uman.
   Noțiunea „animale vii” prevăzută la punctul 1 al anexei III la Directiva privind taxa pe valoarea adăugată nu este o categorie independentă, ci cuprinde doar anumite animale care sunt utilizate în mod obișnuit ca alimente destinate consumului uman și animal. Această interpretare este susținută de versiunile spaniolă, franceză, engleză, italiană, olandeză, portugheză și suedeză ale acestei dispoziții. În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, caracterul de excepție al acestei dispoziții este de strictă interpretare.
   În mod specific, în cazul animalelor care aparțin familiei ecvideelor, este evidentă utilizarea acestora în activități de muncă și de echitație (nefiind destinate consumului uman sau animal).

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-150/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) la 29 martie 2010 — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/21

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) la 29 martie 2010 — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA
      (Cauza C-150/10)
      (2010/C 161/30)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance de Bruxelles

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamant: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

         Pârâtă: Beneo Orafti SA

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Cotele tranzitorii atribuite unei întreprinderi producătoare de zahăr pe baza articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 493/2006 al Comisiei (1) sunt scutite de regimul temporar de restructurare stabilit prin Regulamentul (CE) nr. 320/2006 al Consiliului (2) și prin Regulamentul (CE) nr. 968/2006 al Comisiei (3) de stabilire a măsurilor de aplicare, dat fiind faptul că aceste cote:

                              a)

                              nu se supun plății valorii temporare de restructurare;

                              b)

                              nu beneficiază de plata ajutoarelor de restructurare și

                              c)

                              nu sunt cote în sensul Regulamentului (CE) nr. 320/2006 al Consiliului astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 6 din acest regulament?

                  2.

                  Chiar dacă răspunsul la întrebarea precedentă este negativ, cotele tranzitorii sunt cote complete, independente de cotele de bază obișnuite, dat fiind faptul că:

                              a)

                              cotele tranzitorii sunt atribuite pe baza articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 493/2006 al Comisiei, iar nu pe baza articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului (4).

                              b)

                              criteriile de atribuire ale cotelor tranzitorii sunt diferite de criteriile de atribuire ale cotelor de bază obișnuite și

                              c)

                              cotele tranzitorii sunt măsuri tranzitorii destinate să faciliteze tranziția de la fostul regim al pieței zahărului către noul regim al acestei piețe a Comunității și, în consecință, nu se aplică, în principiu, decât pentru anii de comercializare 2006-2007?

                  3.

                  Dacă răspunsul la una dintre cele două întrebări precedente (sau la amândouă) este afirmativ, o întreprindere producătoare de zahăr care a solicitat ajutor de restructurare pentru anii de comercializare 2006-2007 în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul nr. 320/2006 al Consiliului are dreptul de a beneficia de o cotă tranzitorie atribuită pentru anii de comercializare 2006-2007 în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 493/2006?

                  4.

                  Dacă răspunsul la întrebarea precedentă este negativ, sancțiunea aplicată poate consta [într]-o recuperare a părții din ajutorul de restructurare acordat și o recuperare a cotei tranzitorii? Cum trebuie calculată valoarea recuperării prevăzută la articolul 26 alineatul (1) și sancțiunea prevăzută la articolul 27 din Regulamentul nr. 968 al Comisiei în cazul în care o întreprindere producătoare de zahăr a primit un ajutor de restructurare (pentru anii de comercializare 2006-2007) și și-a utilizat cota tranzitorie (pentru care nu a fost acordat niciun ajutor de restructurare)? Calculul acestei valori și al acestei sancțiuni trebuie să ia în considerare toate sau o parte din elementele următoare:

                              a)

                              costurile suportate de întreprinderea producătoare de zahăr respectivă pentru dezafectarea instalațiilor sale de producție?

                              b)

                              pierderile suportate de întreprinderea producătoare de zahăr respectivă ca urmare a renunțării sale la cota de bază obișnuită?

                              c)

                              faptul că cota tranzitorie este o măsură punctuală și tranzitorie care permite doar producția pentru anii de comercializare 2006-2007, dar care nu se aplică altor ani de comercializare (cu excepția cotei tranzitorii de zahăr)?

                              d)

                              calculul unei valori a recuperării care nu ia în considerare elementele menționate la literele a)-c) de mai sus constituie o încălcare a principiului proporționalității?

                  5)

                  Făcând abstracție de întrebările precedente, când își produc efectele angajamentele asumate în temeiul unui plan de restructurare, cu alte cuvinte când devin obligatorii pentru solicitant?

                              a)

                              la începutul anului de comercializare pentru care solicitantul a prezentat cererea sa de acordare a ajutorului de restructurare?

                              b)

                              cu ocazia prezentării cererii către autoritatea națională competentă?

                              c)

                              cu ocazia notificării de către autoritatea națională competentă a împrejurării că cererea este considerată completă?

                              d)

                              cu ocazia notificării de către autoritatea națională competentă a împrejurării că cererea este considerată admisibilă pentru acordarea unui ajutor de restructurare?

                              e)

                              cu ocazia notificării de către autoritatea națională competentă a deciziei sale de acordare a unui ajutor de restructurare?

                  6)

                  Dacă răspunsul la una dintre întrebările [1 și 2] (sau la ambele) este afirmativ, o întreprindere producătoare de zahăr căreia i-a fost atribuită o cotă tranzitorie pentru anii de comercializare 2006-2007 este autorizată să facă uz de această cotă pe parcursul anilor de comercializare chiar dacă acestei întreprinderi i s-a acordat un ajutor de restructurare în raport cu cota sa de bază obișnuită începând cu anii de comercializare 2006-2007?

                  7)

                  Dacă răspunsul la întrebările [1, 2 și 6] este negativ, o autoritate națională competentă a unui stat membru, în caz de nerespectare a angajamentelor asumate în cadrul planului de restructurare este autorizată să cumuleze recuperarea ajutorului de restructurare cu sancțiunea în conformitate cu articolele 26 și 27 din Regulamentul (CE) nr. 968/2006 al Comisiei cu impunerea unei prelevări asupra excedentului în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 967/2006 al Comisiei (5) sau acest cumul de sancțiuni încalcă principiile „non bis in idem”, al proporționalității și al nediscriminării?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 493/2006 al Comisiei din 27 martie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii în cadrul reformei organizării comune a pieței în sectorul zahărului și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1265/2001 și (CE) nr. 314/2002 (JO L 89, p. 11, Ediție specială 03/vol. 71, p. 94).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 320/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 58, p. 42, Ediție specială 03/vol. 70, p. 118).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 968/2006 al Comisiei din 27 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 320/2006 al Consiliului de instituire a unui regim temporar de restructurare a industriei zahărului în Comunitatea Europeană (JO L 176, p. 32, Ediție specială 03/vol. 73, p. 52).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 58, p. 1, Ediție specială 03/vol. 70, p. 77).

         (5)  Regulamentul (CE) nr. 967/2006 al Comisiei din 29 iunie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 318/2006 al Consiliului privind producția peste cotă în sectorul zahărului (JO L 176, p. 22, Ediție specială 03/vol. 73, p. 42)


title: Cauza C-549/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Italia) la 31 octombrie 2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano/Palais Kaiserkron Srl

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Italia) la 31 octombrie 2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano/Palais Kaiserkron Srl
   (Cauza C-549/16)
   (2017/C 030/23)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano

      Intimată: Palais Kaiserkron Srl

      Întrebarea preliminară

   Articolul 401 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretat în sensul că taxa pe valoarea adăugată și taxa de înregistrare [aplicate contractelor de locațiune de active de exploatare prevăzute la articolul 40 din Decretul Președintelui Republicii nr. 131 din 26 aprilie 1986 și la articolul 5 alineatul 1 litera a-bis) din partea întâi a tarifului anexat la același decret] pot fi colectate în mod cumulativ sau în sensul că acest din urmă impozit are caracter de taxă pe cifra de afaceri?

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-582/13 P: Recurs introdus la 15 noiembrie 2013 de Intra-Presse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 septembrie 2013 în cauza T-437/11, Golden Balls Ltd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/9

         Recurs introdus la 15 noiembrie 2013 de Intra-Presse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 16 septembrie 2013 în cauza T-437/11, Golden Balls Ltd/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-582/13 P)
   2014/C 24/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Intra-Presse (reprezentanți: P. Péters, advocaat, T. de Haan, avocat, M. Laborde, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Golden Balls Ltd

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Curții de Justiție a Uniunii Europene din 16 septembrie 2013 în cauza T-437/11;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru a se pronunța cu privire la acțiunea introdusă de Intra-Presse în temeiul articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 (1),

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta susține că hotărârea atacată ar trebui anulată pentru următoarele motive:
   În primul rând, Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 atunci când a definit publicul relevant și atunci când a apreciat gradul de similitudine conceptuală dintre mărci adăugând cerința unui „proces de traducere intelectuală”, a unui „început de traducere” sau a unei „traduceri anterioare”. În al doilea rând, Tribunalul a încălcat articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 prin faptul că nu a efectuat o apreciere globală și nu a analizat relevanța notorietății mărcii anterioare a recurentei și existența unei posibile legături.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza C-645/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 3 decembrie 2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde/Freistaat Bayern

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Germania) la 3 decembrie 2015 – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde/Freistaat Bayern
   (Cauza C-645/15)
   (2016/C 090/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanţi: Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde

      Pârât: Freistaat Bayern

      Întrebările preliminare

               1)

               Punctul 7 litera (c) din Anexa I la Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (Directiva EEM) (1) trebuie interpretat în sensul că reglementarea include lărgirea șoselelor existente cu patru sau mai multe benzi?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Punctul 7 litera (c) din Anexa I la Directiva EEM are caracter de lege specială în raport cu punctul 7 litera (b) din Anexa I la Directiva EEM și trebuie astfel aplicat cu prioritate?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima sau la a doua întrebare:
               Noțiunea „drum expres” de la punctul 7 litera (b) din Anexa I la Directiva EEM presupune că porțiunea determinantă a unei șosele este un drum internațional în sensul Acordului European asupra marilor drumuri de circulaţie internațională?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la prima, a doua sau la a treia întrebare:
               Noțiunea „construire” de la punctul 7 litera (b) din Anexa I la Directiva EEM trebuie aplicată în cazul lărgirii unei șosele, atunci când ruta șoselei existente nu este modificată în mod esențial?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare:
               Noțiunea „construire” de la punctul 7 litera (b) din Anexa I la Directiva EEM presupune că porțiunea respectivă de șosea trebuie să se întindă pe o lungime minimă? În caz afirmativ, trebuie să se ia în considerare o porțiune continuă de șosea? În caz afirmativ, lungimea minimă continuă este mai mare de 2,6 km sau – în cazul în care trebuie însumate lungimile mai multor porțiuni continue de șosea – mai mare de 4,4 kilometri?

               6)

               În cazul unui răspuns negativ la a cincea întrebare:
               Punctul 7 litera (b) a doua variantă din Anexa I la Directiva EEM (Construirea de drumuri expres) se aplică unei măsuri de lărgire a unei șosele în cadrul unei zone construite în sensul Acordului European asupra marilor drumuri de circulaţie internațională?

      (1)  JO L 26, p. 1.


title: Cauza T-57/09: Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — Alfastar Benelux/Consiliul ( „Contracte de achiziții publice de servicii — Procedură de cerere de ofertă — Prestare de servicii privind întreținerea tehnică și servicii de asistență și de intervenție la fața locului pentru calculatoarele personale, imprimantele și perifericele Secretariatului General al Consiliului — Respingerea ofertei unui ofertant — Obligația de motivare” )

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/16

         Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2011 — Alfastar Benelux/Consiliul
   (Cauza T-57/09) (1)

   (Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Prestare de servicii privind întreținerea tehnică și servicii de asistență și de intervenție la fața locului pentru calculatoarele personale, imprimantele și perifericele Secretariatului General al Consiliului - Respingerea ofertei unui ofertant - Obligația de motivare)
   2011/C 355/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Alfastar Benelux (Ixelles, Belgia) (reprezentant: N. Keramidas, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Balta, M. Vitsentzatos și M. Robert, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei Consiliului din 1 decembrie 2008 de respingere a ofertei prezentate de grupul de întreprinderi Alfastar-Siemens, compus din Alfastar Benelux și din Siemens IT Solutions and Services SA, în cadrul procedurii de cerere de ofertă UCA/218/07 privind întreținerea tehnică și serviciile de asistență și de intervenție la fața locului pentru calculatoarele personale, imprimantele și perifericele Secretariatului General al Consiliului (JO 2008/S 91-122796) și de atribuire a contractului unui alt ofertant și, pe de altă parte, o cerere în despăgubire

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Consiliului din 1 decembrie 2008 de respingere a ofertei prezentate de grupul de întreprinderi compus din Alfastar Benelux și din Siemens IT Solutions and Services SA, în cadrul procedurii de cerere de ofertă UCA/218/07 privind întreținerea tehnică și serviciile de asistență și de intervenție la fața locului pentru calculatoarele personale, imprimantele și perifericele Secretariatului General al Consiliului și de atribuire a contractului unui alt ofertant.

               2.

               Respinge cererea în despăgubire.

               3.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza T-291/12: Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2014 – Deutsche Bank/OAPI (Passion to Perform) ( „Marcă comunitară  — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană  — Marca verbală Passion to Perform  — Marcă constituită dintr-un slogan publicitar  — Motive absolute de refuz  — Lipsa caracterului distinctiv  — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009  — Egalitate de tratament” )

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/33

         Hotărârea Tribunalului din 25 martie 2014 – Deutsche Bank/OAPI (Passion to Perform)
   (Cauza T-291/12) (1)

   ((„Marcă comunitară - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca verbală Passion to Perform - Marcă constituită dintr-un slogan publicitar - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Egalitate de tratament”))
   2014/C 142/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Bank AG (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: R. Lange, T. Götting și G. Hild, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. Harrington, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 24 aprilie 2012 (cauza R 2233/2011-4) privind cerere de înregistrare a semnului verbal Passion to Perform ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Deutsche Bank AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 273, 8.9.2012.


title: Cauza T-654/14: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2014 – Revolution/OAPI (REVOLUTION)

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/21

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2014 – Revolution/OAPI (REVOLUTION)
   (Cauza T-654/14)
   2014/C 388/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Revolution LLC (Washington, Statele Unite) (reprezentanți: P. Roncaglia, F. Rossi și N. Parrotta, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 iunie 2014 pronunţată în cauza R 2143/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „REVOLUTION” pentru servicii din clasa 36 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 1 8 15  297.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) şi a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-140/13: Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014  – Netherlands Maritime Technology Association/Comisia ( „Ajutoare de stat — Sistemul spaniol de amortizare anticipată a costului anumitor active dobândite în leasing — Decizie prin care se constată inexistența ajutorului de stat — Lipsa inițierii procedurii oficiale de investigare — Dificultăți grave — Circumstanțe și durata examinării preliminare — Caracter insuficient și incomplet al examinării” )

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/34

         Hotărârea Tribunalului din 9 decembrie 2014 – Netherlands Maritime Technology Association/Comisia
   (Cauza T-140/13) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Sistemul spaniol de amortizare anticipată a costului anumitor active dobândite în leasing - Decizie prin care se constată inexistența ajutorului de stat - Lipsa inițierii procedurii oficiale de investigare - Dificultăți grave - Circumstanțe și durata examinării preliminare - Caracter insuficient și incomplet al examinării”))
   (2015/C 034/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Netherlands Maritime Technology Association, fostă Scheepsbouw Nederland (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: K. Struckmann, avocat, și G. Forwood, barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Afonso, L. Flynn și P. Němečková, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentanţi: N. Díaz Abad și A. Sampol Pucurull, abogados del Estado)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 20 noiembrie 2012 referitoare la ajutorul de stat SA.34736 (12/N) privind punerea în aplicare de către Regatul Spaniei a unui sistem fiscal care permite amortizarea anticipată a anumitor active dobândite prin intermediul unui leasing.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca nefondată.

               2)

               Obligă Netherlands Maritime Technology Association să suporte propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 147, 25.5.2013.


title: Cauza C-564/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 noiembrie 2011 — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia și alții/Comune di Pavia

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 9 noiembrie 2011 — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia și alții/Comune di Pavia
   (Cauza C-564/11)
   2012/C 73/25
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Brescia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Como, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Cremona, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecco, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lodi, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Milano, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pavia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Varese

      Pârâtă: Comune di Pavia

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1) și, în special, articolul 1 alineatul (2) literele (a) și (d), articolul 2, articolul 28 și categoriile 8 și 12 din anexa II se opun unei reglementări naționale care permite încheierea unor acorduri scrise între două autorități contractante pentru realizarea unui studiu și a unei consultanțe tehnico-științifice în vederea redactării actelor constitutive ale planului de amenajare teritorială comunal, astfel cum sunt acestea prevăzute de reglementarea sectorială națională și regională, contraprestația aferentă neavând în esență caracter remunerativ, în condițiile în care autoritatea responsabilă de executarea misiunii poate avea calitatea de operator economic?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza C-546/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 26 octombrie 2011 — Dansk Jurist- og Økonomforbund, în calitate de mandatară a domnului Erik Toftgaard/Indenrigs- og Sundhedsministeriet

text:
               14.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Højesteret (Danemarca) la 26 octombrie 2011 — Dansk Jurist- og Økonomforbund, în calitate de mandatară a domnului Erik Toftgaard/Indenrigs- og Sundhedsministeriet
   (Cauza C-546/11)
   2012/C 13/12
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Højesteret

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Dansk Jurist- og Økonomforbund, în calitate de mandatară a domnului Erik Toftgaard

      Pârât: Indenrigs- og Sundhedsministeriet

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind încadrarea în muncă (1) trebuie interpretat în sensul că statele membre pot să prevadă că stabilirea unor limite de vârstă pentru aderarea sau admiterea la prestațiile acordate în cadrul regimurilor profesionale de securitate socială nu constituie discriminare în măsura în care aceste regimuri de securitate socială implică prestații de pensie sau de invaliditate?

               2.

               Articolul 6 alineatul (2) trebuie interpretat în sensul că posibilitatea de stabilire a unor limite de vârstă privește numai cazul aderării la regimul respectiv sau trebuie interpretat în sensul că posibilitatea de stabilire a unor limite de vârstă privește și dreptul de a beneficia de prestații în temeiul acestui regim?

               3.

               Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ:
               Expresia „regimuri profesionale de securitate socială” utilizată la articolul 6 alineatul (2) poate include un regim precum „rådighedsløn” (indemnizații de disponibilitate), astfel cum este acesta menționat la articolul 32 alineatul (1) din Legea daneză privind funcționarii publici (Tjenestemandslov), conform căruia funcționarul public are posibilitatea, ca măsură specială de protecție în caz de concediere în urma desființării postului său, să își păstreze salariul curent pentru o perioadă de trei ani și să continue să beneficieze de luarea în considerare a acestei perioade ca ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii, cu condiția ca acest funcționar public să rămână disponibil pentru a fi afectat într-un alt post adecvat?

               4.

               Articolul 6 alineatul (1) din Directiva privind încadrarea în muncă trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale precum articolul 32 alineatul (4) punctul 2 din Tjenestemandslov, care prevede că salariul de disponibilitate nu se plătește funcționarului public al cărui post a fost desființat și care a împlinit vârsta de la care poate primi pensie de stat pentru limită de vârstă?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza T-138/10: Acțiune introdusă la 24 martie 2010 — Spania/Comisia

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/47

         Acțiune introdusă la 24 martie 2010 — Spania/Comisia
   (Cauza T-138/10)
   2010/C 134/77
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: J. Rodriguez Cárcamo)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei C(2010) 337 final a Comisiei din 28 ianuarie 2010 de reducere a ajutorului acordat în temeiul Deciziei C(1994) 3043/6 — FEDR nr. 94.11.09.011. prin Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDR) în favoarea programului operațional „Comunidad Valenciana”, care se înscrie în obiectivul 1 (1994-1999), în Spania, și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin Decizia nr. C(94) 30436 din 25 noiembrie 1994, Comisia a acordat un ajutor prin Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDR) în favoarea unui program operațional în regiunea Valencia, care se înscria în cadrul comunitar de sprijin pentru intervențiile structurale comunitare în regiunile Spaniei vizate de obiectivul nr. 1 pentru perioada 1994-1999, pentru o valoare maximă în sarcina FEDR de 1 207 941 000 ecu. Prin decizia atacată prin prezenta acțiune se arată că în 23 din cele 38 de proiecte în cauză s-au produs neregularități și se reduce ajutorul acordat inițial cu 115 612 377,25 euro.
   În susținerea cererii sale, reclamantul invocă următoarele motive:

               —

               încălcarea articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 (1) prin folosirea metodei extrapolării în decizia atacată, având în vedere că articolul menționat nu prevede posibilitatea de a extrapola neregularitățile constatate în acțiuni concrete în privința tuturor acțiunilor cuprinse în programele operaționale finanțate prin FEDR. Potrivit statului reclamant, corecția aplicată de Comisie în decizia atacată nu are temei juridic, întrucât Orientările Comisiei din 15 octombrie 1997 referitoare la corecțiile financiare nete în cadrul aplicării articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului nu pot să producă efecte juridice față de statele membre, potrivit Hotărârii Curții din 6 aprilie 2000, Spania/Comisia, C-443/97 (2), și întrucât articolul 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 nu se referă decât la reducerea ajutoarelor a căror examinare a confirmat existența unei neregularități, principiu care este încălcat prin aplicarea de corecții prin extrapolare.

               —

               în subsidiar, încălcarea articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 coroborat cu actualul articol 4 alineatul (3) TUE (principiul cooperării loiale) prin aplicarea corecției prin extrapolare fără a se fi constatat o neregularitate în sistemul de gestiune, de control sau de audit în ceea ce privește contractele modificate, în măsura în care organele de gestiune au aplicat legislația spaniolă care nu a fost declarată contrară dreptului Uniuni Europene de către Curte. Regatul Spaniei consideră că respectarea de către autoritățile de gestiune a dreptului național, deși poate determina constatarea de către Comisie a existenței de neregularități sau de încălcări concrete ale dreptului Uniunii Europene, nu poate servi drept temei pentru o extrapolare pentru ineficiența sistemului de gestiune în măsura în care legea pe care o aplică aceste organe nu a fost declarată contrară dreptului Uniunii Europene de către Curte, și în măsura în care Comisia nu a introdus în fața acesteia din urmă o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva statului membru în temeiul articolului 258 din TFUE.

               —

               în subsidiar, încălcarea articolului 24 din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 prin lipsa caracterului reprezentativ al eșantionului utilizat pentru aplicarea corecției financiare prin extrapolare. Comisia a constituit eșantionul pentru aplicarea extrapolării cu un număr foarte redus de proiecte (38 din 7 862), fără a lua în considerare toate axele programului operațional, incluzând cheltuieli retrase în prealabil de autoritățile spaniole, pornind de la cheltuielile declarate, iar nu de la ajutorul acordat și prin intermediul aplicării unui program informatic care oferea un nivel de încredere mai mic de 85 %. Având în vedere aceste argumente, Regatul Spaniei arată că eșantionul nu întrunește condițiile de reprezentare necesare pentru a servi drept temei pentru o extrapolare.

               —

               prescripția acțiunilor în temeiul articolului 3 din Regulamentul CE, Euratom 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995. În sfârșit, potrivit Regatului Spaniei, comunicarea existenței unor neregularități către autoritățile spaniole (care a avut loc în iulie 2004, fiind vorba în mare parte de cazuri de neregularități săvârșite în anii 1997, 1998 și 1999), trebuie să conducă la constatarea prescripției acestora, prin aplicarea termenului de patru ani prevăzut la articolul 3 din Regulamentul nr. 2988/95 (3).

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 privind coordonarea între intervențiile diferitelor fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).

      (2)  Rec., p. I-2415.

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliuluidin 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).