title: Cauza C-212/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado [Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și al finanțării terorismului — Directiva 2005/60/CE — Articolul 22 alineatul (2) — Decizia 2000/642/JAI — Obligația instituțiilor de credit de raportare a tranzacțiilor financiare suspecte — Instituție care își desfășoară activitatea în regim de liberă prestare a serviciilor — Identificarea unității naționale de informații financiare responsabile de primirea informațiilor — Articolul 56 TFUE — Restricție privind libera prestare a serviciilor — Motive imperative de interes general — Proporționalitate]

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado
   (Cauza C-212/11) (1)

   (Prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și al finanțării terorismului - Directiva 2005/60/CE - Articolul 22 alineatul (2) - Decizia 2000/642/JAI - Obligația instituțiilor de credit de raportare a tranzacțiilor financiare suspecte - Instituție care își desfășoară activitatea în regim de liberă prestare a serviciilor - Identificarea unității naționale de informații financiare responsabile de primirea informațiilor - Articolul 56 TFUE - Restricție privind libera prestare a serviciilor - Motive imperative de interes general - Proporționalitate)
   2013/C 171/09
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Jyske Bank Gibraltar Ltd

      Pârâtă: Administración del Estado

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal Supremo — Interpretarea articolului 22 alineatul (2) din Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (JO L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214) — Reglementare națională care impune, în mod imperativ și direct, instituțiilor de creditare care își desfășoară activitatea pe teritoriul național fără a dispune de un sediu permanent să furnizeze autorităților naționale competente informațiile cerute

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului trebuie interpretat în sensul că nu se opune reglementării unui stat membru care impune instituțiilor de credit să comunice informațiile solicitate în temeiul combaterii spălării banilor și a finanțării terorismului direct unității de informații financiare a acestui stat atunci când instituțiile respective își desfășoară activitățile pe teritoriul național în regim de liberă prestare a serviciilor, în măsura în care această reglementare nu compromite efectul util al directivei menționate, precum și al Deciziei 2000/642/JAI a Consiliului din 17 octombrie 2000 privind modalitățile de cooperare între unitățile de informații financiare ale statelor membre în privința schimbului de informații.

               2.

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei asemenea reglementări dacă este justificată de un motiv imperativ de interes general, este de natură să garanteze realizarea obiectivului pe care îl urmărește, nu excede ceea ce este necesar pentru a-l atinge și se aplică în mod nediscriminatoriu, aspecte care trebuie verificate de instanța națională ținând seama de următoarele considerații:

                           —

                           o asemenea reglementare este de natură să atingă obiectivul de prevenire a spălării banilor și a finanțării terorismului dacă permite statului membru vizat să supravegheze și să suspende efectiv tranzacțiile financiare suspecte realizate de instituțiile de credit care își prestează serviciile pe teritoriul național și, dacă este cazul, să urmărească penal și să sancționeze persoanele responsabile;

                           —

                           obligația impusă prin această reglementare instituțiilor de credit care își desfășoară activitățile în regim de liberă prestare a serviciilor poate constitui o măsură proporțională urmăririi acestui obiectiv în absența, la data faptelor din litigiul principal, a unui mecanism eficient care să garanteze o cooperare deplină și completă între unitățile de informații financiare.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza T-790/16: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2016 – C & J Clark International/Comisia

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/51

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2016 – C & J Clark International/Comisia
   (Cauza T-790/16)
   (2017/C 014/61)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: C & J Clark International Ltd (Somerset, Regatul Unit) (reprezentanți: A. Willems și S. De Knop, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acţiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2016/1395 al Comisiei din 18 august 2016 de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și produse de Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd., Win Profile Industries Ltd, și de punere în aplicare a hotărârii Curții de Justiție în cauzele conexate C-659/13 și C-34/14 (JO 2016, L 225, p. 52);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că, întrucât a acţionat fără un temei juridic valabil, Comisia a încălcat principiul atribuirii consacrat la articolul 5 alineatele (1) şi (2) TUE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin neadoptarea măsurilor necesare pe care le impune executarea Hotărârii din 4 februarie 2016, C & J Clark International şi Puma, C-659/13 şi C-34/14, EU:C:2016:74, Comisia a încălcat articolul 266 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin instituirea unei taxe antidumping la importurile de încălţăminte „care au fost efectuate în perioada de aplicare a [regulamentelor anulate]”, Comisia a încălcat articolul 1 alineatul (1) şi articolul 10 alineatul (1) din regulamentul de bază (1) şi principiul securităţii juridice (neretroactivităţii).

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, prin instituirea unei taxe antidumping fără a efectua o nouă evaluare a interesului Uniunii, Comisia a încălcat articolul 21 din regulamentul de bază, dat fiind că, în orice caz, ar fi fost vădit eronat să se concluzioneze că instituirea unei taxe antidumping era în interesul Uniunii.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, întrucât a adoptat un act care depăşeşte ceea ce este necesar pentru a-şi atinge obiectivul, Comisia a încălcat articolul 5 alineatele (1) şi (4) TUE.

      (1)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).


title: Cauza F-122/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2009 — Marcuccio/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Cerere de anchetă — Refuz al unei instituții de a traduce o decizie în limba aleasă de reclamant — Inadmisibilitate vădită — Cerere vădit lipsită de temei juridic)

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/64

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 7 octombrie 2009 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-122/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Cerere de anchetă - Refuz al unei instituții de a traduce o decizie în limba aleasă de reclamant - Inadmisibilitate vădită - Cerere vădit lipsită de temei juridic)
   2009/C 282/121
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii reclamantului de efectuare a unei anchete privind anumite evenimente care au avut loc în perioada în care acesta era repartizat la Delegația Comisiei în Angola — Cerere de comunicare a concluziilor anchetei — Anulare a deciziei de a nu se traduce o notă în limba aleasă de reclamant — Cerere de despăgubiri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Marcuccio în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit lipsită de orice temei juridic.

               2.

               Obligă pe domnul Marcuccio la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008, p. 65.


title: Cauza C-28/13 P: Recurs introdus la 18 ianuarie 2013 de Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 29 noiembrie 2012 în cauza T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Banca Centrală Europeană

text:
               6.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 101/9

         Recurs introdus la 18 ianuarie 2013 de Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 29 noiembrie 2012 în cauza T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Banca Centrală Europeană
   (Cauza C-28/13 P)
   2013/C 101/21
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Gabi Thesing și Bloomberg Finance LP (reprezentanți: M Stephens și R Lands, Solicitors)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 29 noiembrie 2012 în cauza T-590/10, pentru motivul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în pronunțarea acestei hotărâri;

               —

               anularea deciziei Băncii Centrale Europene (denumită în continuare „BCE”) comunicate prin scrisorile din 17 septembrie 2010 și din 21 octombrie 2010, prin care a fost refuzat accesul la documentele solicitate de recurente în temeiul Deciziei BCE din 4 martie 2004 privind accesul public la documentele BCE (BCE/2004/3) (1), pentru următoarele motive:

                           (i)

                           BCE a săvârșit o eroare vădită de apreciere și/sau un abuz de putere prin adoptarea deciziei și

                           (ii)

                           singura decizie legală care putea fi adoptată de BCE ar fi fost aceea de a acorda accesul la documente, astfel cum s-a solicitat.

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunal în măsura în care prin aceasta recurentele au fost obligate la plata cheltuielilor de judecată efectuate de BCE, pentru motivul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în pronunțarea acestei hotărâri.

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului pentru a se pronunța, în conformitate cu hotărârea Curții, cu privire la aspectele de drept invocate în prezentul recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept:

               —

               prin interpretarea eronată a articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Decizia Băncii Centrale Europene din 4 martie 2004 (BCE/2004/3), care prevede o excepție de la dreptul general de acces acordat la articolul 2 din această decizie;

               —

               prin aceea că a statuat că BCE era îndreptățită să decidă că divulgarea documentelor solicitate de recurente ar fi adus atingere politicii economice a Uniunii Europene și a Greciei;

               —

               prin interpretarea eronată a articolului 10 din Convenția europeană a drepturilor omului;

               —

               prin neexaminarea argumentelor recurentelor în ceea ce privește articolul 4 alineatele (2) și (3) din Decizia BCE;

               —

               recurentele susțin de asemenea că Tribunalul a săvârșit o eroare în ceea ce privește cheltuielile de judecată.

      (1)  JO L 80, p. 42, Ediție specială, 10/vol. 5, p. 229.


title: Cauza C-490/15 P: Recurs introdus la 18 septembrie 2015 de Ori Martin SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 15 iulie 2015 în cauzele conexate T-389/10 și T-419/10

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/19

         Recurs introdus la 18 septembrie 2015 de Ori Martin SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 15 iulie 2015 în cauzele conexate T-389/10 și T-419/10
   (Cauza C-490/15 P)
   (2015/C 406/19)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Ori Martin SA (reprezentanți: G. Belotti și P. Ziotti, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               1)

               Cu titlu principal: anularea hotărârii în măsura în care prin aceasta Tribunalul de Primă Instanță al Uniunii Europene a respins acțiunea sa în cauza T-419/10, în măsura în care solicita anularea deciziei în litigiu pentru extinderea nelegală a răspunderii solidare la recurentă pentru fapte săvârșite de filiala SLM. Anularea hotărârii pentru încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale sau, în subsidiar, acordarea unei despăgubiri echitabile recurentei.

               2)

               Cu titlu subsidiar: modificarea hotărârii atacate, prin pronunțarea definitivă asupra litigiului, cu reducerea, în cadrul exercitării competenței de fond, a amenzii aplicate, ținând seama (i) de rezultatele procesuale din primă instanță, (ii) de Orientările privind sancțiunile, în vigoare în perioada faptelor contestate, (iii) de participarea temporală redusă la cartel, care a început pentru SLM/ORI la sfârșitul anului 1999, unica dată pentru care există elemente concordante în acte pentru a putea fi susținută.
               În orice caz: obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   ORI formulează în esență patru motive de recurs, prin care urmărește să demonstreze că Tribunalul:

               (a)

               a redefinit în mod neproporțional și necoerent cu rezultatele procesuale amenda aplicată recurentei, încălcând astfel articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale și principiile consolidate de drept al Uniunii în materia proporționalității sancțiunilor în domeniul antitrust și a obligației de motivare;

               (b)

               a încălcat dreptul Uniunii în ceea ce privește principiul răspunderii personale pe care se întemeiază dreptul Uniunii în materia concurenței, prin extinderea nelegitimă a răspunderii solidare la recurentă, care este total străină de faptele contestate;

               (c)

               a încălcat dreptul Uniunii Europene în ceea ce privește neretroactivitatea legii penale defavorabile, în special articolul 49 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale;

               (d)

               și-a exercitat în mod incomplet controlul jurisdicțional, cu o valorificare vădit inadecvată a rezultatelor procesuale și cu o lipsă de motivare;

               (e)

               a încălcat articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale întrucât cauza nu a fost examinată într-un termen rezonabil.


title: Cauza F-40/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 28 iunie 2016 – FV/Consiliul (Funcție publică — Notare — Raport de evaluare — Interesul de a exercita acțiunea — Scăderea aprecierilor analitice — Sesizarea comitetului pentru rapoarte de evaluare — Modificarea de către al doilea notator a anumitor aprecieri care nu afectează notarea globală — Eroare vădită de apreciere — Obligație de motivare — Obligație de solicitudine)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/35

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 28 iunie 2016 – FV/Consiliul
   (Cauza F-40/15) (1)

   ((Funcție publică - Notare - Raport de evaluare - Interesul de a exercita acțiunea - Scăderea aprecierilor analitice - Sesizarea comitetului pentru rapoarte de evaluare - Modificarea de către al doilea notator a anumitor aprecieri care nu afectează notarea globală - Eroare vădită de apreciere - Obligație de motivare - Obligație de solicitudine))
   (2016/C 287/42)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: FV (reprezentanți: inițial T. Bontinck și A. Guillerme, avocați, ulterior L. Levi, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și M. Veiga, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a raportului de evaluare al reclamantei pentru anul 2013.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               FV suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 178, 1.6.2015, p. 27.


title: Cauza C-29/05 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 martie 2007 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Kaul GmbH, Bayer AG ( Recurs — Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Prezentarea faptelor și a probelor noi în susținerea recursului introdus în fața camerei de recurs a OAPI )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/6

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 martie 2007 — Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)/Kaul GmbH, Bayer AG
   (Cauza C-29/05 P) (1)

   („Recurs - Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Prezentarea faptelor și a probelor noi în susținerea recursului introdus în fața camerei de recurs a OAPI“)
   (2007/C 95/08)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. von Mühlendahl și G. Schneider, agenți)

      Celelalte părți în proces: Kaul GmbH (reprezentanți: G. Würtenberger și R. Kunze, Rechtsanwälte), Bayer AG
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 10 noiembrie 2004, Kaul/OAPI și Bayer (T-164/02), prin care Tribunalul a anulat decizia R 782/2000-3 a Camerei a treia de recurs a OAPI, din 4 martie 2002, referitoare la o procedură de opoziție dintre Kaul GmbH și Bayer AG — Examinarea opoziției — Examinarea faptelor de către camera de recurs — Întindere — Art. 43 alin. (2), și 74 alin. (2) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1)
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 10 noiembrie 2004, Kaul/OAPI — Bayer (ARCOL) (T-164/02).

               2)

               Anulează decizia Camerei a treia de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) (OAPI) din 4 martie 2002 (cauza R 782/2000-3).

               3)

               Obligă OAPI la plata cheltuielilor de judecată atât din procedura în primă instanță, cât și din recurs.

      (1)  JO C 82 din 2.4.2005.


title: Cauza T-69/08: Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Republica Polonă/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/42

         Acțiune introdusă la 12 februarie 2008 — Republica Polonă/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-69/08)
   (2008/C 92/83)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: M. Dowgielewicz, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 2008/62/CE a Comisiei din 12 octombrie 2007 [notificată cu numărul K(2007)4697] privind articolele 111 și 172 din Proiectul de lege al Poloniei privind organismele modificate genetic, notificat de Republica Polonă în temeiul articolului 95 alineatul (5) CE, întrucât aceste articole derogă de la dispozițiile Directivei 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic (1);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei 2008/62/CE a Comisiei din 12 octombrie 2007 care respinge proiectul de dispoziții naționale, în măsura în care acestea prevăd derogări de la Directiva 2001/18/CE (2), proiect notificat de către Polonia în temeiul articolului 95 alineatul (5) CE. Reclamanta arată că decizia atacată i-a fost notificată de către Comisie la 4 decembrie 2004, adică după expirarea termenului de șase luni prevăzut de articolul 95 alineatul (6) CE, ceea ce, potrivit reclamantei, presupune că, în conformitate cu articolul menționat, aceste dispoziții trebuie considerate ca aprobate din momentul expirării termenului de șase luni.
   Reclamanta arată că data adoptării deciziei, 12 octombrie 2007, nu are nicio importanță în ceea ce privește respectarea termenului; hotărâtor în această privință este, potrivit reclamantei, numai data notificării deciziei contestate.
   În consecință, reclamanta invocă următoarele motive în susținerea acțiunii:

               —

               încălcarea articolului 95 alineatul (6) CE, coroborat cu articolul 254 alineatul (3) CE;

               —

               nerespectarea unei condiții esențiale de procedură, constând în obligația de a comunica decizia destinatarului în termenul legal prevăzut, ceea ce permite destinatarului să ia la cunoștință de conținutul acesteia;

               —

               încălcarea principiului securității juridice.

      (1)  JO 2008, L 16 , p. 17.

      (2)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75).


title: Cauza F-68/13: Acțiune introdusă la 9 iulie 2013 — ZZ/BCE

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/31

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2013 — ZZ/BCE
   (Cauza F-68/13)
   2013/C 274/51
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei BCE de terminare a investigației administrative interne, precum și a raportului de investigație și acordarea unor despăgubiri pentru prejudiciul moral pe care l-a suferit reclamantul

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comitetului executiv din 7 ianuarie 2013 care ia act de raportul final și prin care se stabilește încheierea investigației administrative interne;

               —

               în consecință, anularea investigației și a raportului de investigație și începerea unei noi investigații cu o evaluare periodică a faptelor;

               —

               acordarea unei despăgubiri pentru prejudiciul material suferit evaluat ex aequo et bono la 50 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-88/07: Acțiune introdusă la 22 martie 2007 — Fabryka Samochodów Osobowych/Comisie

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/28

         Acțiune introdusă la 22 martie 2007 — Fabryka Samochodów Osobowych/Comisie
   (Cauza T-88/07)
   (2007/C 117/44)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamanta: Fabryka Samochodów Osobowych S.A. (Varșovia, Polonia) (reprezentanți: W. Radzikowski, R.A. Kozłowski și G. Dźwigała, radcy prawni)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei în măsura în care privește articolul 2 alineatele (2), (3) și (4) prin care sunt introduse măsuri compensatorii în următoarele forme: a) limitarea producției anuale de automobile până la sfârșitul lunii februarie 2011 de către reclamantă, de către toate societățile prezente și viitoare care depind de aceasta și de către toate societățile controlate de FSO ca acționar, și b) interdicția de a solicita o nouă licență până la sfârșitul lunii februarie 2011;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene din 20 decembrie 2006 referitoare la ajutorul de stat nr. C 3/2005 [ex NN 592/2004 (ex PL 51/2004)] prin care au fost declarate compatibile cu piața comună măsurile de ajutor, care, potrivit formulării deciziei, au fost parțial puse în aplicare de Polonia în beneficiul reclamantei, în măsura în care decizia o obligă pe reclamantă, beneficiara ajutorului de stat, să își limiteze producția anuală și vânzările de automobile pe teritoriul Comunității până în anul 2011. În plus, în motivarea sa, decizia conține interdicția impusă reclamantei de a solicita o nouă licență înainte de sfârșitul lui 2011.
   Reclamanta solicită anularea deciziei și susține, în acest sens, că aceasta încalcă prevederile Tratatului CE și regulile de bază care guvernează aplicarea sa. În plus, decizia atacată încalcă norme fundamentale de procedură.
   Reclamanta își întemeiază acțiunea pe următoarele motive:

               —

               Comisia a încălcat articolul 88 alineatul (3) CE și articolul 3 din Regulamentul nr. 659/1999 (1) deoarece a recunoscut ca fiind puse în aplicare o parte din măsurile de ajutor și a săvârșit o eroare vădită în aprecierea situației de fapt;

               —

               la stabilirea întinderii măsurilor compensatorii, Comisia a încălcat principiul proporționalității, principiul exercitării libere a unei activități economice, articolul 253 CE precum și paragrafele 11, 32, 37, 39 și 54 din Liniile directoare comunitare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (2) și a comis o eroare vădită în aprecierea situației de fapt, în special prin: stabilirea eronată, din punctul de vedere al reclamantei, a cuantumului ajutorului de stat, acesta fiind supraevaluat; neluarea în considerare a formei ajutorului; stabilirea eronată a pieței relevante; stabilirea eronată a părții de piață ce revine reclamantei, beneficiara ajutorului de stat; neluarea în considerare a unor elemente esențiale pentru analiza efectelor acordării ajutorului reclamantei; dispunerea de măsuri compensatorii care se răsfrâng negativ asupra redobândirii de către reclamantă a capacității de producție la sfârșitul restructurării; neluarea în considerare a faptului că reclamanta desfășoară activități în regiuni care sunt îndreptățite să primească ajutoare regionale;

               —

               prin introducerea unei măsuri compensatorii suplimentare în motivarea deciziei, care nu figurează în dispozitivul (petitum) deciziei, Comisia a încălcat principiul securității juridice și articolul 253 CE;

               —

               Comisia a încălcat articolul 253 CE deoarece nu a furnizat suficiente precizări cu privire la natura și întinderea măsurilor compensatorii dispuse și nu a răspuns tuturor propunerilor făcute cu privire la acest aspect.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1).

      (2)  JO 1999, C 288, p. 2.


title: Cauza C-214/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Hamm (Germania) la 4 mai 2010 — KHS AG/Winfried Schulte

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesarbeitsgericht Hamm (Germania) la 4 mai 2010 — KHS AG/Winfried Schulte
   (Cauza C-214/10)
   ()
   2010/C 234/31
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesarbeitsgericht Hamm

      Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: KHS AG

      Intimat: Winfried Schulte

      Întrebarea preliminară

   Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune legislațiilor și/sau practicilor naționale care prevăd că dreptul la perioada minimă de concediu anual plătit se stinge la sfârșitul perioadei de referință și/sau la sfârșitul perioadei de report și în cazul în care lucrătorul se află în incapacitate de muncă de mai mult timp (în condițiile în care, ca urmare a acestei incapacități de muncă de lungă durată, lucrătorul ar putea cumula drepturi la perioada minimă de concediu anual plătit pentru mai mulți ani dacă posibilitatea de a reporta astfel de drepturi nu ar fi limitată în timp)? În cazul unui răspuns negativ la întrebarea de mai sus, posibilitatea de a reporta aceste drepturi trebuie să existe timp de cel puțin 18 luni?

      (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3.


title: Cauza T-108/15: Acțiune introdusă la 27 februarie 2015 – Bundesverband Glasindustrie și alții/Comisia

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/63

         Acțiune introdusă la 27 februarie 2015 – Bundesverband Glasindustrie și alții/Comisia
   (Cauza T-108/15)
   (2015/C 138/82)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: Bundesverband Glasindustrie (Düsseldorf, Germania), Gerresheimer Lohr GmbH (Lohr, Germania), Gerresheimer Tettau GmbH (Tettau, Germania), Noelle + von Campe Glashütte GmbH (Boffzen, Germania), Odenwald Faserplattenwerk GmbH (Amorbach, Germania), O-I Glasspack GmbH & Co. KG (Düsseldorf), Pilkington Deutschland AG (Gelsenkirchen, Germania), Schott AG (Mainz, Germania), SGD Kipfenberg GmbH (Kipfenberg, Germania), Thüringer Behälterglas GmbH Schleusingen (Schleusingen, Germania), Neue Glaswerke Großbreitenbach GmbH & Co. KG (Großbreitenbach, Germania), HNG Global GmbH (Gardelegen, Germania) (reprezentanți: U. Soltész și C. von Köckritz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 și a articolului 3 alineatul (1) din Decizia Comisiei Europene din 25 noiembrie 2014, Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) (ex NN 2013/NN), C(2014) 8786 final, referitoare la sprijinul pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie, în măsura în care prin aceste dispoziții se constată

                           (i)

                           că sprijinul pentru energia electrică produsă din surse regenerabile în temeiul Legii germane privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (Legea privind energia din surse regenerabile, Erneuerbare-Energien-Gesetz din 25 octombrie 2008, în versiunea revizuită care a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2012 – denumită în continuare „EEG 2012”), inclusiv mecanismul său de finanțare, și

                           (ii)

                           că sprijinul pentru reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie (regimul specific de compensare – denumit în continuare „RSC”) prevăzut de articolul 40 și următoarele din EEG 2012 pentru anii 2013 și 2014 constituie ajutoare de stat ilegale în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, care au fost puse în aplicare cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) TFUE;

               —

               anularea articolului 2, a articolului 3 alineatul (2), a articolului 6, a articolului 7 și a articolului 8 din decizia atacată, în măsura în care prin aceste dispoziții se constată incompatibilitatea RSC cu piața internă și se dispune rambursarea ajutorului, precum și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șapte motive.

               1.

               Regimul specific de compensare (RSC) nu conține ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE întrucât nu există niciun avantaj. Comisia prezumă în mod incorect că RSC conferă utilizatorilor mari consumatori de energie un avantaj relevant în sensul dreptului în materia ajutoarelor de stat.

               2.

               Sistemul suprataxei pe energia din surse regenerabile și RSC nu conțin ajutoare de stat întrucât nu există nicio sarcină asupra resurselor de stat. Reglementarea în cauză afectează în mod exclusiv resursele private. Decizia atacată nu este compatibilă cu jurisprudența Curții de Justiție, în special cu hotărârea pronunțată în cauza PreussenElektra.

               3.

               În motivarea deciziei sale, Comisia a constatat în mod eronat că RSC prezintă un caracter selectiv. Nu există însă nicio derogare de la sistemul de referință relevant. În orice caz, RSC este justificat prin natura și prin economia EEG 2012.

               4.

               Comisia a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a apreciat posibilitatea de a autoriza RSC exclusiv în temeiul noilor Orientări privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și energie pentru perioada 2014-2020.

               5.

               În cazul în care Comisia ar ajunge la concluzia că RSC constituie un ajutor care nu poate fi autorizat, recuperarea ar fi în orice caz ilicită întrucât este vorba despre un „ajutor existent”.

               6.

               În plus, recuperarea este exclusă din cauza protecției încrederii legitime care se opune acesteia. Într-o decizie anterioară, Comisia a constatat în special că sistemul suprataxei pe energia din surse regenerabile nu conține ajutoare de stat.

               7.

               Mai mult, punerea în aplicare a unui ordin de recuperare pentru RSC ar fi imposibilă.


title: Cauza T-365/11 P: Recurs introdus la 5 iulie 2011 de AO împotriva Ordonanței pronunțate la 4 aprilie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-45/10, AO/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/27

         Recurs introdus la 5 iulie 2011 de AO împotriva Ordonanței pronunțate la 4 aprilie 2011 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-45/10, AO/Comisia
   (Cauza T-365/11 P)
   2011/C 282/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: AO (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: P. Lewisch, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice din 4 aprilie 2011 în cauza F-45/11, AO/Comisia,

               —

               în cazul în care Tribunalul este în măsură să se pronunțe pe fond, admiterea cererilor prezentate în primă instanță, respectiv:

                           —

                           anularea deciziei CMS 07/046 pentru hărțuire, eroare de gestiune și încălcarea dreptului de a fi ascultat;

                           —

                           anularea tuturor deciziilor adoptate de AIPN cu privire la reclamant între luna septembrie 2003 și data încetării relațiilor de muncă ale reclamantului pentru hărțuire și eroare de gestiune rezultată din încălcarea dreptului reclamantului de a fi ascultat;

                           —

                           acordarea permisiunii de ascultare a reclamantului în temeiul articolului 7 alineatul (1) și al articolului 24 din Statut (1) și examinarea cererilor adresate în februarie 2008 și martie 2008;

                           —

                           acordarea cu caracter simbolic a unui euro către reclamant, cu titlu de daune interese pentru prejudiciul moral și profesional pe care l-a suferit, astfel cum se precizează în prezenta acțiune, în măsura în care aceasta nu are drept obiect obținerea unei sume de bani, ci restabilirea demnității și a reputației profesionale a reclamantului.

               —

               obligarea celeilalte părți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe neîndeplinirea condițiilor privind pronunțarea unei ordonanțe, în conformitate cu articolul 76 din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice, și privind acțiunea vădit nefondată sau vădit inadmisibilă

                           —

                           Tribunalul Funcției Publice nu a ținut seama de mai multe susțineri și mijloace de probă prezentate, privitoare la hărțuirea recurentului.

                           —

                           Reclamantului i-a fost refuzat dreptul de a beneficia de un termen pentru îndreptarea neregularităților cererii introductive, în conformitate cu articolul 36 din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice, în ceea ce privește două decizii ale AIPN citate de reclamant în cerere.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea, de către Tribunalul Funcției Publice, în Ordonanța pronunțată în cauza F-45/10, a dreptului Uniunii Europene, astfel cum rezultă din articolul 11 alineatul (1) din anexa I la Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, întrucât recurentul are dreptul la despăgubire ca urmare a hărțuirii suferite.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea de către Tribunalul Funcției Publice a dreptului de a fi ascultat, prevăzut la articolul 6 alineatul (1) din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, precum și la articolul 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  Regulamentul nr. 31 (CEE) 11 (CEEA) de stabilire a statutului funcționarilor și a regimului aplicabil celorlalți agenți ai Comunității Economice Europene și ai Comunității Europene a Energiei Atomice (JO 45, 14.6.1962, p. 1385).


title: Cauza C-109/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Prud'homie de pêche de Martigues (Franța) la data de 20 februarie 2007 — Jonathan Pilato/Jean-Claude Bourgault

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/27

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Prud'homie de pêche de Martigues (Franța) la data de 20 februarie 2007 — Jonathan Pilato/Jean-Claude Bourgault
   (Cauza C-109/07)
   (2007/C 95/50)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Prud'homie de pêche de Martigues
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Jonathan Pilato

      Pârât: Jean-Claude Bourgault
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 11b din Regulamentul (CE) nr. 894/97 al Consiliului din 29 aprilie 1997 (1) astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1239/98 al Consiliului din 8 iunie 1998 (2) trebuie interpretat în sensul că interzice și plasele de suprafață care nu deviază sau aproape nu deviază datorită unei ancore plutitoare de care sunt legate?

               2)

               Articolul 11b alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 894/97 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1239/98, este valid având în vedere că:

                           a)

                           pare să urmărească un obiectiv strict de protecție a mediului, în timp ce temeiul juridic pe care se bazează este articolul numerotat anterior 43 și numerotat actualmente 37 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, semnat la Roma la 25 martie 1957;

                           b)

                           nu prevede definiția plasei de suprafață și deci nu determină în mod clar domeniul său de aplicare;

                           c)

                           nu este motivat în mod clar;

                           d)

                           nu ține cont de datele științifice și tehnice disponibile, nici de starea mediului în diversele regiuni ale Comunității, nici de avantajele [și] obligațiile care rezultă din interdicția pe care o prevede;

                           e)

                           este disproporționat față de obiectivul urmărit;

                           f)

                           este discriminatoriu întrucât tratează în același fel situații geografice, economice și sociale diferite;

                           g)

                           nu prevede nicio derogare în beneficiul pescarilor care practică pescuitul la scară redusă precum thonaille, care, în afara faptului că este tradițional în zona mediteraneană, este vital pentru populația care îl practică și este în definitiv foarte selectiv?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 894/97 al Consiliului din 29 aprilie 1997 de stabilire a anumitor măsuri tehnice pentru conservarea rezervelor de pește (JO L 132, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1239/98 al Consiliului din 8 iunie 1998 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 894/97 privind instituirea anumitor măsuri tehnice pentru conservarea rezervelor de pește (JO L 171, p. 1).


title: Cauza C-188/06 P: Ordonanța Curții din 9 martie 2007 — Schneider Electric SA/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Concentrări economice între întreprinderi — Piața distribuției de electricitate — Decizii de inițiere și de finalizare a procedurii)

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/22

         Ordonanța Curții din 9 martie 2007 — Schneider Electric SA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-188/06 P) (1)

   (Recurs - Concentrări economice între întreprinderi - Piața distribuției de electricitate - Decizii de inițiere și de finalizare a procedurii)
   (2007/C 96/39)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Schneider Electric SA (reprezentanți: A. Winckler, I- Girgenson și M. Pittie, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Bouquet și O. Beynet, agenți)
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 31 ianuarie 2006, Schneider Electric SA/Comisie (T-48/03), prin care a fost respinsă ca inadmisibilă o cerere de anulare, pe de o parte, a deciziei Comisiei din 4 decembrie 2002 de inițiere a etapei examinării aprofundate a concentrării economice între Schneider și Legrand (cauza COMP/M.2283 — Schneider/Legrand II) și, pe de altă parte, a deciziei Comisiei din 13 decembrie 2002 de finalizare a procedurii de control a acestei operațiuni
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Schneider Electric SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-180/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 9 aprilie 2010 — Jarosław Słaby/Ministrowi Finansów

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 9 aprilie 2010 — Jarosław Słaby/Ministrowi Finansów
   (Cauza C-180/10)
   2010/C 179/28
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Jarosław Słaby

      Pârât: Minister Finansów

      Întrebarea preliminară

   O persoană fizică care a exercitat o activitate agricolă pe un teren înainte de a o înceta din cauza unei modificări a planului urbanistic intervenită pentru motive independente de voința sa, modificare prin care bunul său este recalificat în bun privat, și care împarte terenul în parcele mai mici (terenuri destinate construcției de locuințe de vacanță) și a inițiat vânzarea acestora, trebuie considerată pentru acest motiv persoană impozabilă în sensul articolului 9 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE și al articolului 4 alineatele (1) și (2) din A șasea directivă 77/388/CEE și este obligată la plata acestei taxe în temeiul exercitării unei activități comerciale?


title: Cauza T-287/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2007 — cApStAn/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/44

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 15 octombrie 2007 — cApStAn/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-287/07) (1)

   (2007/C 315/84)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 22.9.2007.


title: Cauza T-560/12: Acțiune introdusă la 17 decembrie 2012 — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/Agenția Europeană pentru Produse Chimice

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/18

         Acțiune introdusă la 17 decembrie 2012 — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/Agenția Europeană pentru Produse Chimice
   (Cauza T-560/12)
   2013/C 79/33
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o. (Brzesko, Polonia) (reprezentant: T. Dobrzyński, avocat [raca prawny])

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei nr. SME(2012) 3538 a Agenției Europene pentru Produse Chimice din 15 octombrie 2012, prin care i s-a aplicat reclamantului o taxă administrativă în cuantum de 20 700 de euro;

               —

               cu titlu preventiv, anularea Deciziei MB/D/29/2010 a Consiliului de administrație al ECHA din 12 noiembrie 2010 privind clasificarea serviciilor pentru care se percep taxe;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv: incompatibilitate cu Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei și cu Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului, precum și încălcarea principiului atribuirii competențelor

                           —

                           Decizia atacată este incompatibilă cu Regulamentul privind redevențele și drepturile plătite Agenției Europene pentru Produse Chimice, întrucât pârâta este abilitată să perceapă doar taxe administrative, în timp ce competența de a aplica amenzi descurajante revine statelor membre. Taxele administrative trebuie să fie adecvate în raport cu volumul activităților desfășurate de ECHA. O taxă administrativă în cuantum de 20 700 de euro pentru declararea incorectă a dimensiunii întreprinderii are un caracter de sancțiune și este echivalentă cu o amendă. Astfel, pârâta a încălcat competențele statelor membre, aspect care nu este compatibil cu principiul atribuirii competențelor consacrat la articolul 5 TUE, și reprezintă o acțiune întreprinsă într-un caz de necompetență în sensul articolului 263 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea principiului egalității de tratament

                           —

                           Faptul de a condiționa cuantumul taxei administrative de dimensiunea întreprinderii constituie o încălcare a principiului egalității de tratament consacrat la articolul 5 din Codul european de bună conduită administrativă și la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Întrucât, prin definiție, taxa administrativă este destinată să acopere costurile aferente serviciilor administrative, nu există niciun motiv obiectiv pentru introducerea unei diferențieri în funcție de dimensiunea întreprinderilor înregistrate. Astfel, volumul de muncă depus de administrație cu ocazia verificării dimensiunii întreprinderii este comparabil. În aceste împrejurări, întreprinderi de mari dimensiuni care s-au declarat în mod incorect ca fiind IMM-uri plătesc o taxă care acoperă nu numai costurile serviciului aferent procedurii de verificare a dimensiunii lor, ci și costurile legate de verificarea dimensiunii altor întreprinderi sau chiar costurile aferente altor servicii prestate de ECHA.

               3.

               Al treilea motiv: încălcarea principiului securității juridice

                           —

                           Prin faptul că a declarat că este o întreprindere mică, reclamantul a săvârșit în mod neimputabil o eroare cu privire la calificarea corectă a dimensiunii întreprinderii. Potrivit informațiilor care figurează la rubrica „Redevențe” de pe site-ul birourilor naționale de asistență tehnică privind REACH, dimensiunea unei întreprinderi este definită de legea națională privind libertatea de desfășurare a activității economice. În temeiul acestei legi, atunci când se stabilește dimensiunea unei întreprinderi, nu se ține seama de structura acționariatului acesteia, ci de numărul de lucrători angajați și de cifra de afaceri netă anuală, iar reclamantul a luat în considerare aceste date. Obligația de a ține seama la stabilirea dimensiunii unei întreprinderi de Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 nu a fost comunicată în mod corespunzător părții interesate. În plus, ECHA nu a informat întreprinderile cu privire la cuantumul taxelor administrative care pot fi percepute în cazul calificării incorecte a dimensiunii întreprinderii, încălcând astfel principiul securității juridice

               4.

               Al patrulea motiv: abuzul de putere

                           —

                           Pârâta a săvârșit un abuz de putere prin faptul că a stabilit, în Decizia MB/D/29/2010, rate ale taxelor extrem de ridicate și și-a atribuit competențe foarte extinse sub forma posibilității de a utiliza toate căile legale de atac pentru a recupera taxele și a imposibilității de a evita plata taxelor. Articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 340/2008 nu poate justifica aceste competențe. Impunerea unei taxe administrative urmărește în realitate un obiectiv diferit de cel menționat în considerentul (2) al Regulamentului nr. 340/2008 (acoperirea costurilor serviciilor prestate de ECHA) și nu corespunde volumului de muncă al pârâtei, ci constituie o amendă aplicată în mod nelegal reclamantului.


title: Cauza C-396/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Bari — Italia) — Interedil Srl en liquidation/Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa [Trimitere preliminară — Competența unei instanțe inferioare de a adresa o întrebare preliminară Curții — Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 — Proceduri de insolvență — Competență internațională — Centrul intereselor principale ale debitorului — Transferul sediului social într-un alt stat membru — Noțiunea „sediu” ]

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 362/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 20 octombrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Bari — Italia) — Interedil Srl en liquidation/Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa
   (Cauza C-396/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Competența unei instanțe inferioare de a adresa o întrebare preliminară Curții - Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 - Proceduri de insolvență - Competență internațională - Centrul intereselor principale ale debitorului - Transferul sediului social într-un alt stat membru - Noțiunea „sediu”)
   2011/C 362/04
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale ordinario di Bari

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Interedil Srl en liquidation

      Pârâte: Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale ordinario di Bari — Interpretarea articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143) — Centrul intereselor principale ale debitorului — Prezumția locului unde se află sediul social — Stabilire într-un alt stat membru — Noțiuni comunitare sau naționale

      Dispozitivul

               1.

               Dreptul Uniunii se opune ca o instanță națională să fie ținută să respecte o normă de procedură națională în temeiul căreia dezlegările date de instanța superioară națională sunt obligatorii pentru aceasta, în cazul în care rezultă că dezlegările date de instanța superioară nu sunt conforme cu dreptul Uniunii, astfel cum acesta este interpretat de Curte.

               2.

               Noțiunea „centrul intereselor principale” ale debitorului, prevăzută la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență, trebuie interpretată prin referire la dreptul Uniunii.

               3.

               Pentru a determina centrul intereselor principale ale unei societăți debitoare, articolul 3 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 1346/2000 trebuie interpretat după cum urmează:

                           —

                           centrul intereselor principale ale unei societăți debitoare trebuie determinat acordând prioritate locului administrației centrale a acestei societăți, astfel cum acesta poate fi stabilit prin elemente obiective și verificabile de către terți. În ipoteza în care organele de conducere și de control ale unei societăți se află la locul sediului social, iar deciziile de administrare a acestei societăți sunt luate în acest loc, de o manieră verificabilă de către terți, prezumția prevăzută de această dispoziție nu poate fi răsturnată. În ipoteza în care locul administrației centrale a unei societăți nu se află la sediul social al acesteia, existența unor active sociale, precum contracte de exploatare financiară într-un alt stat membru decât cel în care se află sediul social al acestei societăți, nu poate fi considerată un element suficient pentru a răsturna această prezumție decât cu condiția ca o apreciere globală a tuturor elementelor relevante să permită stabilirea faptului că centrul efectiv de conducere și de control al societății menționate, precum și conducerea intereselor societății se situează, de o manieră verificabilă de către terți, în acest alt stat membru;

                           —

                           în cazul unui transfer al sediului social al unei societăți debitoare înainte de introducerea unei cereri de deschidere a unei proceduri de insolvență, centrul intereselor principale ale acestei societăți este prezumat că se află la noul sediu social al acesteia.

               4.

               Noțiunea „sediu” în sensul articolului 3 alineatul (2) din același regulament trebuie interpretată în sensul că presupune existența unei structuri care să cuprindă un minim de organizare și o anumită stabilitate în vederea desfășurării unei activități economice. Numai existența unor bunuri izolate sau a unor conturi bancare nu corespunde, în principiu, acestei definiții.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza C-622/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 22 decembrie 2010 — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 22 decembrie 2010 — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances
   (Cauza C-622/10)
   2011/C 80/24
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Namur

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Rémi Paquot

      Pârât: État belge — SPF Finances

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 6 din titlul I „Dispoziții comune” din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009 (care reia în mare parte dispozițiile care figurau la articolul 6 din titlul I din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat el însuși în vigoare la 1 noiembrie 1993), precum și articolul 234 (fostul articol 177) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) din 25 martie 1957, pe de o parte, și/sau articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, pe de altă parte, se opun ca dispoziții legale naționale, în speță cele ale articolului 9 alineatul 2 din Legea belgiană din 6 ianuarie 1989 privind Cour d’arbitrage (în prezent, denumită Cour constitutionnelle), să impună instanțelor naționale jurisprudența care rezultă din hotărârile pronunțate de o instanță superioară de drept național (în speță, Cour constitutionnelle, menționată mai sus) cu privire la acțiuni în anularea unor dispoziții de drept intern cu care este sesizată, atunci când aceste acțiuni se întemeiază pe o încălcare a dispozițiilor dreptului Uniunii Europene aplicabil direct și cu prioritate în ordinea juridică internă?

               2.

               Articolul 6 din titlul I „Dispoziții comune” din Tratatul de la Lisabona din 13 decembrie 2007 de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, în vigoare de la 1 decembrie 2009 (care reia în mare parte dispozițiile care figurau la articolul 6 din titlul I din Tratatul privind Uniunea Europeană semnat la Maastricht la 7 februarie 1992, intrat el însuși în vigoare la 1 noiembrie 1993), precum și articolul 234 (fostul articol 177) din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) din 25 martie 1957, pe de o parte, și/sau articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene din 7 decembrie 2000, pe de altă parte, se opun ca dispoziții legale naționale, în speță cele ale articolului 26 alineatul 4 din Legea belgiană din 6 ianuarie 1989 privind Cour d’arbitrage (în prezent, denumită Cour constitutionnelle), astfel cum a fost modificată prin Legea din 12 iulie 2009, singure sau coroborate cu dispozițiile articolului 9 alineatul 2 din Legea specială amintită din 6 ianuarie 1989, să impună instanțelor naționale să adreseze unei instanțe superioare de drept național (în speță, Cour constitutionnelle, menționată mai sus) orice întrebare preliminară referitoare la interpretarea dispozițiilor care intră sub incidența dreptului Uniunii Europene aplicabil direct și cu prioritate în ordinea juridică internă, atunci când aceste dispoziții sunt de asemenea preluate în Constituția națională și atunci când respectivele instanțe prezumă că aceste dispoziții sunt încălcate în cadrul contestațiilor cu care sunt sesizate, totul inducând faptul că instanțele în cauză sunt private de posibilitatea de a aplica imediat dreptul Uniuni Europene, cel puțin în ipoteza în care instanța superioară menționată mai sus s-a pronunțat deja cu privire la o întrebare identică?


title: Cauza T-584/11: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2011 — Atlas Transport/OAPI — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/27

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2011 — Atlas Transport/OAPI — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)
   (Cauza T-584/11)
   2012/C 32/57
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern și B. Weichhaus, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Alfred Hartmann (Leer, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei pronunțate la 1 septembrie 2011 de Camera întâi de recurs a OAPI în cauza R 2262/2010-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca verbală „ATLAS TRANSPORT” înregistrată pentru servicii din clasa 39.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: Alfred Hartmann.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de decădere.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea normei 40 alineatul (5) coroborat cu norma 22 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 2868/95 întrucât a interpretat eronat elementele de probă; încălcarea articolului 15 din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât pârâtul s-a limitat la o interpretarea literală a acestui articol pentru aprecierea utilizării serioase a mărcii pentru serviciile în cauză; încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât pârâtul s-a limitat la o singură trimitere pentru a stabili înțelesul termenului „transport” și prin aprecierea acestei trimiteri în mod insuficient și, prin urmare, neglijentă; încălcarea articolului 75 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât pârâtul nu a susținut cu claritate analiza sa juridică; încălcarea articolului 75 a doua teză și a articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 din cauza încălcării dreptului reclamantei de a fi ascultată.


title: Cauza T-154/15: Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – Jaber/Consiliul

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/22

         Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – Jaber/Consiliul
   (Cauza T-154/15)
   (2015/C 190/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Aiman Jaber (Lattakia, Siria) (reprezentanți: A. Boesch, D. Amaudruz și M. Ponsard, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să dispună anexarea dosarului din cauza T-653/11;

               —

               să rezerve reclamantului dreptul de replică şi, cu această ocazie, dreptul de a prezenta noi probe şi de a cita martori;

               —

               să anuleze, în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant:

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/108 al Consiliului din 26 ianuarie 2015 şi

                           —

                           Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/117 a Consiliului din 26 ianuarie 2015,

               —

               să oblige Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele şi principalele argumente

   În susţinerea acţiunii, reclamantul invocă două motive care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-653/11, Jaber/Consiliul (1).

      (1)  JO 2012, C 58, p. 12.


title: Cauza C-7/07: Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/5

         Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-7/07)
   (2007/C 69/09)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: W. Wils, agent)

      Pârâtă: Republica Franceză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, deoarece nu a adoptat toate actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2001/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale (1) și, în orice caz, deoarece nu le-a comunicat Comisiei, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Franceze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2001/84/CE a expirat la data de 31 decembrie 2005.

      (1)  JO L 272, p. 32.


title: Cauza C-615/13 P: Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2013 în cauza T-214/11, ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)/Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/6

      Recurs introdus la 27 noiembrie 2013 de ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 13 septembrie 2013 în cauza T-214/11, ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)/Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA)
      (Cauza C-615/13 P)
      (2014/C 71/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (reprezentant: P. Kirch, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară, Comisia Europeană

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 13 septembrie 2013, în cauza T-214/11 și

                  —

                  obligarea AESA la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentele invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe o aplicare eronată a noțiunii juridice de „date cu caracter personal”, astfel cum a fost definită articolul 2 din Regulamentul nr. 45/2001 (1).
                  Tribunalul a săvârșit o eroare prin aceea că a constatat că combinația de nume și de puncte de vedere constituie un ansamblu de date cu caracter personal. Noțiunea de „date cu caracter personal” nu include puncte de vedere exprimate cu ocazia unei consultări publice, la care experți, ale căror nume și alte date cu caracter personal au fost publicate, sunt invitați să participe datorită competențelor lor tehnice de prim plan.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe o aplicare eronată a articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 (2) și a articolului 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001 în ceea ce privește domeniul de aplicare, procedura și conținutul acestor dispoziții, în special în măsura în care Tribunalul nu a examinat, nici nu a pus în balanță toate interesele protejate prin dispozițiile menționate.
                  Tribunalul nu a examinat complet toate aspectele dispozițiilor aplicabile, și anume articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1049/2001 și articolul 8 litera (b) din Regulamentul nr. 45/2001. Acesta nu a examinat și nici nu a luat în considerare diferitele interese protejate prin cele două dispoziții.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 5 UE, în măsura în care Tribunalul a impus recurentelor o sarcină a probei disproporționată, prin aceea că le-a cerut să dovedească necesitatea transferului de informații și întinderea intereselor legitime protejate.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-101/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Stuttgart (Germania) la 27 februarie 2012 — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Stuttgart (Germania) la 27 februarie 2012 — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg
   (Cauza C-101/12)
   2012/C 133/35
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Stuttgart

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Herbert Schaible

      Pârât: Land Baden-Württemberg

      Întrebările preliminare

   Adresează Curții de Justiție a Uniunii Europene întrebările privind problema dacă

               a)

               obligația reclamantului de identificare individuală a animalelor în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) și cu articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 21/2004 (1),

               b)

               obligația reclamantului de identificare individuală electronică a animalelor în conformitate cu articolul 9 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 21/2004, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1560/2007 (2),

               c)

               obligația reclamantului de ținere a registrului exploatației C în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) coroborat cu secțiunea B punctul 2 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 21/2004

         sunt compatibile cu dreptul de rang superior al Uniunii și, prin urmare, valabile.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 21/2004 al Consiliului din 17 decembrie 2003 de stabilire a unui sistem de identificare și de înregistrare a animalelor din speciile ovină și caprină și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 și a Directivelor 92/102/CEE și 64/432/CEE (JO L 5, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 146).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1560/2007 al Consiliului din 17 decembrie 2007 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 21/2004 în ceea ce privește data identificării electronice a animalelor din speciile ovină și caprină (JO L 340, p. 25).


title: Cauza C-240/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank te Rotterdam (Țările de Jos) la 18 mai 2012 — Procedură penală împotriva EBS Le relais Nord Pas De Calais

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank te Rotterdam (Țările de Jos) la 18 mai 2012 — Procedură penală împotriva EBS Le relais Nord Pas De Calais
   (Cauza C-240/12)
   2012/C 243/08
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank te Rotterdam

      Partea din acțiunea principală

   EBS Le relais Nord Pas De Calais

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul unui transport de deșeuri pe cale navală dintr-un stat membru al Uniunii Europene (în speță Franța) către un stat, în privința căruia nu se aplică Decizia OCDE (în speță Emiratele Arabe Unite), există un „tranzit” în sensul fostului (1) și actualului (2) regulament în materia transferurilor de deșeuri, atunci când în timpul transportului nava intră în portul unui alt stat membru al Uniunii Europene (în speță cel din Rotterdam)?

               2.

               Răspunsul la prima întrebare este diferit dacă:

                           —

                           în portul amintit deșeurile sunt depozitate și/sau transbordate; și/sau

                           —

                           aceste deșeuri sunt debarcate pe teritoriul acestui stat și/sau

                           —

                           sunt declarate în vederea îndeplinirii formalităților vamale la import?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană (JO L 30, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 161)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 172)


title: Cauza T-432/10: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Vivendi/Comisia ( „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piața franceză de bandă largă și de abonament telefonic — Decizie de respingere a unei plângeri — Lipsa interesului comunitar — Importanța încălcării pretinse pentru funcționarea pieței interne — Probabilitatea de a putea stabili existența încălcării pretinse” )

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/11

         Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Vivendi/Comisia
   (Cauza T-432/10) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața franceză de bandă largă și de abonament telefonic - Decizie de respingere a unei plângeri - Lipsa interesului comunitar - Importanța încălcării pretinse pentru funcționarea pieței interne - Probabilitatea de a putea stabili existența încălcării pretinse)
   2013/C 352/20
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Vivendi (Paris, Franța) (reprezentanți: inițial M. Struys, O. Fréget și J.-Y. Ollier, ulterior M. Struys, O. Fréget și L. Eskenazi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin și N. von Lingen, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Orange, fostă France Télécom (Paris, Franța) (reprezentant: S. Hautbourg, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2010) 4730 a Comisiei din 2 iulie 2010 de respingere a plângerii formulate de reclamantă împotriva France Télécom pentru un pretins abuz de poziție dominantă pe piața franceză de bandă largă și de abonament telefonic (cazul COMP/C-1/39.653 — Vivendi & Iliad/France Télécom)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Vivendi suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Orange suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 317, 20.11.2010.


title: Cauza T-169/08: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — DEI/Comisia [ „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE — Acordarea sau menținerea drepturilor acordate de Republica Elenă în favoarea unei întreprinderi publice pentru extragerea de lignit” ]

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/11

         Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — DEI/Comisia
   (Cauza T-169/08) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața elenă a furnizării de lignit și piața elenă angro de energie electrică - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE - Acordarea sau menținerea drepturilor acordate de Republica Elenă în favoarea unei întreprinderi publice pentru extragerea de lignit)
   2012/C 343/13
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atena, Grecia) (reprezentant: P. Anestis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Christoforou, A. Bouquet și A. Antoniadis, agenți, asistați de A. Oikonomou, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Elenă (reprezentanți: K. Boskovits și P. Mylonopoulos, agenți, asistați initial de A. Komninos și M. Marinos, ulterior de către M. Marinos, avocați)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Energeiaki Thessalonikis AE (Echedoros, Grecia) și Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) (Kifissia, Grecia) (reprezentanți: P. Skouris și E. Trova, avocați)

      Obiectul

   Anularea Deciziei C(2008) 824 final a Comisiei din 5 martie 2008 referitoare la acordarea sau menținerea de către Republica Elenă de drepturi pentru extragerea de lignit în favoarea DEI

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2008) 824 final a Comisiei din 5 martie 2008 privind acordarea sau menținerea de către Republica Elenă de drepturi pentru extragerea de lignit în favoarea Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI).

               2.

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de DEI.

               3.

               Republica Elenă, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) și Energeiaki Thessalonikis AE suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-24/09: Ordonanța Curții (Camera a patra) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Högsta domstolen — Suedia) — Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening/AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Directiva 85/337/CE — Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului — Directiva 96/61 — Prevenirea și controlul integrat al poluării — Participarea publicului la procedurile de adoptare a deciziilor privind mediul — Dreptul de a formula o cale de atac împotriva deciziilor de autorizare de proiecte care pot avea efecte importante asupra mediului]

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/12

         Ordonanța Curții (Camera a patra) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Högsta domstolen — Suedia) — Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening/AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad
   (Cauza C-24/09) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Directiva 85/337/CE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului - Directiva 96/61 - Prevenirea și controlul integrat al poluării - Participarea publicului la procedurile de adoptare a deciziilor privind mediul - Dreptul de a formula o cale de atac împotriva deciziilor de autorizare de proiecte care pot avea efecte importante asupra mediului)
   2010/C 134/18
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Högsta domstolen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening

      Pârâtă: AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Högsta domstolen — Interpretarea articolului 1 alineatul (2), a articolului 6 alineatul (4) și a articolului 10a din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a Directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17) — Interpretarea articolului 2 punctul 14 și a articolului 15a din Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al (JO L 257, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 183), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE — Legislație națională care permite asociațiilor locale fără scop lucrativ să participe la procedura prealabilă de autorizare a activităților periculoase pentru mediu, dar care supune dreptul acestor asociații de a formula acțiune în justiție împotriva deciziilor de autorizare condiției să aibă ca scop declarat în statut protecția mediului, să ființeze de cel puțin trei ani și să aibă un număr de cel puțin 2 000 de membri

      Dispozitivul

               1.

               Membrii publicului interesat, în sensul articolului 1 alineatul (2) și al articolului 10a din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, precum și în sensul articolului 2 punctul 14 și al articolului 15a din Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35 — aceste din urmă dispoziții fiind reluate la articolul 2 punctul 15 și la articolul 16 din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării —, trebuie să poată exercita o cale de atac împotriva deciziei prin care o instanță care aparține organizării judiciare a unui stat membru s-a pronunțat asupra unei cereri de autorizare a unui proiect, indiferent de rolul pe care l-a avut în soluționarea respectivei cereri, prin participarea în cadrul procedurii în fața respectivei instanțe și prin exprimarea punctului de vedere cu această ocazie.

               2.

               Articolul 10a din Directiva 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, și articolul 15a din Directiva 96/61, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35 — această din urmă dispoziție fiind reluată la articolul 16 din Directiva 2008/1 —, se opun unei dispoziții dintr-o legislație națională care rezervă dreptul de a exercita o cale de atac împotriva unei decizii privind o operațiune care intră în domeniul de aplicare al Directivei 85/337, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, și, respectiv, al Directivei 96/61, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35, numai asociațiilor de protecție a mediului care au cel puțin 2 000 de membri.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza F-3/11: Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Marcuccio/Comisia

text:
               9.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/22

         Acțiune introdusă la 11 ianuarie 2011 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-3/11)
   2011/C 113/45
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G.Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei implicite de respingere a cererii reclamantului din 15 martie 2010 și repararea prejudiciului suferit.

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei, indiferent care ar fi forma acesteia, de respingere de către Comisie a cererii din 15 martie 2010, trimisă de reclamant Autorității investite să facă numiri (AIPN) a Comisiei;

               —

                  quatenus oportet, anularea actului de respingere, de către Comisie, a plângerii, din data de 5 august 2010;

               —

                  quatenus oportet, anularea notei din 24 august 2010, redactată în limba italiană, și primită de reclamant la 1 octombrie 2010;

               —

               obligarea Comisiei la repararea prejudiciului cauzat pe nedrept reclamantului de fiecare dintre deciziile a căror anulare se solicită, și a fortiori, de combinația lor, prin plata către reclamant a sumei de 1 000 de euro, sau a unei sume superioare sau inferioare pe care Tribunalul o va considera justă și echitabilă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-225/15: Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2017 – QuaMa Quality Management/EUIPO – Microchip Technology (medialbo) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziţie — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale medialbo — Marca Uniunii Europene verbală anterioară MediaLB — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 — Înregistrarea transferului mărcii — Articolul 17 alineatul (7) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/24

         Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2017 – QuaMa Quality Management/EUIPO – Microchip Technology (medialbo)
   (Cauza T-225/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale medialbo - Marca Uniunii Europene verbală anterioară MediaLB - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 - Înregistrarea transferului mărcii - Articolul 17 alineatul (7) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 063/32)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: QuaMa Quality Management GmbH (Glashütten, Germania) (reprezentant: C. Russ, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Microchip Technology, Inc. (Chandler, Arizona, Statele Unite) (reprezentant: C. Bergmann, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 19 februarie 2015 (cauzele conexate R 1809/2014-4 şi R 1680/2014-4) referitoare la o procedură de opoziție între Microchip Technology şi domnul Alexander Bopp

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă QuaMa Quality Management GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 228, 13.7.2015.


title: Cauzele conexate T-546/13, T-108/14 și T-109/14: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Šumelj și alții/Comisia („Răspundere extracontractuală — Aderarea Croației la Uniune — Abrogare anterior aderării a unei reglementări naționale care prevedea crearea profesiei de executor judecătoresc — Prejudiciu suferit de persoanele care au fost numite anterior executori judecătorești — Neadoptarea de către Comisie a măsurilor prin care se urmărește respectarea angajamentelor de aderare — Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor — Articolul 36 din Actul de aderare”)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/23

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Šumelj și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-546/13, T-108/14 și T-109/14) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Aderarea Croației la Uniune - Abrogare anterior aderării a unei reglementări naționale care prevedea crearea profesiei de executor judecătoresc - Prejudiciu suferit de persoanele care au fost numite anterior executori judecătorești - Neadoptarea de către Comisie a măsurilor prin care se urmărește respectarea angajamentelor de aderare - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care conferă drepturi particularilor - Articolul 36 din Actul de aderare”))
   (2016/C 118/23)
   Limba de procedură: croata

      Părțile

      Reclamanți: Ante Šumelj (Zagreb, Croația), Dubravka Bašljan (Zagreb), Đurđica Crnčević (Sv. Ivan Zeline, Croația), Miroslav Lovreković (Križevaci, Croația) (cauza T-546/13); Drago Burazer (Zagreb), Nikolina Nežić (Zagreb), Blaženka Bošnjak (Sv. Ivan Zeline), Bosiljka Grbašić (Križevaci, Croația), Tea Tončić (Pula, Croația), Milica Bjelić (Dubrovnik, Croația), Marijana Kruhoberec (Varaždin, Croația) (cauza T-108/14); Davor Škugor (Sisak, Croația), Ivan Gerometa (Vrsar, Croația), Kristina Samardžić (Split, Croația), Sandra Cindrić (Karlovac, Croația), Sunčica Gložinić (Varaždin), Tomislav Polić (Kaštel Novi, Croația) și Vlatka Pižeta (Varaždin) (cauza T-109/14) (reprezentant: M. Krmek, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Ćutuk și G. Wils precum și, în cauzele T-546/13 și T-108/14, S. Ječmenica, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pretins suferit de reclamanți ca urmare a comportamentului ilicit al Comisiei cu ocazia monitorizării respectării angajamentelor de aderare de către Republica Croația.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Îi obligă pe domnul Ante Šumelj și pe ceilalți reclamanți ale căror nume figurează în anexă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 367, 14.12.2013.


title: Cauza C-45/16 P: Recurs introdus la 26 ianuarie 2016 de d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 18 noiembrie 2015 în cauza T-106/13, Synergy Hellas/Comisia Europeană

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/26

         Recurs introdus la 26 ianuarie 2016 de d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 18 noiembrie 2015 în cauza T-106/13, Synergy Hellas/Comisia Europeană
   (Cauza C-45/16 P)
   (2016/C 098/33)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (reprezentant: Konstantinos Damis, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot a Hotărârii pronunțate de Tribunalul Uniunii Europene la 18 noiembrie 2015 în cauza T-106/13 d.d. Synergy Hellas ANONYMI EMPORIKI ETAIREIA PAROCHIS YPIRESION PLIROFORIKIS/Comisia;

               —

               admiterea în tot a acțiunii formulate la 20 februarie 2013 de societatea reclamantă;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Aplicarea eronată a principiului bunei-credințe în executarea contractului în litigiu.
               Tribunalul a apreciat în mod eronat articolul 1134 din Codul civil belgian în ceea ce privește aplicarea principiului bunei-credințe în executarea contractului în litigiu.

               2.

               Interpretarea și aplicarea eronată a unei clauze contractuale și aprecierea vădit eronată a probelor.
               Tribunalul a efectuat o aplicare eronată a clauzei II.22 „Audituri financiare și alte controale” din anexa II la contractul în litigiu semnat ARTreat-224297.

               3.

               Aprecierea vădit eronată a probelor și vicii de motivare.
               Motivare insuficientă și contradictorie a secțiunilor hotărârii.
               În mod vădit eronat, Tribunalul a denaturat mijloacele de probă prezentate.


title: Cauza C-243/10: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Manquement d’État — Aides d’État — Aides en faveur de l’industrie hôtelière en Sardaigne — Récupération)

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 martie 2012 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-243/10) (1)

   (Manquement d’État - Aides d’État - Aides en faveur de l’industrie hôtelière en Sardaigne - Récupération)
   2012/C 151/07
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Grespan și B. Stromsky, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent și P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor măsurilor necesare pentru a se conforma articolelor 2, 3 și 4 din Decizia 2008/854/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind schema de ajutor de stat Legea regională nr. 9 din 1998 — utilizarea abuzivă a ajutorului N 272/98 C 1/04 (ex NN 158/03 și CP 15/2003) [notificată cu numărul C(2008) 2997] (JO L 302, p. 9)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenele prevăzute, a tuturor măsurilor necesare pentru a recupera de la beneficiari ajutoarele acordate în temeiul schemei de ajutoare de stat considerate ilegală și incompatibilă cu piața comună prin Decizia 2008/854/CE a Comisiei din 2 iulie 2008 privind schema de ajutor de stat „Legea regională nr. 9 din 1998 — utilizarea abuzivă a ajutorului N 272/98” C 1/04 (ex NN 158/03 și CP 15/2003) [notificată cu numărul C(2008) 2997] (JO L 302, p. 9), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 2 și 3 din această decizie.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza T-163/14: Acțiune introdusă la 28 februarie 2014 – Canadian Solar Emea și alții/Consiliul

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/59

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2014 – Canadian Solar Emea și alții/Consiliul
   (Cauza T-163/14)
   2014/C 135/78
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Canadian Solar Emea GmbH (München, Germania); Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, China); Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, China); Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, China); și Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (reprezentanți: A. Willems, S. De Knop și J. Charles, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2013 al Consiliului din 2 decembrie 2013 de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 325, p. 66), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv: adoptând măsuri compensatorii în privința modulelor fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și a componentelor lor cheie expediate din Republica Populară Chineză, deși în avizul de inițiere se menționau doar modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, instituțiile au încălcat articolul 10 alineatele (12) și (13) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului (1).

               2.

               Al doilea motiv: adoptând măsuri compensatorii în privința modulelor fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și a componentelor lor cheie care nu au făcut obiectul unei anchete antisubvenții instituțiile au încălcat articolele 1 și 27 din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului.

               3.

               Al treilea motiv: neefectuând decât o singură anchetă pentru două produse distincte (și anume modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și celulele), instituțiile au încălcat articolul 2 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului.

      (1)  Regulamentul din 11 iunie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 188, p. 93)