title: Notă de informare cu privire la efectuarea trimiterilor preliminare de către instanțele naționale

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/1

         Textul următor înlocuiește, ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, nota de informare publicată în JO C 143 din 11 iunie 2005, p. 1, și suplimentul la această notă publicat în JO C 64 din 8 martie 2008.

      NOTĂ DE INFORMARE

   cu privire la efectuarea trimiterilor preliminare de către instanțele naționale
   2009/C 297/01
   I.   Dispoziții generale

               1.

               Sistemul trimiterilor preliminare reprezintă un mecanism fundamental al dreptului Uniunii Europene, mecanism menit să confere instanțelor naționale mijloacele de a asigura o interpretare și o aplicare uniforme a acestui drept în toate statele membre.

               2.

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar cu privire la interpretarea dreptului Uniunii Europene și cu privire la validitatea actelor adoptate de instituțiile, organele, oficiile sau agențiile Uniunii. Această competență generală îi este conferită de articolul 19 alineatul (3) litera (b) din Tratatul privind Uniunea Europeană (JOUE 2008, C 115, p. 13, denumit în continuare „TUE”) și de articolul 267 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JOUE 2008, C 115, p. 47, denumit în continuare „TFUE”).

               3.

               Potrivit articolului 256 alineatul (3) din TFUE, Tribunalul are competența să judece trimiteri preliminare adresate în temeiul articolului 267, în domenii specifice stabilite de statut. Având în vedere că statutul nu a fost adaptat în această privință, Curtea de Justiție, denumită în continuare „Curtea”, este singura competentă să se pronunțe cu titlu preliminar.

               4.

               Chiar dacă articolul 267 TFUE conferă Curții o competență generală, diferite dispoziții prevăd totuși excepții sau restricții în ceea ce privește această competență. Este vorba în special despre articolele 275 și 276 TFUE, precum și de articolul 10 din Protocolul (nr. 36) privind dispozițiile tranzitorii la Tratatul de la Lisabona (JOUE 2008, C 115, p. 322).

               5.

               Întrucât procedura întrebărilor preliminare se bazează pe colaborarea dintre Curte și instanțele naționale, este util, pentru a asigura eficacitatea acestei proceduri, să se comunice instanțelor naționale informațiile care urmează.

               6.

               Aceste informații practice, lipsite de orice forță obligatorie, au drept scop să orienteze instanțele naționale cu privire la oportunitatea efectuării unei trimiteri preliminare și, dacă este cazul, să le ajute să formuleze și să prezinte întrebări Curții.

      Rolul Curții în cadrul procedurii întrebărilor preliminare

               7.

               În cadrul procedurii întrebărilor preliminare, rolul Curții este acela de a oferi o interpretare a dreptului Uniunii sau de a se pronunța cu privire la validitatea acestuia, și nu de a aplica acest drept la situația de fapt care face obiectul acțiunii principale, rol ce revine instanței naționale. Curtea nu este competentă să se pronunțe cu privire la problemele de fapt ivite în cadrul acțiunii principale și nici să soluționeze divergențele de opinii în interpretarea sau aplicarea normelor de drept național.

               8.

               Curtea se pronunță asupra interpretării sau validității dreptului Uniunii, încercând să ofere un răspuns util pentru soluționarea litigiului, însă instanța de trimitere este cea căreia îi revine sarcina de a trage concluziile adecvate din răspunsul Curții, înlăturând, dacă este cazul, aplicarea normei naționale în discuție.

      Decizia de a adresa o întrebare Curții

         Autorul întrebării

               9.

               În contextul articolului 267 TFUE, orice instanță a unui stat membru, în măsura în care trebuie să se pronunțe în cadrul unei proceduri menite să conducă la o hotărâre cu caracter jurisdicțional, poate, în principiu, să adreseze Curții o întrebare preliminară (1). Calitatea de instanță este interpretată de Curte ca o noțiune autonomă a dreptului Uniunii.

               10.

               Indiferent dacă părțile din acțiunea principală au solicitat sau nu au solicitat trimiterea preliminară, instanța națională este singura care poate avea inițiativa de a sesiza Curtea cu titlu preliminar.

         Trimiterea în vederea interpretării

               11.

               Orice instanță poate să adreseze Curții o întrebare referitoare la interpretarea unei norme a dreptului Uniunii în cazul în care apreciază că este necesar pentru soluționarea unei acțiuni cu care a fost sesizată.

               12.

               Cu toate acestea, o instanță ale cărei hotărâri nu pot face obiectul unei căi de atac interne este obligată, în principiu, să sesizeze Curtea cu o astfel de întrebare, cu excepția cazului în care există deja o jurisprudență în materia respectivă (iar în contextul eventual nou nu există nicio îndoială reală cu privire la posibilitatea de a aplica această jurisprudență) sau a cazului în care interpretarea corectă ce trebuie dată normei de drept în cauză este evidentă.

               13.

               Astfel, o instanță ale cărei hotărâri sunt susceptibile să facă obiectul unei căi de atac poate, în special în situația în care se consideră suficient de lămurită de jurisprudența Curții, să decidă ea însăși cu privire la interpretarea corectă a dreptului Uniunii și cu privire la aplicarea acestuia situației de fapt deduse judecății. Cu toate acestea, o trimitere preliminară se poate dovedi deosebit de utilă, într un stadiu corespunzător al procedurii, atunci când se ridică o nouă problemă de interpretare ce prezintă un interes general pentru aplicarea uniformă a dreptului Uniunii în toate statele membre sau atunci când jurisprudența existentă nu pare a fi aplicabilă unei noi situații de fapt.

               14.

               Instanței naționale îi revine sarcina de a arăta de ce interpretarea solicitată este necesară pentru soluționarea cauzei cu care a fost învestită.

         Trimiterea în vederea aprecierii validității

               15.

               Deși instanțele naționale au posibilitatea de a respinge motivele de invaliditate invocate în fața lor, doar Curtea este competentă să declare invalid un act al unei instituții, al unui organ, al unui oficiu sau al unei agenții a Uniunii.

               16.

               Orice instanță națională trebuie, așadar, să adreseze o întrebare Curții în situația în care are îndoieli cu privire la validitatea unui asemenea act, indicând motivele pentru care apreciază că actul menționat ar putea fi lovit de invaliditate.

               17.

               Cu toate acestea, atunci când există îndoieli serioase cu privire la validitatea unui act al unei instituții, al unui organ, al unui oficiu sau al unei agenții a Uniunii, pe care se întemeiază un act intern, instanța națională poate în mod excepțional să suspende temporar aplicarea acestuia din urmă sau să ia orice altă măsură provizorie în privința sa. În această situație, instanța națională este obligată să adreseze Curții întrebarea privind validitatea, indicând motivele pentru care apreciază că actul menționat nu este valid.

      Momentul în care poate fi adresată o întrebare preliminară

               18.

               Instanța națională poate adresa Curții o întrebare preliminară de îndată ce constată că, pentru a soluționa cauza cu care a fost învestită, este necesară o decizie asupra aspectului sau a aspectelor privind interpretarea sau validitatea; instanța națională este cea mai în măsură să aprecieze în ce etapă a procedurii este oportună adresarea unei asemenea întrebări.

               19.

               Cu toate acestea, este indicat ca decizia de a adresa o întrebare preliminară să intervină într o etapă a procedurii în care instanța de trimitere este în măsură a defini cadrul factual și juridic al problemei, astfel încât Curtea să dispună de toate elementele necesare pentru a verifica, dacă este cazul, aplicabilitatea dreptului Uniunii în litigiul principal. În vederea unei bune administrări a justiției, ar putea fi de asemenea util ca întrebarea preliminară să fie adresată în urma unei dezbateri contradictorii.

      Forma trimiterii preliminare

               20.

               Hotărârea prin care instanța națională adresează Curții o întrebare preliminară poate să îmbrace orice formă admisă de dreptul intern în materia incidentelor procedurale. Trebuie însă avut în vedere că acesta este documentul care stă la baza procedurii derulate în fața Curții și că aceasta din urmă trebuie să aibă la dispoziție elementele care să îi permită formularea unui răspuns util pentru instanța națională. Mai mult, cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este singurul act care se comunică persoanelor îndreptățite să depună observații în fața Curții – în special statele membre și instituțiile –, aceasta fiind, de asemenea, singurul act care face obiectul unei traduceri.

               21.

               Ținând seama de necesitatea traducerii cererii, se impune ca aceasta să fie redactată într o manieră simplă, clară și precisă, evitând detaliile inutile.

               22.

               Deseori, sunt suficiente cel mult 10 pagini pentru a expune în mod adecvat contextul formulării cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare. Păstrându și caracterul succint, decizia de trimitere trebuie totuși să fie suficient de completă și să conțină toate informațiile pertinente pentru a permite Curții, precum și subiectelor îndreptățite să formuleze observații să își facă o idee clară cu privire la cadrul factual și juridic al acțiunii principale. Decizia de trimitere trebuie, în special, să respecte următoarele cerințe:

                           —

                           să cuprindă o expunere succintă a obiectului litigiului, precum și a faptelor pertinente, astfel cum au fost constatate, sau, cel puțin, să prezinte ipotezele de fapt pe care se întemeiază întrebarea preliminară;

                           —

                           redea conținutul dispozițiilor de drept intern care ar putea fi aplicate și să identifice, dacă este cazul, jurisprudența națională pertinentă, indicând de fiecare dată referințele exacte (de exemplu, pagina unui jurnal oficial sau a unui anumit repertoriu de jurisprudență, eventual cu trimitere la site uri internet);

                           —

                           să identifice cu suficientă precizie dispozițiile dreptului Uniunii relevante în speță;

                           —

                           să explice motivele care au determinat instanța de trimitere să formuleze întrebările privind interpretarea sau validitatea anumitor dispoziții ale dreptului Uniunii, precum și legătura dintre aceste dispoziții și legislația națională aplicabilă acțiunii principale;

                           —

                           să cuprindă, dacă este cazul, un rezumat al argumentelor esențiale ale părților din acțiunea principală.

                     Pentru a facilita lectura și posibilitatea de a face referire la decizia de trimitere, se recomandă ca diferitele puncte sau paragrafe ale acesteia să fie numerotate.

               23.

               În sfârșit, instanța de trimitere poate, dacă apreciază că este în măsură să o facă, să își expună succint punctul de vedere cu privire la răspunsul care urmează să fie dat la întrebările adresate cu titlu preliminar.

               24.

               Întrebarea sau întrebările preliminare trebuie să figureze într o parte distinctă și în mod clar individualizată a deciziei de trimitere, de regulă la începutul sau la sfârșitul acesteia. Ele trebuie să fie inteligibile fără a face referire la expunerea de motive a cererii, care va oferi însă contextul necesar pentru o apreciere adecvată.

      Efectele trimiterii preliminare asupra procedurii naționale

               25.

               Formularea unei întrebări preliminare determină suspendarea procedurii naționale până la momentul la care Curtea se pronunță.

               26.

               Cu toate acestea, instanța națională rămâne competentă în ceea ce privește luarea de măsuri asigurătorii, mai ales în cadrul trimiterii în vederea aprecierii validității (a se vedea punctul 17 de mai sus).

      Cheltuielile de judecată și asistența judiciară

               27.

               Procedura întrebărilor preliminare în fața Curții este gratuită și aceasta din urmă nu se pronunță asupra cheltuielilor de judecată ale părților din acțiunea principală; sarcina de a se pronunța asupra acestui aspect revine instanței naționale.

               28.

               În cazul în care o parte nu dispune de resursele necesare și în măsura în care normele de drept intern o permit, instanța de trimitere poate acorda acestei părți asistență judiciară pentru acoperirea cheltuielilor, în special a celor de reprezentare, ocazionate de desfășurarea procedurii în fața Curții. Aceasta din urmă poate de asemenea acorda un astfel de sprijin în ipoteza în care partea în cauză nu beneficiază deja de asistență judiciară pe plan național sau în măsura în care această asistență nu acoperă sau acoperă numai parțial cheltuielile efectuate în fața Curții.

      Corespondența dintre instanța națională și Curte

               29.

               Decizia de trimitere și documentele relevante (în special, dacă este cazul, dosarul cauzei, eventual în copie) trebuie să fie expediate direct Curții de către instanța națională, prin scrisoare recomandată (la adresa „Grefa Curții de Justiție, L-2925 Luxemburg”, tel. +352 4303-1).

               30.

               Până la pronunțarea deciziei, grefa Curții va păstra legătura cu instanța națională, căreia îi va comunica în copie actele de procedură.

               31.

               Curtea va comunica instanței de trimitere hotărârea pronunțată. Ar fi binevenit ca instanța națională să informeze Curtea cu privire la modul în care a utilizat această hotărâre în cadrul acțiunii principale și să comunice, eventual, hotărârea finală dată în cauză.

         II.   Procedura preliminară de urgență (PPU)

               32.

               Această parte a notei aduce indicații practice privitoare la procedura preliminară de urgență aplicabilă trimiterilor preliminare referitoare la spațiul de libertate, securitate și justiție. Această procedură este reglementată prin articolul 23a din Protocolul (nr. 3) privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene (JOUE 2008, C 115, p. 210) și prin articolul 104b din Regulamentul de procedură al Curții. Posibilitatea de a solicita aplicarea acestei proceduri se adaugă celei de a solicita aplicarea procedurii accelerate, în condițiile prevăzute la articolul 23a din protocolul menționat și la articolul 104a din Regulamentul de procedură.

      Condițiile de aplicare a procedurii preliminare de urgență

               33.

               Procedura preliminară de urgență poate fi aplicată numai în domeniile reglementate prin titlul V din partea a treia a TFUE, referitor la spațiul de libertate, securitate și justiție.

               34.

               Aplicarea acestei proceduri este decisă de către Curte. În principiu, o astfel de decizie este adoptată numai la cererea motivată a instanței de trimitere. În mod excepțional, Curtea poate decide din oficiu ca o trimitere preliminară să fie judecată potrivit procedurii preliminare de urgență atunci când aceasta pare a fi necesară.

               35.

               Procedura preliminară de urgență simplifică diferitele etape ale procedurii în fața Curții, însă aplicarea sa presupune importante constrângeri pentru aceasta din urmă, precum și pentru părți și pentru celelalte persoane interesate care participă la procedură, în special statele membre.

               36.

               Prin urmare, această procedură trebuie solicitată numai în împrejurări în care este absolut necesar ca hotărârea Curții cu privire la trimiterea preliminară să fie pronunțată în cel mai scurt termen. Fără a fi posibil să se enumere aici în mod exhaustiv astfel de situații, mai ales datorită caracterului variat și evolutiv al normelor Uniunii ce reglementează spațiul de libertate, securitate și justiție, o instanță națională ar putea, de exemplu, să decidă prezentarea unei cereri de aplicare a procedurii preliminare de urgență în următoarele situații: în cazul, prevăzut la articolul 267 al patrulea paragraf din TFUE, al unei persoane deținute sau lipsite de libertate, atunci când răspunsul la întrebarea adresată este determinant în aprecierea situației juridice a acelei persoane sau atunci când, cu ocazia unui litigiu privind autoritatea părintească sau încredințarea copiilor, competența instanței sesizate în temeiul dreptului Uniunii depinde de răspunsul la întrebarea preliminară.

      Cererea de aplicare a procedurii preliminare de urgență

               37.

               Pentru a permite Curții să decidă rapid dacă este cazul să aplice procedura preliminară de urgență, cererea trebuie să prezinte împrejurările de drept și de fapt care demonstrează urgența și în special riscurile care pot apărea în cazul în care trimiterea urmează procedura preliminară normală.

               38.

               În măsura în care este posibil, instanța de trimitere precizează, în mod succint, punctul său de vedere cu privire la răspunsul care trebuie dat la întrebarea sau la întrebările adresate. O astfel de precizare facilitează adoptarea unei poziții de către părți și de către celelalte persoane interesate care participă la procedură, precum și decizia Curții, contribuind astfel la celeritatea procedurii.

               39.

               Cererea de aplicare a procedurii preliminare de urgență trebuie prezentată într o formă care să permită grefei Curții să constate imediat că dosarul trebuie să beneficieze de o examinare specifică. În acest scop, cererea trebuie prezentată într un document distinct de decizia de trimitere sau într o scrisoare de însoțire care menționează în mod expres această cerere.

               40.

               Referitor la decizia de trimitere însăși, caracterul succint al acesteia este cu atât mai important într o situație de urgență cu cât contribuie la celeritatea procedurii.

      Corespondența dintre Curte, instanța națională și părți

               41.

               Pentru comunicarea cu instanța națională și cu părțile din fața acesteia, instanțele naționale care prezintă o cerere de aplicare a procedurii preliminare de urgență sunt invitate să indice adresa electronică și eventual numărul de fax pe care Curtea va putea să le utilizeze, precum și adresele electronice și eventual numerele de fax ale reprezentanților părților în cauză.

               42.

               O copie a deciziei de trimitere semnate împreună cu o cerere de aplicare a procedurii preliminare de urgență pot fi transmise în prealabil Curții prin e mail (ECJ Registry@curia.europa.eu) sau prin fax (+352 43 37 66). Examinarea trimiterii preliminare și a cererii va putea începe încă de la primirea unei astfel de copii. Cu toate acestea, originalele acestor acte trebuie transmise grefei Curții în cel mai scurt termen.

      (1)  Conform articolului 10 alineatele (1)-(3) din Protocolul nr. 36, atribuțiile Curții de Justiție în ceea ce privește actele adoptate, în temeiul titlului VI din TUE, în domeniul cooperării polițienești și al cooperării judiciare în materie penală, anterior intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona (JO 2007, C 306, p. 1) și nemodificate de atunci, rămân totuși neschimbate o perioadă maximă de 5 ani de la data intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona (1 decembrie 2009). În această perioadă, astfel de acte nu pot face, așadar, obiectul unei trimiteri preliminare decât din partea instanțelor statelor membre care au acceptat competența Curții, fiecare stat stabilind dacă posibilitatea de sesizare a Curții aparține tuturor instanțelor sale sau este rezervată celor care se pronunță în ultimă instanță.


title: Cauza C-404/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Germania) la 24 iulie 2015 – Procedură penală împotriva lui Pál Aranyosi

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Germania) la 24 iulie 2015 – Procedură penală împotriva lui Pál Aranyosi
   (Cauza C-404/15)
   (2015/C 320/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Părțile din procedura principală

   Pál Aranyosi

      Cealaltă parte din procedură: Generalstaatsanwaltschaft Bremen

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 1 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (1) trebuie interpretat în sensul că o extrădare în scopul urmăririi penale nu poate fi autorizată atunci când există indicii temeinice potrivit cărora condițiile de detenție în statul membru emitent încalcă drepturile fundamentale ale respectivei persoane, precum și principiile generale ale dreptului consacrate la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană sau acesta trebuie interpretat în sensul că, în aceste cazuri, statul de executare poate condiționa sau trebuie să condiționeze decizia privind autorizarea unei extrădări de oferirea de garanții privind respectarea condițiilor de detenție? În acest scop, poate sau trebuie statul membru de executare să formuleze cerințe minime concrete privind condițiile de detenție?

               2)

               Articolul 5 și articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre trebuie interpretate în sensul că autoritatea judiciară de executare are de asemenea dreptul de a furniza garanții privind respectarea condițiilor de detenție sau acest aspect rămâne guvernat de normele naționale privind competența din statul membru emitent?

      (1)  JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3.


title: Cauza T-330/09: Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — RapidEye/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Ajutoare acordate de autoritățile germane pe baza Cadrului multisectorial privind ajutorul regional — Proiect al unui sistem informatic geografic prin satelit — Cerere de confirmare a domeniului de aplicare a unei decizii prin care un ajutor este declarat compatibil cu piața comună — Răspunsul Comisiei — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate” )

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/13

         Ordonanța Tribunalului din 17 februarie 2011 — RapidEye/Comisia
   (Cauza T-330/09) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Ajutoare acordate de autoritățile germane pe baza Cadrului multisectorial privind ajutorul regional - Proiect al unui sistem informatic geografic prin satelit - Cerere de confirmare a domeniului de aplicare a unei decizii prin care un ajutor este declarat compatibil cu piața comună - Răspunsul Comisiei - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate)
   2011/C 113/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: RapidEye AG (Brandenburg an der Havel, Germania) (reprezentant: T. Jestaedt, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Gross și B. Martenczuk, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei pretins conținute în scrisoarea Comisiei din 9 iunie 2009 privind ajutorul acordat de autoritățile germane pentru RapidEye AG în vederea creării unui sistem informatic geografic prin satelit [Ajutorul de stat CP 183/2009 — Germania, RapidEye AG (control ex post MSR 1998 — N 416/2002]

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă RapidEye AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza T-413/06 P: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 septembrie 2008 — Gualtieri/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Expert național detașat — Ordonanță de trimitere — Decizie care poate face obiectul unui recurs — Inadmisibilitate)

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/25

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 4 septembrie 2008 — Gualtieri/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-413/06 P) (1)

   (Recurs - Expert național detașat - Ordonanță de trimitere - Decizie care poate face obiectul unui recurs - Inadmisibilitate)
   (2008/C 272/46)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Claudia Gualtieri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: P. Gualtieri și M. Gualtieri, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: J. Currall, agent, asistat de G. Faedo, avocat)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 9 octombrie 2006, Gualtieri/Comisia (F-53/06, nepublicată încă în Recueil), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               O obligă pe doamna Claudia Gualtieri la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de Comisie în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 42, 24.2.2007.


title: Cauza C-423/11 P: Recurs introdus la 11 august 2011 de Republica Polonă împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 23 mai 2011 în cauza T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Comisia

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/22

         Recurs introdus la 11 august 2011 de Republica Polonă împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) pronunțate la 23 mai 2011 în cauza T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Comisia
   (Cauza C-423/11 P)
   2011/C 311/38
   Limba de procedură: poloneza

      Părțile

      Recurentă: Republica Polonă (reprezentant: M. Szpunar, agent)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Concluziile recurentei

   Republica Polonă solicită Curții:

               —

               Anularea în totalitate a Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 23 mai 2011 în cauza T-226/10

      Motivele și principalele argumente

   Tribunalul a respins acțiunea pentru motivul că între consilierii juridici reprezentanți ai Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (președintele Oficiului de Comunicații Electronice, denumit în continuare „UKE”, și „UKE” pentru oficiul menționat anterior) exista un raport de muncă care excludea posibilitatea ca aceștia să îl reprezinte pe reclamant în cadrul unei proceduri în fața Tribunalului. Guvernul Republicii Polonia ridică împotriva ordonanței atacate următoarele obiecțiuni:

               În primul rând, se critică ordonanța întrucât încalcă articolul 19 al treilea și al patrulea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în măsura în care acest articol a fost interpretat în mod incorect. Dispozițiile de dreptul Uniunii nu armonizează formele admisibile de prestare a serviciilor juridice. De asemenea, articolul 19 din Statutul Curții nu introduce nicio restrângere în această privință, referindu-se direct la dispozițiile de drept național. Potrivit guvernului polonez, articolul 19 nu poate justifica faptul de a-i priva de dreptul de a reprezenta părțile în fața Curții, în mod arbitrar și general, pe consilierii juridici care furnizează asistență juridică în temeiul unui contract de muncă, având în vedere că dispozițiile de drept polonez garantează deplina lor independență.

               În al doilea rând, se impută ordonanței încălcarea principiului proporționalității prevăzut la articolul 5 alineatul (4) TUE. Guvernul polonez apreciază că faptul de a-i priva de puterea de a reprezenta părțile în fața Curții pe consilierii juridici care furnizează asistență juridică părților în procedură în temeiul unui contract de muncă depășește ceea ce este necesar pentru garantarea independenței acestor consilieri. Există măsuri materiale și formale mai puțin restrictive care permit atingerea aceluiași obiectiv, în special reglementări naționale referitoare la normele privind exercitarea profesiei și deontologia.

               În al treilea rând, se impută ordonanței încălcarea normelor procedurale în măsura în care este insuficient motivată. Guvernul polonez apreciază că Tribunalul nu a motivat în mod corespunzător ordonanța pronunțată în cauza T-226/10, omițând în special să se refere la raportul juridic stabilit între consilierii juridici și președintele UKE.


title: Cauza C-368/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 14 iulie 2015 – Ilves Jakelu Oy

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 14 iulie 2015 – Ilves Jakelu Oy
   (Cauza C-368/15)
   (2015/C 311/40)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein hallinto-oikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ilves Jakelu Oy

      Pârât: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Întrebările preliminare

               1)

               În cadrul interpretării articolului 9 din Directiva 97/67/CE (1) privind serviciile poștale, astfel cum a fost modificată prin Directivele 2002/39/CE (2) și 2008/6/CE (3), în cazul în care o întreprindere de servicii poștale convine condițiile de livrare cu clienții săi și facturează clienților o taxă convenită separat, livrarea de trimiteri poștale ale clienților contractuali trebuie considerată un serviciu din afara sferei serviciului universal în sensul alineatului (1) al acestei prevederi sau un serviciu din sfera serviciului universal în sensul alineatului (2)?

               2)

               În situația în care livrarea de trimiteri poștale a clienților contractuali, menționată anterior, este un serviciu din afara sferei serviciului universal, articolul 9 alineatul (1) și articolul 2 punctul 14 trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele din procedura principală, furnizarea unor asemenea servicii poștale este condiționată de existența unei licențe individuale, după cum prevede legea națională privind serviciul poștal?

               3)

               Dacă livrarea de trimiteri poștale ale clienților contractuali, menționată anterior este un serviciu din afara sferei serviciului universal, atunci articolul 9 alineatul (1) trebuie interpretat în sensul că o autorizație referitoare la aceste servicii trebuie să respecte condiții legate de garantarea îndeplinirii cerințelor esențiale în sensul articolului 2 punctul 19 din Directiva privind serviciile poștale și că autorizațiile referitoare la aceste servicii nu pot fi condiționate de îndeplinirea unor cerințe privind calitatea, disponibilitatea și realizarea serviciilor în cauză în sensul articolului 9 alineatul (2) din directivă?

               4)

               În cazul în care autorizațiile care se referă la livrarea trimiterilor poștale ale clienților contractuali, menționată mai sus, pot fi condiționate numai de îndeplinirea cerințelor esențiale, se poate considera că condiții cum sunt cele în discuție în procedura principală, care se referă la condițiile de furnizare a serviciului poștal, la frecvența livrării de trimiteri, la serviciul de modificare a adresei și la întreruperea furnizării, la marcarea trimiterilor și la punctele de colectare îndeplinesc cerințele esențiale în sensul articolului 2 punctul 19 și sunt necesare pentru a garanta îndeplinirea cerințelor esențiale în sensul articolului 9 alineatul (1)?

      (1)  Directiva 97/67/CE a parlamentului European și a consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12).

      (2)  Directiva 2002/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 de modificare a Directivei 97/67/CE privind continuarea deschiderii spre concurență a serviciilor poștale ale Comunității (JO L 176, p. 21, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 178).

      (3)  Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008 de modificare a Directivei 97/67/CE cu privire la realizarea integrală a pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității (JO L 52, p. 3).


title: Cauza C-137/08: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Republica Ungară) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider (Directiva 93/13/CEE — Clauze abuzive utilizate în contractele încheiate cu consumatorii — Criterii de apreciere — Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze de stabilire a instanței competente — Articolul 23 din Statutul Curții)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 9 noiembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Republica Ungară) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider
   (Cauza C-137/08) (1)

   (Directiva 93/13/CEE - Clauze abuzive utilizate în contractele încheiate cu consumatorii - Criterii de apreciere - Examinare din oficiu de către instanța națională a caracterului abuziv al unei clauze de stabilire a instanței competente - Articolul 23 din Statutul Curții)
   2011/C 13/02
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: VB Pénzügyi Lízing Zrt.

      Pârât: Ferenc Schneider

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Interpretarea articolului 23 primul paragraf din Protocolul privind Statutul Curții de Justiție și a Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273) — Clauză de atribuire a competenței unei instanțe prin care se desemnează o instanță care își are sediul mai aproape de cel al vânzătorului sau al furnizorului decât de domiciliul consumatorului — Competența instanței naționale de a analiza din oficiu caracterul abuziv al unei clauze de atribuire a competenței unei instanțe, în cadrul analizării competenței sale — Criterii de apreciere a caracterului abuziv al clauzei

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 23 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene nu se opune unei dispoziții de drept național care prevede că instanța care inițiază o procedură de trimitere preliminară informează simultan, din oficiu, în legătură cu acest aspect ministrul responsabil de portofoliul justiției în statul membru vizat.

               2.

               Articolul 267 TFUE trebuie interpretat în sensul că sunt de competența Curții de Justiție a Uniunii Europene interpretarea noțiunii „clauză abuzivă”, menționată la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și în anexa la aceasta, precum și criteriile pe care instanța națională poate sau trebuie să le aplice la examinarea unei clauze contractuale în raport cu dispozițiile acestei directive, avându se în vedere că este de competența instanței menționate să se pronunțe, ținând cont de aceste criterii, asupra calificării concrete a unei clauze contractuale specifice în funcție de împrejurările proprii fiecărei spețe.

               3.

               Instanța națională trebuie să dispună din oficiu măsuri de cercetare judecătorească pentru a stabili dacă o clauză prin care se atribuie competență jurisdicțională teritorială exclusivă, ce figurează în contractul care face obiectul unui litigiu cu care este sesizată și care a fost încheiat între un vânzător sau un furnizor și un consumator, intră în domeniul de aplicare al Directivei 93/13 și, în caz afirmativ, trebuie să aprecieze din oficiu eventualul caracter abuziv al unei astfel de clauze.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza T-805/14: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2014 – Stagecoach Group/OAPI (MEGABUS.COM)

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/44

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2014 – Stagecoach Group/OAPI (MEGABUS.COM)
   (Cauza T-805/14)
   (2015/C 034/53)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamant: Stagecoach Group plc (Perth, Regatul Unit) (reprezentant: G. Jacobs, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „MEGABUS.COM” – cererea de înregistrare nr. 1 1 1 31  216

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 octombrie 2014 în cauza R 1894/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               dispunerea înregistrării mărcii comunitare nr. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM” pentru toate produsele și serviciile sau dispunerea înregistrării în parte pentru anumite produse și servicii;

               —

               cu titlu subsidiar, dispunerea înregistrării mărcii comunitare nr. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM” cel puțin în parte pentru „furnizarea serviciilor de transport de călători” pentru care a fost făcută dovada dobândirii caracterului distinctiv;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (c) și (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-406/11 P: Recurs introdus la 29 iulie 2011 de Atlas Transport GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 16 mai 2011 în cauza T-145/08, Atlas Transport GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Atlas Air Inc.

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/20

         Recurs introdus la 29 iulie 2011 de Atlas Transport GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 16 mai 2011 în cauza T-145/08, Atlas Transport GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Atlas Air Inc.
   (Cauza C-406/11 P)
   2011/C 311/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Atlas Transport GmbH (reprezentant: K. Schmidt Hern, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și Atlas Air Inc.

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene pronunțate la 16 mai 2011 în cauza T-145/08;

               —

               anularea Deciziei Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 24 ianuarie 2008 (cauza R 1023/2007-1);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Prin deciziile atacate, OAPI și Tribunalul au încălcat articolului 59 a treia teză din Regulamentul privind marca comunitară care reglementează obligația de motivare a căii de atac. În plus, prin deciziile atacate, OAPI și Tribunalul au încălcat articolul 60 din Regulamentului privind marca comunitară, coroborat cu norma 20 alineatul (7) din Regulamentul de aplicare a Regulamentului privind marca comunitară, precum și unele principii fundamentale de drept recunoscute de statele membre. Procedura în fața OAPI trebuia să fie suspendată, astfel încât termenul de formulare a căii de atac nu s-a scurs.


title: Cauza T-578/13: Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2013 — Luxembourg Pamol (Cipru) și Luxembourg Industries/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/35

         Acțiune introdusă la 6 noiembrie 2013 — Luxembourg Pamol (Cipru) și Luxembourg Industries/Comisia
   (Cauza T-578/13)
   2014/C 45/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Luxembourg Pamol (Cipru) Ltd (Nicosia, Cipru); și Luxembourg Industries Ltd (Tel Aviv, Israel) (reprezentanți: C. Mereu și K. Van Maldegem, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii admisibilă și întemeiată;

               —

               anularea deciziei în litigiu, și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea Deciziei Comisiei din 8 octombrie 2013, notificată reclamantelor la 9 octombrie 2013, privind publicarea anumitor părți din raportul de examinare inter pares referitor la fosfonați de potasiu, precum și din actul adițional final la raportul respectiv, cu privire la care reclamantele au solicitat aplicarea regimului de confidențialitate în temeiul Directivei 91/414/CEE a Consiului (1) și al Regulamentului (UE) nr. 188/2011 al Comisiei (2) (denumită în continuare „decizia în litigiu”).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a Directivei 94/414/CEE a Consiliului și a dreptului fundamental al protecției secretului comercial consacrat la articolul 339 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 8 din Convenția europeană a drepturilor omului și a libertăților fundamentale, ca urmare a unei interpretări eronate a dispozițiilor menționate și a unei erori de apreciere a cererilor reclamantelor de aplicare a regimului de confidențialitate.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Comisie a principiilor fundamentale al dreptului Uniunii, și anume principiul bunei administrări și al protecției dreptului la apărare, prin faptul că nu a acordat reclamatelor posibilitatea adecvată de a se apăra și de a clarifica motivul formulării cererilor de aplicare a regimului de confidențialitate.

      (1)  Directiva Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 10, p. 30).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 188/2011 al Comisiei din 25 februarie 2011 de stabilire a normelor detaliate de punere în aplicare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în ceea ce privește procedura de evaluare a substanțelor active care nu existau pe piață la doi ani de la data notificării directivei menționate (JO L 53, p. 51).


title: Cauza C-26/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Leeuwarden — Țările de Jos) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand/Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen [Taxă pe valoarea adăugată — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 17 și articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 — Scutiri — Deducerea taxei achitate în amonte — Fond de pensii — Noțiunea „gestionare de fonduri comune de plasament” ]

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 18 iulie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Leeuwarden — Țările de Jos) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand/Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen
   (Cauza C-26/12) (1)

   (Taxă pe valoarea adăugată - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 17 și articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 - Scutiri - Deducerea taxei achitate în amonte - Fond de pensii - Noțiunea „gestionare de fonduri comune de plasament”)
   2013/C 260/18
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Leeuwarden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Gerechtshof te Leeuwarden — Interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 6 și a articolului 17 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) și a articolului 135 alineatul (1) litera (g) și a articolelor 168 și 169 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Deducerea taxei plătite în amonte — Persoană impozabilă care, conform dreptului național în materia pensiilor pentru limită de vârstă, a înființat un fond de pensii independent în vederea asigurării pensiilor pentru limită de vârstă ale angajaților săi afiliați la acest fond — Deducerea taxei în amonte aferentă unor servicii care i-au fost prestate în scopul gestionării fondului de pensii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 17 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că o persoană impozabilă care a înființat un fond de pensii sub forma unei entități independente din punct de vedere juridic și fiscal, precum cea în discuție în litigiul principal, în vederea garantării drepturilor la pensie pentru limită de vârstă ale angajaților săi și ale foștilor săi angajați are dreptul să deducă taxa pe valoarea adăugată pe care a achitat-o pentru serviciile de gestionare și de funcționare a fondului respectiv, cu condiția ca existența unei legături directe și imediate să rezulte din ansamblul împrejurărilor operațiunilor în cauză.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza T-409/06: Acțiune introdusă la data de 21 decembrie 2006 — Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Consiliu

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/39

         Acțiune introdusă la data de 21 decembrie 2006 — Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Consiliu
   (Cauza T-409/06)
   (2007/C 42/69)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory (Hui Yang) Co., Ltd (Xin Xu, China) (reprezentanți: I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC și K. Beal, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Regulamentului contestat, în măsura în care i se aplică reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta, care este un producător și exportator chinez de încălțăminte din piele, solicită anularea Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului, din 5 octombrie 2006, de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (1).
   În sprijinul cererii sale, reclamanta invocă șase motive, susținând că:

               —

               Regulamentul contestat este viciat de o eroare manifestă de evaluare sau încalcă cerințe procedurale esențiale și principiul tratamentului egal, întrucât nu recunoaște faptul că reclamanta a operat conform principiilor economiei de piață (2);

               —

               prin refuzul de a aplica reclamantei statutul de societate care funcționează conform principiilor economiei de piață, Comisia a încălcat articolul 3 din Regulamentul de bază și a comis o eroare manifestă de evaluare, întrucât nu a luat în considerare informații relevante privind structura pieței și în special rolul important pe care îl au intermediarii independenți în furnizarea produselor fabricate de reclamantă;

               —

               Comisia a acționat în afara câmpului de aplicare a articolului 18 alineatul (1) din Regulamentul de bază și a încălcat dreptul la apărare al reclamantei;

               —

               Comisia a încălcat articolul 20 din Regulamentul de bază întrucât nu a asigurat informarea corespunzătoare a reclamantei cu privire la modificarea substanțială a măsurilor definitive propuse de Comisie între 7 iulie și 28 iulie 2006;

               —

               Regulamentul contestat mai este viciat de o eroare manifestă de evaluare cu privire la întinderea și durata prejudiciului invocat pentru a justifica impunerea acestor drepturi în sarcina reclamantei; și

               —

               Regulamentul contestat încalcă articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul de bază, în ceea ce privește necesitatea de a face „o comparație echitabilă“ între prețul de export și valoarea normală, atunci când se evaluează marja de dumping.

      (1)  JO 2006 L 272, p. 1.

      (2)  A se vedea articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene (JO 1996 L 56, p. 1).


title: Cauza F-63/08: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 martie 2013 — Christoph și alții/Comisia (Funcție publică — Personal nepermanent — Articolele 2, 3a și 3b din RAA — Agenți temporari — Agenți contractuali — Agenți contractuali auxiliari — Durata contractului — Articolele 8 și 88 din RAA — Decizia Comisiei din 28 aprilie 2004 privind durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în serviciile Comisiei — Directiva 1999/70/CE — Aplicabilitate față de instituții)

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/28

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 14 martie 2013 — Christoph și alții/Comisia
   (Cauza F-63/08) (1)

   (Funcție publică - Personal nepermanent - Articolele 2, 3a și 3b din RAA - Agenți temporari - Agenți contractuali - Agenți contractuali auxiliari - Durata contractului - Articolele 8 și 88 din RAA - Decizia Comisiei din 28 aprilie 2004 privind durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în serviciile Comisiei - Directiva 1999/70/CE - Aplicabilitate față de instituții)
   2013/C 123/50
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Eugen Christoph și alții (Leggiuno, Italia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Bauer și K. Zieleśkiewicz, agenți, ulterior M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziilor prin care se stabilesc condițiile de angajare a reclamanților, în măsura în care durata contractului lor sau a prelungirii acestuia este limitată la o perioadă determinată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2.

               Reclamanții suportă propriile cheltuieli de judecată și sunt obligați să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008, p. 25.


title: Cauza T-379/14: Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – Universal Music/OAPI – Yello Strom (Yellow Lounge)

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/46

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2014 – Universal Music/OAPI – Yello Strom (Yellow Lounge)
   (Cauza T-379/14)
   2014/C 292/56
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Universal Music GmbH (Berlin, Germania) (reprezentant: M. Viefhues, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Yello Strom GmbH (Köln, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 martie 2014 pronunțate în cauza R 274/2013-4 și

               —

               obligarea OAPI și, eventual, a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Yellow Lounge” pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 38, 41, 42 și 45 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 0 0 33  421.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Yello Strom GmbH

      Marca sau semnul invocat în susținerea opoziției: marca verbală națională „Yello” pentru produse și servicii din clasele 4, 7, 9, 16, 35, 38, 41, 42 și 45.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-240/11: Acțiune introdusă la 4 mai 2011 — L'Oréal/OAPI — United Global Media Group (MyBeauty)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/27

         Acțiune introdusă la 4 mai 2011 — L'Oréal/OAPI — United Global Media Group (MyBeauty)
   (Cauza T-240/11)
   2011/C 204/48
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: L'Oréal (Paris, Franța) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și S. Abel, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: United Global Media Group, Inc. (El Segundo, Statele Unite ale Americii)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 3 februarie 2011 în cauza R 898/2010-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs; sau

               —

               cu titlu subsidiar, obligarea celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs, în cazul în care ar fi admisă cererea sa de intervenție în fața Tribunalului, la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de reclamantă în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitanta mărcii comunitare: L'Oréal

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „MyBeauty TV” pentru produse din clasele 3, 35 și 41 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 6406755.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Motivele invocate în procedura opoziției: cealaltă parte în procedură și-a întemeiat opoziția pe articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul privind marca comunitară (denumit în continuare „RMC”), susținând că este titulara a numeroase mărci anterioare neînregistrate care erau similare cu marca reclamantei.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția. În ceea ce privește cheltuielile, divizia de opoziție a constatat că persoana care a formulat opoziția, în calitate de parte care a căzut în pretenții, ar trebui să suporte în mod normal cheltuielile aferente reprezentării reclamantei, însă, întrucât aceasta din urmă nu a desemnat un reprezentant în sensul articolului 93 din RMC, ea nu a efectuat astfel de cheltuieli.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac și obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată ale persoanei care a formulat opoziția.

      Motivele invocate: Reclamanta susține că decizia atacată trebuie să fie anulată, întrucât încalcă articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului. Conform acestei dispoziții, partea care pierde într-o procedură de opoziție trebuie să suporte cheltuielile indispensabile pentru desfășurarea procedurilor pretinse de partea care are câștig de cauză. Articolul 85 alineatul (1) din RMC nu limitează această obligație la cheltuielile efectuate în legătură cu desemnarea unui reprezentant profesional în sensul articolului 93 alineatul (1) din RMC. Nici norma 94 din Regulamentul de punere în aplicare a RMC nu conține o dispoziție în temeiul căreia numai cheltuielile aferente reprezentării profesionale pot fi recuperate. Mai degrabă, norma 94 din Regulamentul de punere în aplicare a RMC stabilește doar un „prag” pentru cheltuielile recuperabile în cazul în care un reprezentant profesional acționează în numele părții care are câștig de cauză. În măsura în care norma 94 din Regulamentul de punere în aplicare a RMC ar trebui interpretată în sensul că interzice orice recuperare a cheltuielilor într-un caz precum cel prezent, această normă ar fi în contradicție totală cu articolul 85 alineatul (1) din RMC și, prin urmare, ar fi nulă sau inaplicabilă.


title: Cauza C-198/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Ivan Wallmann/TUIfly GmbH

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hannover (Germania) la 13 aprilie 2017 – Ivan Wallmann/TUIfly GmbH
   (Cauza C-198/17)
   (2017/C 231/12)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ivan Wallmann

      Pârâtă: TUIfly GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Absența pentru motive medicale a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1)? În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: absența spontană a unei părți semnificative a personalului însărcinat cu efectuarea zborurilor operatorului efectiv de transport aerian, motivată de o grevă neconformă cu legislația muncii și cu contractul colectiv de muncă („grevă spontană”) este o împrejurare excepțională în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 261/2004? În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare: care trebuie să fie ponderea persoanelor absente pentru a admite o asemenea împrejurare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ prima sau la a doua întrebare: împrejurarea excepțională trebuie să fi existat cu privire la zborul anulat sau operatorul efectiv de transport aerian poate să elaboreze un nou plan de zbor pentru motive economice?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima sau la a doua ă întrebare: noțiunea de caracter evitabil se raportează la împrejurarea excepțională sau la consecințele producerii împrejurării excepționale?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza F-19/13: Acțiune introdusă la 19 februarie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/30

         Acțiune introdusă la 19 februarie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-19/13)
   2013/C 123/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Cerere de anulare a deciziei de a efectua calculul sporului drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciu pe baza noilor DGA

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 2 iulie 2012 privind calculul sporului drepturilor de pensie dobândite anterior intrării în serviciu în cadrul Comisiei Europene;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei de respingere a reclamației sale din 7 decembrie 2012 prin care se urmărea aplicarea DGA și a valorilor actuariale în vigoare în momentul cererii sale de transfer al drepturilor de pensie;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-448/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 8 octombrie 2012 — M. Roest/Burgemeester van Amsterdam

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 8 octombrie 2012 — M. Roest/Burgemeester van Amsterdam
   (Cauza C-448/12)
   2013/C 26/30
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: M. Roest

      Pârât: Burgemeester van Amsterdam

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004 privind standardele pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre (JO L 385, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 5, p. 155), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 mai 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2252/2004 (JO L 142, p. 1), este valid în lumina articolelor 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 8 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale?

               2.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este în sensul validității articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2252/2004 al Consiliului din 13 decembrie 2004 privind standardele pentru elementele de securitate și elementele biometrice integrate în pașapoarte și în documente de călătorie emise de statele membre (JO L 385, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 5, p. 155), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 444/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 mai 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2252/2004 (JO L 142, p. 1), articolul 4 alineatul (3) din regulament în lumina articolelor 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolului 8 alineatul (2) din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și a articolului 7 litera (f) din Directiva viață privată (1) coroborat cu articolul 6 alineatul (1) litera (b) din această directivă trebuie interpretat în sensul că, atunci când pun în aplicare acest regulament, statele membre trebuie să garanteze prin lege că datele biometrice colectate și stocate în temeiul regulamentului menționat nu pot fi colectate, prelucrate și utilizate în alte scopuri decât în vederea eliberării documentului în cauză?

      (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10).


title: Cauza T-155/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 mai 2015 – Kaddour/Consiliul („Măsuri provizorii — Măsuri restrictive împotriva Siriei — Înghețare de fonduri și restricție de intrare și de tranzit pe teritoriul Uniunii — Cerere de suspendare a executării — Încălcarea condițiilor de formă — Inadmisibilitate”)

text:
               6.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/21

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 mai 2015 – Kaddour/Consiliul
   (Cauza T-155/15 R)
   ((„Măsuri provizorii - Măsuri restrictive împotriva Siriei - Înghețare de fonduri și restricție de intrare și de tranzit pe teritoriul Uniunii - Cerere de suspendare a executării - Încălcarea condițiilor de formă - Inadmisibilitate”))
   (2015/C 221/30)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Khaled Kaddour (Damasc, Siria) (reprezentanți: A. Boesch, D. Amaudruz și M. Ponsard, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării măsurilor impuse reclamantului în temeiul Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/108 al Consiliului din 26 ianuarie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO L 20, p. 2) și a Deciziei de punere în aplicare (PESC) 2015/117 a Consiliului din 26 ianuarie 2015 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO L 20, p. 85).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se judecă odată cu fondul.


title: Cauza T-281/11 P: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Canga Fano/Consiliul ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2009 — Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 13 — Comparație a meritelor — Controlul de către instanță al erorii vădite de apreciere” )

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/19

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2013 — Canga Fano/Consiliul
   (Cauza T-281/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2009 - Decizie de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 13 - Comparație a meritelor - Controlul de către instanță al erorii vădite de apreciere)
   2013/C 189/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Diego Canga Fano (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 24 martie 2011, Canga Fano/Consiliul (cauza F-104/09, nepublicată încă în Repertoriu), și prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Diego Canga Fano suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 238, 13.8.2011.


title: Cauza F-6/15: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2015 – ZZ/AESA

text:
               30.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/40

      Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2015 – ZZ/AESA
      (Cauza F-6/15)
      (2015/C 107/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentant: E. Asenov, avocat)

         Pârâtă: Agenția Europeană de Siguranță a Aviației (AESA)

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei Agenției Europene de Siguranță a Aviației de reziliere a contractului pe durată determinată al reclamantului înainte de termenul prevăzut în contract și cerere de daune interese pentru prejudiciul material și moral cauzat prin rezilierea contractului său înainte de termen

         Concluziile reclamantului

                  —

                  Anularea Deciziei atacate nr. 2014/039/E din 16 aprilie 2014, prin care a fost reziliat contractul reclamantului înainte de termen, menținută prin decizia AESA nr. SR 14-005 din 27 octombrie 2014;

                  —

                  acordarea de despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit de reclamant sub forma umilirii, a ofensării, a distrugerii reputației și a deteriorării sănătății, cauzat prin decizie. Reclamantul estimează acest prejudiciu moral la suma de 100 000 de euro;

                  —

                  acordarea de despăgubiri pentru prejudiciul material suferit de reclamant ca urmare a rezilierii contractului său înainte de termen. Acesta reprezintă diferența dintre salariul integral al reclamantului și indemnizația prevăzută la articolul 47 litera (b) punctul (ii) RAA pentru perioada cuprinsă între rezilierea contractului reclamantului înainte de termen și data reintegrării sale sau data la care încetează contractul, 1 noiembrie 2015. Reclamantul estimează că diferența se ridică la aproximativ 75 000 de euro, însă biroul contabil al AESA poate efectua un calcul mai precis;

                  —

                  restabilirea executării normale a contractului reclamantului și a raporturilor profesionale ale acestuia cu Agenția Europeană de Siguranță a Aviației;

                  —

                  în privința probelor:

                              —

                              citarea unui martor în faza orală a procedurii pentru a face declarații referitoare la reputația reclamantului în comunitatea aviației civile anterior suspendării sale nelegale;

                              —

                              citarea unui martor în faza orală a procedurii pentru a face declarații referitoare la starea de sănătate generală și mentală a reclamantului în timpul și după suspendarea nelegală și rezilierea contractului său;

                              —

                              obligarea AESA să prezinte lista cu posturile sale sensibile;

                  —

                  în ceea ce privește cheltuielile, obligarea pârâtei la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamant, inclusiv a cheltuielilor cu avocatul care reprezintă reclamantul în fața Tribunalului Funcției Publice, a cheltuielilor martorilor și a oricăror altor cheltuieli efectuate în legătură cu procedura.


title: Cauza T-19/06: Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — Mindo/Comisia ( Concurență — Înțelegeri — Piața italiană a achiziției și a primei procesări a tutunului brut — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței — Plata amenzii de către codebitorul solidar — Reclamantă care face obiectul unei proceduri de insolvență aflate pe rolul instanței — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/15

         Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — Mindo/Comisia
   (Cauza T-19/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața italiană a achiziției și a primei procesări a tutunului brut - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței - Plata amenzii de către codebitorul solidar - Reclamantă care face obiectul unei proceduri de insolvență aflate pe rolul instanței - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului)
   2011/C 340/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Mindo Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: J. Folguera Crespo și P. Vidal Martínez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial É. Gippini Fournier, N. Khan și F. Amato, ulterior É. Gippini Fournier, N. Khan și L. Malferrari, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2005) 4012 final a Comisiei din 20 octombrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.281/B.2 — Tutun brut — Italia), și, în subsidiar, cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate Mindo Srl.

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Mindo Srl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza C-336/17 P: Recurs introdus la 6 iunie 2017 de HB și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 aprilie 2017 în cauza T-361/14, HB și alții/Comisia Europeană

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/22

         Recurs introdus la 6 iunie 2017 de HB și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 aprilie 2017 în cauza T-361/14, HB și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-336/17 P)
   (2017/C 283/31)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurenți: HB și alții (reprezentant: Dr. P. Brockmann, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurenților

   Recurenţii solicită Curţii:

               1.

               anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-361/14, HB şi alţii/Comisia din 5 aprilie 2017, prin care s-a respins acţiunea ca nefondată şi au fost obligaţi la plata cheltuielilor de judecată, şi trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal pentru reluarea procedurii în şedinţă publică;
               în subsidiar,

               2.

               în cazul în care consideră că are destule informaţii, să se pronunţe în prezenta cauză şi să stabilească faptul că interacţiunea psihologică dintre oameni şi animale intră în sfera de competenţă a Uniunii,

               3.

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv: viciu de procedură constând în încălcarea dreptului de a fi ascultat prin faptul că:

               —

               avocatul reclamanţilor şi judecătorii au fost împiedicaţi să ia la cunoştinţă faptul că prima reclamantă s-a înfăţişat în timp util la audierea din şedinţa din 27 septembrie 2016 din cauza faptului că un angajat al Curţii a interzis intrarea fiicei sale minore, întrucât bona acesteia a întârziat, prin urmare reclamantei i s-a refuzat permisiunea de a intra şi, contrar declaraţiilor respectivului angajat, informaţia privind prezenţa sa nu a fost transmisă judecătorului şi nici reprezentatului său;

               —

               celorlalţi reclamanţi nu li s-a comunicat faptul că trebuie să se prezenta în sală pe măsură ce ajungeau înainte de începerea şedinţei, chiar dacă după ora de prezentare indicată în convocare;

         ceea ce a împiedicat ascultarea reclamantei care a fost solicitată în scris şi această situaţie, în opinia recurenţilor, a determinat o apreciere juridică eronată, mai precis că acţiunea era nefondată.
   Al doilea motiv de recurs: viciu de procedură rezultând din aprecierea relevanţei unei probe anterior admiterii ei prin faptul că:

               —

               toate probele au fost respinse în mod nejustificat şi nelegal;

               —

               în special, referitor la problemele interdisciplinare, nu s-a admis ascultarea unui expert;

               —

               nu au fost adresate întrebări părţilor nici în scris, nici oral,

         şi aceasta, în opinia recurenţilor, determinat o apreciere juridică eronată, mai precis că acţiunea era nefondată.
   Al treilea motiv de recurs, pentru cazul în care Curtea consideră etica drept parte componentă a drepturilor omului şi o cerinţă importantă de integrare, ar putea să se pronunţe pe fond pe baza dosarului cauzei.


title: Cauza T-3/07: Acțiune introdusă la data de 2 ianuarie 2007 — Spania/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/31

         Acțiune introdusă la data de 2 ianuarie 2007 — Spania/Comisie
   (Cauza T-3/07)
   (2007/C 56/62)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: J. M. Rodríguez Cárcamo).

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea în totalitate a Deciziei C(2006) 5103 de aplicare a unor corecții financiare pentru cinci proiecte în curs de executare pe teritoriul Andaluziei:

                           —

                           admiterea primului motiv invocat trebuie să determine anularea parțială a Deciziei, prin reducerea valorii corecțiilor cu 1 136 320 euro;

                           —

                           admiterea celui de-al doilea motiv invocat trebuie să determine anularea parțială a Deciziei atacate, prin reducerea valorii corecțiilor cu 267 746 euro, sau în subsidiar și pentru eroare de calcul, cu 90 186 euro;

                           —

                           admiterea celui de-al treilea motiv invocat trebuie să determine anularea parțială a Deciziei atacate, prin reducerea valorii corecțiilor cu 76 369 euro;

                           —

                           admiterea celui de-al patrulea motiv invocat trebuie să determine anularea parțială a Deciziei atacate, prin reducerea valorii corecțiilor cu 3 264 849 euro.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei Comisiei C(2006) 5103 din data de 20 octombrie 2006 prin care se reduce asistența din Fondul de coeziune pentru cinci proiecte în curs de executare pe teritoriul Comunității Autonome Andaluzia, enumerate în continuare:

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.012 (Lucrări necesare pentru gestionarea deșeurilor în Comunitatea Autonomă Andaluzia);

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.066 (Lucrări de asanare și epurare în bazinul Guadalquivirului);

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.004 (Lucrări de asanare și epurare în bazinul de Sud: Faza I);

               —

               Nr. 2001.ES-16.C.PE.025 (Dezvoltarea instalațiilor de tratare a deșeurilor urbane solide în Comunitatea Autonomă Andaluzia — 2001);

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.138 (Lucrări necesare pentru gestionarea deșeurilor în Comunitatea Autonomă Andaluzia).

         În Decizia atacată, care a vizat în principal examinarea proiectului 012, Comisia a aplicat o corecție de 4 745 284 euro, pe baza argumentelor determinate referitoare la suficiența controalelor cu privire la admisibilitatea subvenționării cheltuielilor și îndeplinirea anumitor reguli de încheiere a contractului (atribuirea directă a două contracte, utilizarea experienței precum criteriu de atribuire și pretinse neregularități cu ocazia publicării anumitor contracte).
   În susținerea pretențiilor sale, statul reclamant pretinde:

               —

               Încălcarea principiilor încrederii legitime, securității juridice și proporționalității, în legătură cu admisibilitatea subvenționării anumitor cheltuieli, dat fiind că măsura contestată a fost adoptată înainte de expirarea prorogării solicitate pentru eliminarea cheltuielilor nesubvenționabile și înlocuirea lor cu altele subvenționabile;

               —

               Interpretarea incorectă a articolului 11.3 literele (b) și (e) din Directiva 92/50/CEE (1), în legătură cu presupusele neregularități identificate în atribuirea directă a două contracte de servicii. În cadrul acestui motiv și cu titlu subsidiar se invocă, de asemenea, o eroare de calcul;

               —

               Încălcarea Directivelor în materia contractelor de achiziții publice în ceea ce privește includerea „criteriului experienței“ între criteriile de atribuire. Se susține în acest sens că, deși acest criteriu nu este prevăzut în mod expres în actul normativ aplicabil, chiar jurisprudența comunitară admite această posibilitate și că utilizarea respectivului criteriu nu ar putea constitui niciodată o încălcare gravă și flagrantă a ordinii comunitare, dimpotrivă, ar putea fi calificată, în orice caz, ca o eroare de drept scuzabilă, motivată prin lipsa clarității normei;

               —

               Inexistența în neregularitățile decurgând din nepublicarea anumitor contracte a unei neîndeplinirii grave și flagrante și, în consecință, a unei încălcări a dreptului comunitar suficient calificată.

      (1)  Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziţii publice de servicii (JO L 209, din 24.7.1992, p. 1).


title: Cauza T-203/15: Ordonanța Tribunalului din 20 noiembrie 2015 – Zitro IP/OAPI (WORLD OF BINGO) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale WORLD OF BINGO — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acţiune vădit nefondată”]

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/60

         Ordonanța Tribunalului din 20 noiembrie 2015 – Zitro IP/OAPI (WORLD OF BINGO)
   (Cauza T-203/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale WORLD OF BINGO - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acţiune vădit nefondată”])
   (2016/C 038/80)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Zitro IP Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: V. Melgar și J. Crespo Carrillo, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 23 februarie 2015 (cauza R 1900/2014-4) privind cererea de înregistrare a semnului verbal WORLD OF BINGO ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Zitro IP Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 198, 15.6.2015.


title: Cauza C-530/08: Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 12 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/43

         Ordonanța președintelui Camerei a șasea a Curții din 12 noiembrie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară
   (Cauza C-530/08) (1)

   2010/C 63/70

      Limba de procedură: maghiara

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza T-75/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — JOOP!/OAPI (!) [ Marcă comunitară — Cerere de marcă comunitară figurativă reprezentând un semn de exclamare — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/43

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — JOOP!/OAPI (!)
   (Cauza T-75/08) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de marcă comunitară figurativă reprezentând un semn de exclamare - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 282/81
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: JOOP! GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: H. Schmidt-Hollburg, W. Möllering, A. Löhde, H. Leo, A. Witte, T. Frank, A. Theil, H.-P. Rühland, B. Willers și T. Rein, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 noiembrie 2007 (cauza R 1134/2007-1) privind o cerere de înregistrare a unui semn figurativ ca marcă comunitară.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă JOOP! GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008


title: Cauza C-368/08: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2004/35/CE — Repararea daunelor aduse mediului — Principiul poluatorul plătește )

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 19 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-368/08) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2004/35/CE - Repararea daunelor aduse mediului - Principiul „poluatorul plătește”)
   2009/C 153/31
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: U. Wölker și I. Dimitriou, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: N. Dafniou, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului

      Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 19 alineatul (1) din această directivă.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza C-421/08 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2008 de Calebus, SA împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2008 în cauza T-366/06, Calebus, SA/Comisia Comunităților Europene, susținută de Regatul Spaniei

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/5

         Recurs introdus la 24 septembrie 2008 de Calebus, SA împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 14 iulie 2008 în cauza T-366/06, Calebus, SA/Comisia Comunităților Europene, susținută de Regatul Spaniei
   (Cauza C-421/08 P)
   (2009/C 55/08)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Recurentă: Calebus, SA (reprezentant: R. Bocanegra Sierra, avocat)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene și Regatul Spaniei
   Concluziile recurentei
   Constatarea admisibilității recursului declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008, prin care s-a respins ca inadmisibilă cererea formulată de Calebus, SA în cauza T-366/06 și, după îndeplinirea procedurilor legale necesare, anularea ordonanței atacate, admiterea cererii inițiale și a solicitărilor reclamantei.
   Motivele și principalele argumente
   Recursul a fost declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008, prin care s-a respins ca inadmisibilă cererea formulată de Calebus, SA în cauza T-366/06, având ca obiect anularea Deciziei 2006/613/CE (1) a Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare a listei siturilor de importanță comunitară (SIC) pentru regiunea biogeografică mediteraneeană, în măsura în care, prin aceasta, exploatația „Las Cuerdas” este inclusă în cadrul SIC „ES61110006 Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”, sit care a fost cuprins în lista prevăzută de directivă.
   În susținerea recursului se arată că ordonanța atacată este afectată de o eroare de drept întrucât constată că cererea este inadmisibilă în măsura în care societatea reclamantă nu are interesul de a solicita anularea deciziei. Spre deosebire de cele indicate în ordonanță, Decizia 2006/613 impune statelor membre ca, în orice caz, în mod autonom și automat, să supună siturile de importanță comunitară, între care se înscrie și domeniul „Las Cuerdas”, unui regim de conservare prin care, în mod obligatoriu, se limitează posibilitățile de exploatare a terenului, reducându-se astfel atât productivitatea cât și valoarea comercială a acestuia. Statele membre dispun de o marjă de apreciere pentru a stabili conținutul concret al măsurilor în speță, dar nu pentru a decide dacă terenurile pot sau nu pot să fie supuse unor măsuri de tipul celor descrise. Ca urmare, existența acestei marje nu este contrară efectului direct al Deciziei asupra situației juridice a societății recurente.

      (1)  JO L 259, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 17, p. 21.


title: Cauza C-351/09: Acțiune introdusă la 28 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/45

         Acțiune introdusă la 28 august 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta
   (Cauza C-351/09)
   2009/C 267/77
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, K. Xuereb, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Republica Malta,

                           (a)

                           prin omiterea elaborării programelor de monitorizare a stării apelor de suprafață și a punerii lor în aplicare potrivit articolului 8 alineatele (1) și (2) din Directiva 2000/60/CE (1),

                           (b)

                           prin omiterea, de asemenea, a respectării obligației de a prezenta rapoarte de sinteză cu privire la programele de monitorizare a apelor de suprafață potrivit articolului 15 alineatul (2) din această directivă,

                     încalcă articolele 8 și 15 din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit articolului 15 alineatul (2) din directivă, data limită pentru prezentarea rapoartelor de sinteză privind programele de monitorizare a fost stabilit la 22 martie 2007. În plus, obligația de a prezenta raportul de sinteză cu privire la programele de monitorizare a apelor de suprafață este independentă de obligația de a prezenta primul plan de gestionare a bazinelor hidrografice. În prezent, raportul de sinteză privind programele de monitorizare a apelor de suprafață nu este disponibil. Prin urmare, Comisia consideră că Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 15 alineatul (2) din directivă.
   În plus, având în vedere informația menționată anterior furnizată de Republica Malta și lipsa de informații referitoare la raportul de sinteză cu privire la programele de monitorizare a apelor de suprafață pe care Republica Malta trebuie să îl prezinte, Comisia consideră, prin urmare, că Republica Malta a omis până în prezent să elaboreze programele de monitorizare a apelor de suprafață și să le facă operaționale potrivit articolului 8 alineatele (1) și (2) din directivă. Aceste programe sunt esențiale pentru a obține o viziune coerentă și completă a stării apelor din cadrul fiecărui district hidrografic (2).

      (1)  Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 193).

      (2)  Articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE.


title: Cauza T-187/14: Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – Sonova Holding/OAPI (Flex) [„Marcă comunitară — Marca comunitară verbală FLEX — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/46

         Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 2015 – Sonova Holding/OAPI (Flex)
   (Cauza T-187/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Marca comunitară verbală FLEX - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 398/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sonova Holding AG (Stäfa, Elveția) (reprezentant: C. Hawkes, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 13 decembrie 2013 (cauza R 357/2013-2), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal FLEX.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Sonova Holding AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza C-382/14: Ordonanța președintelui Curții din 17 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Juergen Schneider, Erika Schneider/Condor Flugdienst GmbH

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/11

         Ordonanța președintelui Curții din 17 noiembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Rüsselsheim – Germania) – Juergen Schneider, Erika Schneider/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-382/14) (1)

   (2015/C 056/15)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.