title: Cauza F-37/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 noiembrie 2015 – van der Spree/Comisia [Funcție publică — Remunerație — Încetarea raporturilor de muncă — Articolul 6 alineatul (1) din anexa VII la statut — Indemnizație de reinstalare la nivelul de bază egal cu salariul de bază pe două luni — Schimbarea reședinței reclamantului — Reședința fiicei reclamantului — Probă]

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/36

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 noiembrie 2015 – van der Spree/Comisia
   (Cauza F-37/15) (1)

   ([Funcție publică - Remunerație - Încetarea raporturilor de muncă - Articolul 6 alineatul (1) din anexa VII la statut - Indemnizație de reinstalare la nivelul de bază egal cu salariul de bază pe două luni - Schimbarea reședinței reclamantului - Reședința fiicei reclamantului - Probă])
   (2016/C 007/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Daniel van der Spree (Eischoll, Elveția) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și T. S. Bohr, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei prin care a fost respinsă cererea reclamantului de a i se plăti o indemnizație de reinstalare dublă în urma mutării sale în Elveția

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul van der Spree suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 178, 1.6.2015, p. 26.


20150731042616992015/C 270/443072015TC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150605353621Cauza T-307/15: Acțiune introdusă la 5 iunie 2015 – 1&1 Telecom/Comisia
 ---documentbreak--- C2702015RO3510120150605RO0044351362Acțiune introdusă la 5 iunie 2015 – 1&1 Telecom/Comisia
   (Cauza T-307/15)2015/C 270/44Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: 1&1 Telecom GmbH (Montabaur, Germania) (reprezentanți: J. Murach, J. Schmidt și R. Klotz, avocați, și P. Alexiadis, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            anularea Deciziei Comisiei Europene C(2014) 4443, adoptată la 2 iulie 2014 în cazul COMP/M.7018 – Telefónica Deutschland/E-Plus (denumită în continuare „decizia”), prin care concentrarea dintre Telefónica Deutschland Holding AG și E-Plus Mobilfunk GmbH & Co. KG este declarată compatibilă cu piața comună și cu funcționarea Acordului privind SEE, sub condiția respectării de către Telefónica a angajamentelor prevăzute în anexele la decizie, și

            —

            obligarea Comisiei să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

            1.

            Primul motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a normelor fundamentale de procedură, cu ocazia stabilirii dacă concentrarea reprezintă un obstacol semnificativ în calea concurenței efective (denumit în continuare „obstacolul semnificativ”), prin omiterea motivării, inclusiv prin neîndeplinirea obligației sale de diligență, și pe săvârșirea unei erori vădite în aplicarea normelor referitoare la controlul exercitat de Uniune asupra concentrărilor economice cu privire la:

                     —

                     omisiunea de a efectua o analiză a efectelor verticale ale concentrării;

                     —

                     insuficiența motivării în susținerea concluziei că nu este important să se stabilească dacă concentrarea reprezintă un obstacol semnificativ pe piața cu ridicata a serviciilor de acces și de inițiere a apelurilor din Germania și

                     —

                     insuficiența motivării cu privire la concluziile referitoare la efectele orizontale coordonate pe piața cu ridicata a serviciilor de acces și de inițiere a apelurilor și pe piața cu amănuntul a telecomunicațiilor mobile din Germania.

            2.

            Al doilea motiv este întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unor erori de drept semnificative și a unor erori vădite de apreciere cu ocazia:

                     —

                     acceptării angajamentelor finale propuse de Telefónica;

                     —

                     adoptării concluziei că aceste angajamente finale ar îndepărta pe deplin obstacolul semnificativ și

                     —

                     autorizării concentrării sub condiția respectării de către Telefónica a angajamentelor finale.

            3.

            Al treilea motiv este întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unui abuz de putere cu ocazia adoptării deciziei sale, prin faptul că a ținut cont de considerații de ordin politic fără legătură cu concurența, în loc să urmărească obiectivele în materie de concurență ale tratatelor și ale Regulamentului Uniunii Europene privind concentrările economice (
                  1
               ).

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi [Regulamentul (CE) privind concentrările economice] (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).


title: Cauza T-562/08: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Repsol Lubricantes y Especialidades şi alţii/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cerii de parafină — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor — Proba existenței înțelegerii — Durata încălcării — Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor — Egalitate de tratament — Prezumția de nevinovăție — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale — Influență decisivă exercitată de societatea-mamă — Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 %” )

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/40

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2014 – Repsol Lubricantes y Especialidades şi alţii/Comisia
   (Cauza T-562/08) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața cerii de parafină - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea piețelor - Proba existenței înțelegerii - Durata încălcării - Orientările din 2006 privind calcularea cuantumului amenzilor - Egalitate de tratament - Prezumția de nevinovăție - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Răspunderea unei societăți-mamă pentru încălcările normelor de concurență săvârșite de filialele sale - Influență decisivă exercitată de societatea-mamă - Prezumție în cazul deținerii unei participații de 100 %”))
   (2015/C 046/48)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, fostă Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA (Madrid, Spania), Repsol Petróleo, SA (Madrid) şi Repsol, SA, fostă Repsol YPF, SA (Madrid) (reprezentanţi: J. M. Jiménez-Laiglesia Oñate, J. Jiménez-Laiglesia Oñate şi S. Rivero Mena, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: F. Castillo de la Torre, F. Castilla Contreras et C. Urraca Caviedes, agents)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/39.181 – Ceară de lumânări), precum și o cerere de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA și Repsol, SA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-488/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 31 octombrie 2012 — Sándor Nagy/Hajdú-Bihar megyei Kormányhivatal

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 31 octombrie 2012 — Sándor Nagy/Hajdú-Bihar megyei Kormányhivatal
   (Cauza C-488/12)
   2013/C 79/04
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sándor Nagy

      Pârâtă: Hajdú-Bihar megyei Kormányhivatal

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 30 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene poate fi interpretat în sensul că are ca obiect numai să garanteze existența unei căi de atac în cazul unei concedieri nelegale și nejustificate („unjustified”)?

               2.

               [Această dispoziție] înseamnă că, la momentul concedierii, angajatorul are obligația de a comunica în scris lucrătorului motivele care au stat la baza acesteia, [în caz contrar] aceasta putând să se producă în mod nejustificat (unjustified)?

               3.

               Lipsa comunicării motivelor determină, în sine, nelegalitatea măsurii sau angajatorul poate să precizeze motivele ulterior în cadrul unei eventuale proceduri contencioase?


title: Cauza T-792/14 P: Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2016 – Vanhalewyn/SEAE („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Remunerație — Personal al SEAE repartizat într-o țară terță — Desființarea indemnizației pentru condiții de viață pentru personalul repartizat în Maurițius — Neadoptarea dispozițiilor generale de aplicare prevăzute la articolul 10 din anexa X la statut”)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/37

         Hotărârea Tribunalului din 17 martie 2016 – Vanhalewyn/SEAE
   (Cauza T-792/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Remunerație - Personal al SEAE repartizat într-o țară terță - Desființarea indemnizației pentru condiții de viață pentru personalul repartizat în Maurițius - Neadoptarea dispozițiilor generale de aplicare prevăzute la articolul 10 din anexa X la statut”))
   (2016/C 156/48)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Eric Vanhalewyn (Grand Baie, Maurițius) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) (reprezentanți: S. Marquardt și M. Silva, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 25 septembrie 2014, Osorio și alții/SEAE (F-101/13, RecFP, EU:F:2014:223), și având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 25 septembrie 2014, Osorio și alții/SEAE (F-101/13), în măsura în care respinge acțiunea formulată de domnul Eric Vanhalewyn.

               2)

               Anulează decizia directorului general administrativ al Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) din 19 noiembrie 2012, prin care se revizuiește cuantumul indemnizației pentru condiții de viață (ICV) plătite funcționarilor repartizați în țările terțe, în măsura în care desființează ICV prevăzută la articolul 10 din anexa X la Statutul funcționarilor Uniunii Europene pentru funcționarii sau agenții repartizați în Maurițius.

               3)

               Obligă SEAE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 46, 9.2.2015.


title: Cauza T-371/11: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2012 — Monier Roofing Components/OAPI (CLIMA COMFORT) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale CLIMA COMFORT — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 — Examinarea din oficiu a faptelor — Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/33

         Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2012 — Monier Roofing Components/OAPI (CLIMA COMFORT)
   (Cauza T-371/11) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale CLIMA COMFORT - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 75 a doua teză din Regulamentul nr. 207/2009 - Examinarea din oficiu a faptelor - Articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009)
   2012/C 366/65
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Monier Roofing Components GmbH (Oberursel, Germania) (reprezentant: F. Ekey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recursa OAPI din 28 aprilie 2011 (cauza R 2026/2010-1), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului verbal CLIMA COMFORT

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Monier Roofing Components GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.9.2011.


title: Cauza T-367/11: Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2013 — Lyder Enterprises/OCSP — Liner Plants (1993) (SOUTHERN SPLENDOUR) ( „Soiuri de plante — Cerere de protecție comunitară a soiurilor de plante pentru soiul SOUTHERN SPLENDOUR — Obiecții — Respingerea cererii de către camera de recurs a OCSP — Competența OCSP — Administrarea probelor — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată” )

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/11

         Ordonanța Tribunalului din 21 octombrie 2013 — Lyder Enterprises/OCSP — Liner Plants (1993) (SOUTHERN SPLENDOUR)
   (Cauza T-367/11) (1)

   (Soiuri de plante - Cerere de protecție comunitară a soiurilor de plante pentru soiul SOUTHERN SPLENDOUR - Obiecții - Respingerea cererii de către camera de recurs a OCSP - Competența OCSP - Administrarea probelor - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)
   2013/C 359/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lyder Enterprises Ltd (Auckland, Noua Zeelandă) (reprezentant: G. J. Pickering, solicitor)

      Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (reprezentanți: A. von Mühlendahl și H. Hartwig, avocați)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OCSP, intervenientă în fața Tribunalului: Liner Plants (1993) Ltd (Waitakere, Noua Zeelandă) (reprezentant: P. Jonker, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei de recurs a OCSP din 4 mai 2011 (cauza A 7/2010) privind o cerere de protecție comunitară a soiurilor de plante acordată soiului SOUTHERN SPLENDOUR

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Lyder Enterprises Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza C-516/06 P: Recurs introdus la data de 20 decembrie 2006 de către Comisie împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-153/04, Ferriere Nord SpA/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/14

         Recurs introdus la data de 20 decembrie 2006 de către Comisie împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțate la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-153/04, Ferriere Nord SpA/Comisie
   (Cauza C-516/06 P)
   (2007/C 42/23)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Di Bucci și F. Amato, agenti)

      Cealaltă parte în proces: Ferriere Nord SpA
   Concluziile recurentei

               —

               Casarea hotărârii recurate, în partea care declară admisibilă acțiunea în anulare introdusă de societatea Ferriere Nord împotriva scrisorii Comisiei din 5 februarie 2004 și împotriva faxului transmis de Comisie în 13 aprilie 2004;

               —

               Declararea inadmisibilă și deci respingerea acțiunii în anulare introdusă în primă instanță de către societatea Ferriere Nord împotriva actelor litigioase;

               —

               Obligarea societății Ferriere Nord la plata cheltuielilor de judecată pentru ambele grade de jurisdicție.

         Motivele și principalele argumente
   În măsura în care declară admisibilă acțiunea introdusă în primă instanță, hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 27 septembrie 2006 pronunțată în cauza T-153/04, Ferriere Nord S.p.A./Comisia Comunităților Europene, încalcă dispozițiile coroborate ale articolului 230 alineatul (1) și ale articolului 249 CE, în ce privește interpretarea noțiunii de act atacabil, nu este motivată sau cuprinde o motivare greșită și este nulă din cauza necompetenței Tribunalului.
   Tribunalul nu a demonstrat că actele atacate ar fi produs efecte juridice obligatorii, de natură a afecta interesele reclamantei în primă instanță, modificând în mod semnificativ situația sa juridică. În plus, Tribunalul și-a fondat concluzia în mod greșit în ce privește admiterea faptului, și acesta nedovedit, că actele atacate în primă instanță trebuie prezumate a fi legale. În fine, Tribunalul și-a depășit competența atribuită prin Tratat.


title: Cauza C-160/16: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 martie 2017 – Comisia Europeană/Republica Elenă [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Politica energetică — Performanța energetică a clădirilor — Directiva 2010/31/UE — Articolul 5 alineatul (2) — Raport privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor]

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/8

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 2 martie 2017 – Comisia Europeană/Republica Elenă
   (Cauza C-160/16) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Politica energetică - Performanța energetică a clădirilor - Directiva 2010/31/UE - Articolul 5 alineatul (2) - Raport privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor])
   (2017/C 121/11)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos și K. Talabér-Ritz, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: N. Dafniou, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Prin necomunicarea raportului privind nivelurile optime din punctul de vedere al costurilor, prevăzut la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor, și care trebuie întocmit conform dispozițiilor Regulamentului delegat (UE) nr. 244/2012 al Comisiei din 16 ianuarie 2012, de completare a Directivei 2010/31, de stabilire a unui cadru metodologic comparativ de calcul al nivelurilor optime, din punctul de vedere al costurilor, ale cerințelor minime de performanță energetică a clădirilor și a elementelor acestora, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2010/31.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza C-492/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre des Affaires sociales et de la Santé (Libera circulație a persoanelor — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Directiva 2005/36/CE — Recunoașterea calificărilor profesionale — Profesia de dentist — Caracterul specific și distinct față de profesia de medic — Formare comună)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/36

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État — Franța) — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre des Affaires sociales et de la Santé
   (Cauza C-492/12) (1)

   (Libera circulație a persoanelor - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Directiva 2005/36/CE - Recunoașterea calificărilor profesionale - Profesia de dentist - Caracterul specific și distinct față de profesia de medic - Formare comună)
   2013/C 344/62
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Conseil national de l'ordre des médecins

      Pârâți: Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      cu participarea: Conseil national de l’ordre des chirurgiens-dentistes

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Conseil d'État (Franța) — Interpretarea articolului 36 din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO L 255, p. 22, Ediție specială 5/vol. 8, p. 3) — Caracterul specific și distinct al profesiei de medic dentist — Admisibilitatea unei legislații naționale care prevede o formare universitară comună pentru studenții la medicină și la medicină dentară — Admisibilitatea unei legislații care determină practicarea aceleiași specializări de către medici și de către medicii dentiști

      Dispozitivul

               1.

                           (a)

                           Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008, trebuie interpretată în sensul că nu se opune instituirii de către un stat membru a unui ciclu de formare de specializare, atât în domeniul medicinei, cât și în cel al medicinei dentare, a cărei denumire nu corespunde cu cele enumerate, în ceea ce privește acest stat membru, în anexa V la această directivă. O astfel de formare de specializare poate fi deschisă atât persoanelor care au absolvit doar o formare de bază în medicină, cât și persoanelor care au absolvit și au validat numai studiile în cadrul formării de bază de medic dentist.

                           (b)

                           Instanța națională trebuie să verifice:

                                       —

                                       dacă formarea de specializare respectivă, în măsura în care nu îndeplinește cerințele prevăzute la articolele 24 și 34 din această directivă în ceea ce privește formările de bază de medic și de medic dentist, nu conduce la acordarea unui titlu de medic cu formare de bază sau la acordarea unui titlu de medic dentist cu formare de bază și

                                       —

                                       dacă titlul acordat ca urmare a absolvirii formării de specializare respective nu conferă dreptul la exercitarea profesiei de bază de medic sau de medic dentist de către persoane care nu dețin titlul de medic cu formare de bază sau, respectiv, de medic dentist cu formare de bază.

               2.

               Directiva 2005/36, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, trebuie interpretată în sensul că nu se opune ca materiile care țin de domeniul medicinei să facă parte dintr-o formare de specializare în domeniul medicinei dentare.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza T-304/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — Reber/OAPI — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart) ( Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marcă comunitară verbală Mozart — Obiectul litigiului — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Obligație de motivare — Încredere legitimă — Egalitate de tratament — Principiul legalității — Articolul 7 alineatul (1) litera (c), articolul 51 alineatul (1) litera (a), articolul 73 prima teză și articolul 74 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/48

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2008 — Reber/OAPI — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart)
   (Cauza T-304/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marcă comunitară verbală Mozart - Obiectul litigiului - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Obligație de motivare - Încredere legitimă - Egalitate de tratament - Principiul legalității - Articolul 7 alineatul (1) litera (c), articolul 51 alineatul (1) litera (a), articolul 73 prima teză și articolul 74 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 209/84)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Paul Reber GmbH & Co. KG (Bad Reichenhall, Germania) (reprezentant: O. Spuhler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (Kilchberg, Elveția) (reprezentanți: R. Lange și G. Hild, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 septembrie 2006 (cauza R 97/2005-2) privind o procedură de declarare a nulității între Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG și Paul Reber GmbH & Co.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Paul Reber GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiului pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

               3)

               Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza T-400/16: Acțiune introdusă la 27 iulie 2016 – Maximum Play/EUIPO (MAXPLAY)

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/11

         Acțiune introdusă la 27 iulie 2016 – Maximum Play/EUIPO (MAXPLAY)
   (Cauza T-400/16)
   (2016/C 371/13)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Maximum Play, Inc. (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „MAXPLAY” – cererea de înregistrare nr. 14 047 963

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 26 mai 2016 în cauza R 2273/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               neluarea în considerare în mod corespunzător a unor mărci anterioare ale Uniunii Europene și naționale, precum și a unei cereri de înregistrare naționale.


title: Cauza T-177/08: Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — Schräder/OAPI — Hansson (Sumost 01)

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/45

         Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — Schräder/OAPI — Hansson (Sumost 01)
   (Cauza T-177/08)
   (2008/C 171/85)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamant: Ralf Schräder (Lüdinghausen, Germania) (reprezentanți: T. Leidereiter și W.-A. Schmidt, Rechtsanwälte)

      Pârât: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Jørn Hansson (Søndersø, Danemarca)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei camerei de recurs a pârâtului din 4 decembrie 2007 (A 005/2007);

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Solicitantul protecției comunitare: reclamantul.

      Denumirea soiului de plante pentru care se solicită protecție comunitară:„Sumost 01” (numărul cererii 2001/1758)

      Titularul protecției comunitare invocate în sprijinul opoziției: Jørn Hansson

      Denumirea soiului de plante invocată în sprijinul opoziției:„Lemon Symphony”

      Decizia Oficiului Comunitar pentru Soiuri de Plante atacată cu recurs: respinge solicitarea de acordare a protecției comunitare

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul
   Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 59 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1239/95 (1), întrucât reclamantul nu a fost legal citat la procedura orală;

               —

               încălcarea articolului 75 din Regulamentul (CE) nr. 2100/94 (2), întrucât decizia atacată se întemeiază pe motive și pe elemente probatorii cu privire la care reclamantul nu s-a putut pronunța;

               —

               încălcarea articolului 81 alineatul (2) coroborat cu articolul 48 din Regulamentul nr. 2100/94 pentru pretinsa părtinire a unui reprezentant al pârâtului ale cărui afirmații au fost valorificate în cuprinsul deciziei;

               —

               încălcarea articolului 60 din Regulamentul nr. 1239/9521, întrucât, în cadrul procedurii, nu s-a pronunțat nicio decizie cu privire la încuviințarea probei constând în audierea unui reprezentant al pârâtului;

               —

               încălcarea articolului 62 din Regulamentul nr. 2100/94, întrucât a fost efectuată o apreciere eronată și insuficientă a situației de fapt din perspectiva caracterului distinctiv;

               —

               încălcarea articolului 48 din Regulamentul nr. 2100/94 pentru pretinsa părtinire a unui membru al camerei de recurs.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1239/95 al Comisiei din 31 mai 1995 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2100/94 al Consiliului privind procedura față de Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante (JO L 121, p. 37, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 10).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2100/94 din 27 iulie 1994 de instituire a unui sistem de protecție comunitară a soiurilor de plante (JO 1994, L 227, p. 1, Ediție specială 03/vol. 15, p. 197).


               9.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/20

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2016 de DB Schenker împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-14/11 COSTS)
   (2017/C 73/10)
   La data de 17 noiembrie 2016, întreprinderile Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS (denumite împreună „DB Schenker”), reprezentate de Jon Midthjell, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norvegia, au introdus la Curtea de Justiție a AELS o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere.
   Partea reclamantă solicită Curții să pronunțe următoarea ordonanță:

               1.

               Suma totală a cheltuielilor restante care trebuie plătite de către Autoritatea AELS de Supraveghere către Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS se stabilește la 183 951 EUR.

               2.

               Suma respectivă este purtătoare de dobânzi penalizatoare de la data la care prezenta ordonanță este notificată părților, până la data plății efective. Rata dobânzii care trebuie aplicată se calculează pe baza ratei aplicate de Banca Centrală Europeană principalelor sale operațiuni de refinanțare în vigoare în prima zi calendaristică a lunii în care cade data scadenței, majorată cu 3,5 puncte procentuale.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Întreprinderile reclamante, denumite împreună „DB Schenker”, desfășoară activități comerciale pe cale terestră, maritimă și feroviară în Norvegia, Suedia și Danemarca. DB Schenker a avut calitatea de parte reclamantă în cauza E-14/11 împotriva Autorității AELS de Supraveghere care a fost judecată de Curtea de Justiție a AELS.

               —

               Articolul 70 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții AELS prevede următoarele:

                  „În cazul în care cheltuielile recuperabile sunt contestate, la cererea părții interesate și după ascultarea observațiilor celeilalte părți, Curtea se pronunță prin ordonanță.”

               —

               În hotărârea pronunțată în cauza E-14/11, Curtea AELS a dispus ca Autoritatea AELS de Supraveghere să plătească cheltuielile de judecată suportate de partea reclamantă.


title: Cauza T-607/11: Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2013 — Henkel și Henkel France/Comisia ( „Acțiune în anulare — Cerere a Autorității de Concurență din Franța prin care se urmărește obținerea transmiterii anumitor documente care fac parte din dosarul Comisiei referitor la o procedură în domeniul concurenței privind piața europeană a producătorilor de detergenți pentru uz casnic — Utilizare în cadrul unei proceduri naționale referitoare la sectorul detergenților din Franța — Dispariția interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului — Inadmisibilitate” )

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/20

         Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2013 — Henkel și Henkel France/Comisia
   (Cauza T-607/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Cerere a Autorității de Concurență din Franța prin care se urmărește obținerea transmiterii anumitor documente care fac parte din dosarul Comisiei referitor la o procedură în domeniul concurenței privind piața europeană a producătorilor de detergenți pentru uz casnic - Utilizare în cadrul unei proceduri naționale referitoare la sectorul detergenților din Franța - Dispariția interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului - Inadmisibilitate)
   2013/C 129/40
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Germania) și Henkel France (Boulogne Billancourt, Franța) (reprezentanți: R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet și É. Paroche, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan și P.J. Van Nuffel, agenți)

      Intervenient în susținerea reclamantelor: Regatul Danemarcei (reprezentant: C. Vang, agent)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei despre care se pretinde că ar fi conținută într-o scrisoare a Comisiei din 30 septembrie 2011 (cazul COMP/39.579 — Detergenți pentru uz casnic — și cazul 09/0007 F) prin care aceasta a refuzat să dea curs unei cereri a Autorității de Concurență (Autorité de la concurrence) (Franța) de a-i transmite, în cadrul cazului 09/0007 F privind sectorul francez al detergenților, mai multe documente prezentate în cazul COMP/39.579 și, pe de altă parte, o cerere prin care se solicită Tribunalului să oblige Comisia să permită reclamantelor să invoce documentele în cauză în procedura desfășurată în fața Autorității de Concurență și luarea oricărei alte măsuri adecvate

      Dispozitivul

               1.

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la primul capăt de cerere al acțiunii, prin care se solicită anularea deciziei Comisiei Europene despre care se pretinde că ar fi conținută în scrisoarea acesteia din 30 septembrie 2011, adresată Autorității de Concurență din Franța.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cererea de intervenție a Unilever PLC și Unilever NV.

               4.

               Reclamantele, Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie, inclusiv pe cele aferente procedurii măsurilor provizorii în cauza T-607/11 R. Regatul Danemarcei suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza T-95/16: Acțiune introdusă la 1 martie 2016 – Aydin/EUIPO – Kaporal France (ROYAL & CAPORAL)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/52

         Acțiune introdusă la 1 martie 2016 – Aydin/EUIPO – Kaporal France (ROYAL & CAPORAL)
   (Cauza T-95/16)
   (2016/C 156/70)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamant: Savas Aydin (Pantin, Franța) (reprezentant: F. Watrin, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Kaporal France (Marsilia, Franța)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: reclamantul.

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „ROYAL & CAPORAL” – cerere de înregistrare nr. 12 587 663.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 11 decembrie 2015 în cauza R 867/2015-2

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO să procedeze la înregistrarea mărcii ROYAL & CAPORAL (cererea nr. 12 587 663)

               —

               obligarea părților adverse la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-234/14: Acțiune introdusă la 11 aprilie 2014 – Mammoet Salvage/Comisia

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/37

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 2014 – Mammoet Salvage/Comisia
   (Cauza T-234/14)
   2014/C 184/59
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Mammoet Salvage BV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: P. Kuypers și A. Schadd, avocați)

      Pârâtă: Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               cu titlu principal, constatarea abținerii de a acționa a Uniunii Europene și/sau a Comisiei Europene;

               —

               cu titlu subsidiar, obligarea Uniunii Europene și/sau a Comisiei Europene la plata sumelor datorate reclamantei;

               —

               cu titlu încă mai subsidiar, obligarea Uniunii Europene și/sau a Comisiei Europene la plata de daune interese reclamantei;

               —

               cu titlu principal, cu titlu subsidiar și cu titlu încă mai subsidiar, suspendarea procedurii în conformitate cu articolul 77 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, pe o perioadă de trei luni de la primirea de către reclamantă a hotărârii arbitrale;

               —

               obligarea Uniunii Europene și/sau a Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată și a cheltuielilor extrajudiciare.

      Motivele și principalele argumente

   În 2010, reclamanta a câștigat o cerere de ofertă pentru îndepărtarea a 74 de epave într-un port din Mauritania, în cadrul Fondului european de dezvoltare. Contractul, încheiat între Mauritania și reclamantă, este andosat pentru finanțare în numele Comisiei Europene de către ambasadorul și șeful Delegației Uniunii Europene în Mauritania. Prin andosare, pârâta nu a devenit parte contractantă la contractul menționat, ci a preluat obligația de plată a lucrărilor efectuate.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe abținerea de a acționa a pârâtei
               Contractul dintre reclamantă și Mauritania cuprinde o dispoziție potrivit căreia obligațiile de plată ale Uniunii încetează cel târziu la 18 luni de la încheierea perioadei de executare a lucrărilor. La 4 decembrie 2013, reclamanta a solicitat Mauritaniei și Delegației Uniunii Europene să prelungească acest termen. Pârâta nu a reacționat la această invitație de a acționa.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe andosarea de către Comisia Europeană a finanțării contractului
               Reclamanta apreciază că lucrările sunt finalizate și solicită Tribunalului să oblige pârâta la plata facturilor neachitate, și anume sumele restante care sunt datorate reclamantei pentru lucrările pe care le-a efectuat.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe răspunderea extracontractuală a Uniunii Europene
               În cazul în care Tribunalul ar considera că termenul de plată acordat Uniunii Europene a expirat, reclamanta solicită Tribunalului să oblige pârâta la plata de daune interese egale cu valoarea facturilor neachitate.
               În plus, reclamanta solicită Tribunalului să constate că pârâta a acționat în mod nelegal față de reclamantă în privința desemnării experților, ceea ce a produs un prejudiciu extracontractual.


title: Cauza T-379/09: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Italia/Comisia ( „Ajutoare de stat — Scutire de la plata accizelor pentru motorina utilizată la încălzirea serelor — Decizie prin care schema de ajutoare este declarată incompatibilă cu piața comună și prin care se dispune recuperarea ajutoarelor plătite — Obligație de motivare — Caracter selectiv — Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre — Atingere adusă concurenței — Directiva 92/81/CEE — Directiva 2003/96/CE — Orientări comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului” )

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/7

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Italia/Comisia
   (Cauza T-379/09) (1)

   (Ajutoare de stat - Scutire de la plata accizelor pentru motorina utilizată la încălzirea serelor - Decizie prin care schema de ajutoare este declarată incompatibilă cu piața comună și prin care se dispune recuperarea ajutoarelor plătite - Obligație de motivare - Caracter selectiv - Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre - Atingere adusă concurenței - Directiva 92/81/CEE - Directiva 2003/96/CE - Orientări comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului)
   2012/C 319/10
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: F. Arena, G. Palmieri și F. Varrone, avvocati dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2009/944/CE a Comisiei din 13 iulie 2009 referitoare la schemele de ajutoare de stat nr. C 6/04 (ex NN 70/01) și C 5/05 (ex NN 71/04) pe care Italia le-a pus în aplicare în favoarea agricultorilor care practică cultura în sere (scutirea de la plata accizelor pentru motorina utilizată la încălzirea serelor) (JO L 327, p. 6)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza F-43/13: Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — ZZ și alții/BEI

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/61

         Acțiune introdusă la 8 mai 2013 — ZZ și alții/BEI
   (Cauza F-43/13)
   2013/C 207/106
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor care figurează în fișele de salariu din luna februarie 2013, care stabilesc ajustarea anuală a salariilor limitată la 1,8 % pentru anul 2013 și anularea fișelor ulterioare. Pe de altă parte, cerere subsecventă de obligare a instituției la plata de daune interese pentru prejudiciile material și moral pretins suferite

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei care figurează în fișele de salariu ale reclamanților din luna februarie 2013, decizie care stabilește ajustarea anuală a salariilor limitată la 1,8 % pentru anul 2013 și, prin urmare, anularea deciziilor similare care figurează în fișele de salariu ulterioare și,

               —

               în măsura în care este necesar, anularea a două note de informare pe care pârâta le-a adresat reclamanților la 5 februarie 2013 și la 15 februarie 2013;

               —

               obligarea pârâtei la plata către fiecare reclamant, pentru repararea prejudiciului material, (i) a restului de salariu corespunzător aplicării ajustării anuale pentru 2013, adică o creștere de 1,8 %, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2013 și 31 decembrie 2013; (ii) a restului de salariu corespunzător consecințelor aplicării ajustării anuale de 1,8 % pentru 2013 asupra cuantumului salariilor care vor fi plătite începând cu ianuarie 2014; (iii) a unor dobânzi moratorii aferente restului de salarii datorat până la plata integrală a sumelor datorate, rata dobânzilor moratorii care urmează a se aplica trebuind calculată pe baza ratei fixate de Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, aplicabilă în perioada respectivă, majorată cu trei puncte și (iv) a unor daune interese ca urmare a pierderii puterii de cumpărare, ansamblul acestui prejudiciu material fiind evaluat, cu titlu provizoriu, pentru fiecare reclamant, la 30 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata către fiecare reclamant a sumei de 1 000 de euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-475/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) – Ungaria] – UPC DTH Sàrl/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese (Sectorul telecomunicațiilor — Rețele și servicii de comunicații electronice — Libera prestare a serviciilor — Articolul 56 TFUE — Directiva 2002/21/CE — Furnizare transfrontalieră a unui pachet de programe de radio și de televiziune — Acces condiționat — Competența autorităților naționale de reglementare — Înregistrare — Obligație de stabilire)

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 aprilie 2014 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) – Ungaria] – UPC DTH Sàrl/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese
   (Cauza C-475/12) (1)

   ((Sectorul telecomunicațiilor - Rețele și servicii de comunicații electronice - Libera prestare a serviciilor - Articolul 56 TFUE - Directiva 2002/21/CE - Furnizare transfrontalieră a unui pachet de programe de radio și de televiziune - Acces condiționat - Competența autorităților naționale de reglementare - Înregistrare - Obligație de stabilire))
   2014/C 194/04
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UPC DTH Sàrl

      Pârât: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Fővárosi Törvényszék (fost Fővárosi Bíróság) – Interpretarea articolului 56 TFUE și a articolului 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivelor 2002/21/CE privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice, 2002/19/CE privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora și 2002/20/CE privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (JO L 337, p. 37) – Societate stabilită într-un stat membru care comercializează pachete de programme radio și de televiziune prin satelit și efectuează prestări de servicii pentru o clientelă stabilită în alte state membre ale Uniunii – Reglementare națională a statului membru al destinatarilor serviciilor care nu autorizează prestarea decât pentru întreprinderile stabilite pe teritoriul său – Competența autorităților de reglementare naționale din statul membru al destinatarilor prestației

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, trebuie interpretat în sensul că un serviciu care constă în furnizarea cu titlu oneros a unui acces condiționat la un pachet transmis prin satelit care conține servicii de programe de radio și de televiziune intră în sfera noțiunii „serviciu de comunicații electronice” în sensul dispoziției menționate.
               Faptul că acest serviciu include un sistem de acces condiționat în sensul articolului 2 literele (ea) și (f) din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, nu are efecte în această privință.
               Operatorul care furnizează un serviciu precum cel în cauză în litigiul principal trebuie considerat, din perspectiva Directivei 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, furnizor de servicii de comunicații electronice.

               2)

               În împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, un serviciu care constă în furnizarea, cu titlu oneros, a unui acces condiționat la un pachet de programe transmis prin satelit care conține servicii de programe de radio și de televiziune constituie o prestare de servicii în sensul articolului 56 TFUE.

               3)

               Procedurile de supraveghere referitoare la servicii de comunicații electronice precum cel în discuție în litigiul principal sunt de competența autorităților statului membru în care locuiesc destinatarii respectivelor servicii.

               4)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că:

                           —

                           nu se opune ca statele membre să impună întreprinderilor care furnizează pe teritoriul lor servicii de comunicații electronice precum cel în discuție în litigiul principal obligația de a înregistra aceste servicii, în măsura în care respectă cerințele definite la articolul 3 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) și

                           —

                           se opune, în schimb, ca întreprinderile care doresc să furnizeze servicii de comunicații electronice precum cel în discuție în litigiul principal într-un alt stat membru decât cel pe teritoriul căruia sunt stabilite să fie obligate să creeze în acest stat o sucursală sau o entitate juridică distinctă de cea situată în statul membru de emisie.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza T-170/08: Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2014 – Comisia/ID FOS Research ( „Clauză compromisorie — Contracte de sprijin financiar privind proiecte în domeniul tehnologiilor industriale și al tehnologiilor materialelor — Rambursarea unei părți din sumele plătite — Dobânzi de întârziere” )

text:
               27.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 380/5

         Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2014 – Comisia/ID FOS Research
   (Cauza T-170/08) (1)

   ((„Clauză compromisorie - Contracte de sprijin financiar privind proiecte în domeniul tehnologiilor industriale și al tehnologiilor materialelor - Rambursarea unei părți din sumele plătite - Dobânzi de întârziere”))
   2014/C 380/05
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și W. Roels, agenți)

      Pârâtă: ID Fiber Optic Sensing Research (ID FOS Research) (Mol, Belgia) (reprezentanți: inițial P. Walravens și J. De Wachter, ulterior P. Walravens și C. Lebon, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată în temeiul articolului 272 TFUE, având ca obiect rambursarea unei părți din sumele plătite de Comisie, însoțită de dobânzi de întârziere, în executarea contractului BRPR-CT-95-0099 încheiat în cadrul programului specific de cercetare și de dezvoltare tehnologică, inclusiv de demonstrare, în domeniul tehnologiilor industriale și al tehnologiilor materialelor (Brite-Euram III).

      Dispozitivul

               1)

               Obligă ID Fiber Optic Sensing Research (ID FOS Research) la rambursarea către Comisia Europeană a sumei de 21  599,26 euro, majorată cu dobânzi de întârziere:

                           —

                           la rata de 4,75 % pe an începând de la 1 iulie 2002 până la 31 decembrie 2002;

                           —

                           la rata de 6,75 % pe an începând de la 1 ianuarie 2003 și până la data pronunțării prezentei hotărâri;

                           —

                           la rata anuală aplicată în temeiul Legii din Anglia și din Țara Galilor, și anume în prezent secțiunea 17 din Judgment Courts Act, 1838, astfel cum a fost modificat, în limita unei rate de 6,75 % pe an, începând de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la stingerea completă a datoriei.

               2)

               Obligă ID FOS Research la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


               29.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/49

         Acțiune introdusă la 18 decembrie 2006 de către Autoritatea de supraveghere a AELS împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-6/06)
   (2007/C 72/24)
   La data de 18 decembrie 2006, Autoritatea de supraveghere a AELS, reprezentată de Niels Fenger și Lorna Young, în calitate de agenți ai Autorității de supraveghere a AELS, 35, Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul solicită Curții de Justiție:

               1.

               Să declare că, prin neadoptarea sau necomunicarea către Autoritate, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare punerii în aplicare a actului menționat la punctul 32g din anexa XX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2002/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind evaluarea și gestiunea zgomotului ambiental), astfel cum sunt adaptate la Acordul SEE prin protocolul 1, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în conformitate cu dispozițiile articolului 14 din act și ale articolului 7 din Acordul SEE; și

               2.

               Să oblige Principatul Liechtenstein la plata cheltuielilor de judecată.

         Situația de fapt și de drept și motive de drept invocate

               —

               Cauza face referire la nepunerea în aplicare a directivei privind zgomotul ambiental.

               —

               În faza precontencioasă, Liechtenstein nu a contestat faptul că, până la expirarea termenului, nu a întreprins măsurile necesare punerii în aplicare a directivei.


title: Cauza T-843/14: Ordonanța Tribunalului din 15 februarie 2016 – Gascogne Sack Deutschland şi Gascogne/Uniunea Europeană

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/44

         Ordonanța Tribunalului din 15 februarie 2016 – Gascogne Sack Deutschland şi Gascogne/Uniunea Europeană
   (Cauza T-843/14) (1)

   (2016/C 136/62)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 56, 16.2.2015.


title: Cauza F-102/06: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din data de 14 februarie 2007 — Geert Haelterman ș. a./Comisia

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/57

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din data de 14 februarie 2007 — Geert Haelterman ș. a./Comisia
   (Cauza F-102/06) (1)

   (2007/C 82/122)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele camerei a doua a dispus radierea cauzei de pe rol.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006, p. 35.


title: Cauza C-493/15: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 16 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Agenzia delle Entrate/Marco Identi [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Taxa pe valoarea adăugată — Articolul 4 alineatul (3) TUE — A șasea directivă — Ajutoare de stat — Procedura de eliberare de datorii a persoanelor fizice aflate în insolvență („esdebitazione”) — Neexigibilitatea datoriilor de TVA]

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/7

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 16 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Corte suprema di cassazione – Italia) – Agenzia delle Entrate/Marco Identi
   (Cauza C-493/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată - Articolul 4 alineatul (3) TUE - A șasea directivă - Ajutoare de stat - Procedura de eliberare de datorii a persoanelor fizice aflate în insolvență („esdebitazione”) - Neexigibilitatea datoriilor de TVA])
   (2017/C 151/10)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte suprema di cassazione

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Agenzia delle Entrate

      Intimat: Marco Identi

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii, în special articolul 4 alineatul (3) TUE și articolele 2 și 22 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, precum și normele în materie de ajutoare de stat, trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca datoriile de taxă pe valoarea adăugată să fie declarate neexigibile în temeiul unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede o procedură de eliberare de datorii prin care o instanță poate, în anumite condiții, să declare neexigibile datoriile unei persoane fizice care nu au fost achitate la încheierea procedurii de insolvență care a fost aplicată acestei persoane.

      (1)  JO C 406, 7.12.2015.


title: Cauza T-226/08: Acțiune introdusă la 13 iunie 2008 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/OAPI — Schwarzbräu GmbH (Alaska)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/47

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2008 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/OAPI — Schwarzbräu GmbH (Alaska)
   (Cauza T-226/08)
   (2008/C 223/83)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (Ebersburg, Germania) (reprezentant: P. Wadenbach, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Schwarzbräu GmbH (Zusmarshausen, Germania)
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 aprilie 2008 (cauza R 1124/2004-4);

               —

               radierea completă a mărcii comunitare nr. 505 503 „Alaska” din cauza existenței unui motiv absolut de refuz

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               în subsidiar față de capătul al doilea de cerere, declararea nulității mărcii comunitare nr. 505 503 „Alaska” cel puțin în privința următoarelor produse: „Ape minerale și gazoase și alte băuturi nealcoolice din clasa 32”.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală „Alaska” pentru produse din clasa 32 (marca comunitară nr. 505 503).

      Titularul mărcii comunitare: Schwarzbräu GmbH.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Decizia diviziei de anulare: admite în parte cererea de declarare a nulității mărcii vizate.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge cererea de declarare a nulității mărcii vizate.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 literele (b), (c) și (g) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 2004 L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza C-648/13: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 iunie 2016 – Comisia Europeană/Republica Polonă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Politica Uniunii Europene în domeniul apei — Directiva 2000/60/CE — Monitorizarea stării ecologice și chimice a apelor de suprafață — Planuri de gestionare a districtului hidrografic)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/2

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 30 iunie 2016 – Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-648/13) (1)

   ((Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Politica Uniunii Europene în domeniul apei - Directiva 2000/60/CE - Monitorizarea stării ecologice și chimice a apelor de suprafață - Planuri de gestionare a districtului hidrografic))
   (2016/C 335/02)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Herrmann și E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, K. Majcher și M. Drwięcki, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a transpus în totalitate sau în mod corect dispozițiile articolului 2 punctele 19, 20, 26 și 27, ale articolului 8 alineatul (1), ale articolului 9 alineatul (2), ale articolului 10 alineatul (3) și ale articolului 11 alineatul (5) din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/32/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008, precum și ale punctelor 1.3, 1.3.4, 1.3.5, 1.4 și 2.4.1 din anexa V la directiva menționată și ale părții A punctele 7.2-7.10 din anexa VII la aceeași directivă, Republica Polonă nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 24 din aceeași directivă.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza C-222/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 18 iunie 2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Republica Polonă) la 18 iunie 2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie
   (Cauza C-222/09)
   2009/C 220/32
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Kronospan Mielec sp. z o.o.

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

      Întrebarea preliminară

   Articolul 9 alineatul (2) litera (e) a treia liniuță din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1, denumită în continuare „A șasea directivă”), care corespunde în prezent articolului 56 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7, denumită în continuare „Directiva 2006/112/CE”), trebuie interpretat în sensul că serviciile prestate de ingineri unei persoane supuse obligației de plată a TVA-ului care execută o comandă ce cuprinde respectivele servicii pentru un client stabilit într-un alt stat membru sunt impozitate la locul în care clientul (care a comandat serviciile) și-a stabilit sediul activității sale economice sau dispune de un sediu comercial fix, sau trebuie să se considere că aceste prestări de servicii, în calitate de prestări de servicii având ca obiect activități științifice, sunt impozitate la locul unde serviciile sunt efectiv prestate, în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) litera (c) prima liniuță din A șasea directivă [în prezent articolul 52 litera (a) din Directiva 2006/112/CE], întrucât aceste servicii au caracterul unor lucrări care constau în studierea și măsurarea emisiilor în conformitate cu prevederile legale privind protecția mediului, incluzând efectuarea de studii privind emisiile de dioxid de carbon (CO2) și comercializarea cotelor de emisie de CO2, întocmirea și controlul documentației aferente lucrărilor menționate, precum și analizarea potențialelor surse de poluare și care sunt efectuate în vederea dobândirii de noi cunoștințe și date tehnologice care să permită obținerea de noi materiale, produse și instalații și aplicarea de noi procedee tehnologice în cadrul procesului de producție?


title: Cauza F-108/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 aprilie 2012 — Oprea/Comisia (Funcție publică — Concurs general — Neadmitere la concurs — Procedură precontencioasă — Neregularitate procedurală — Inadmisibilitate vădită)

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/21

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 25 aprilie 2012 — Oprea/Comisia
   (Cauza F-108/11) (1)

   (Funcție publică - Concurs general - Neadmitere la concurs - Procedură precontencioasă - Neregularitate procedurală - Inadmisibilitate vădită)
   2012/C 184/44
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Valentin Oprea (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: A. Fratini și F. Filpo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei comisiei de evaluare din cadrul concursului general EPSO/AD/198/10 de a nu admite reclamantul la concursul menționat pentru o pretinsă lipsă de experiență profesională

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Oprea suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012, p. 69.


title: Cauza T-625/11: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — BSH/OAPI (ecoDoor)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/39

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2011 — BSH/OAPI (ecoDoor)
   (Cauza T-625/11)
   2012/C 32/77
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamante: BSH Bosch și Siemens Hausgeräte GmbH (München, Germania) (reprezentant: S. Biagosch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 22 septembrie 2011 în cauza R 340/2011-1;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „ecoDoor” pentru produse din clasele 7, 9 și 11

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât marca în cauză are caracter distinctiv și nu este pur descriptivă.


title: Cauza C-451/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Salamanca (Spania) la 8 octombrie 2012 — Josune Esteban Garcia

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Salamanca (Spania) la 8 octombrie 2012 — Josune Esteban Garcia
   (Cauza C-451/12)
   2012/C 399/20
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Salamanca

      Părțile din acțiunea principală

      Apelant: Josune Esteban Garcia

      Întrebarea preliminară

   Articolele 4, 12, 114 și 169 din tratat și articolul 38 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, coroborate cu Directiva 93/13 (1) și cu jurisprudența Curții privind nivelul ridicat de protecție a interesele consumatorilor, precum și privind efectul util al directivelor și principiile echivalenței și efectivității, permit Audiencia Provincial, în calitatea sa de instanță națională de apel, să judece, chiar în lipsa unei norme juridice interne, apelul introdus împotriva deciziei primei instanțe prin care se atribuie instanței de la domiciliul intimatului competența teritorială pentru a statua cu privire la acțiunea în despăgubiri care rezultă din pretinsa încălcare de către intimat a obligațiilor sale contractuale care rezultă dintr-un contract încheiat prin internet?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-119/09: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Protégé International/Comisia ( „Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piața whiskey-ului irlandez — Decizie de respingere a unei plângeri — Lipsa interesului comunitar” )

text:
               20.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/6

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2012 — Protégé International/Comisia
   (Cauza T-119/09) (1)

   (Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piața whiskey-ului irlandez - Decizie de respingere a unei plângeri - Lipsa interesului comunitar)
   2012/C 319/09
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Protégé International Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: D. Shefet, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, A. Biolan și A. Antoniadis, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Pernod Ricard SA (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Choffel și S. Hautbourg, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2009) 505 a Comisiei din 23 ianuarie 2009 (cazul COMP/39.414 — Protégé International/Pernod Ricard), adoptată în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 (CE) și 82 (CE) (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242), și prin care se respinge, pentru lipsa interesului comunitar, plângerea depusă de reclamantă privind încălcările articolului 82 CE pretins săvârșite de Pernod Ricard

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Protégé International Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3.

               Pernod Ricard SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 16.5.2009.


title: Cauza C-300/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 iunie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — ZZ/Secretary of State for the Home Department [Libera circulație a persoanelor — Directiva 2004/38/CE — Decizie prin care unui cetățean al Uniunii Europene i se interzice accesul pe teritoriul unui stat membru din motive de siguranță publică — Articolul 30 alineatul (2) din directiva menționată — Obligație de a informa cetățeanul în cauză cu privire la motivarea acestei decizii — Divulgare contrară intereselor siguranței statului — Dreptul fundamental la o protecție jurisdicțională efectivă]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 iunie 2013 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — ZZ/Secretary of State for the Home Department
   (Cauza C-300/11) (1)

   (Libera circulație a persoanelor - Directiva 2004/38/CE - Decizie prin care unui cetățean al Uniunii Europene i se interzice accesul pe teritoriul unui stat membru din motive de siguranță publică - Articolul 30 alineatul (2) din directiva menționată - Obligație de a informa cetățeanul în cauză cu privire la motivarea acestei decizii - Divulgare contrară intereselor siguranței statului - Dreptul fundamental la o protecție jurisdicțională efectivă)
   2013/C 225/10
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: ZZ

      Pârât: Secretary of State for the Home Department

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Interpretarea articolului 30 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56) în lumina articolului 346 alineatul (1) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene — Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă — Decizie de îndepărtare a unui cetățean al unui stat membru de pe teritoriul unui alt stat membru din motive de securitate publică — Obligația de informare a cetățeanului vizat cu privire la motivele îndepărtării sale în pofida faptului că autoritățile responsabile consideră că o asemenea divulgare este contrară intereselor de securitate a statului

      Dispozitivul

   Articolul 30 alineatul (2) și articolul 31 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretate, în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în sensul că impun ca instanța națională competentă să se asigure că nedivulgarea în mod precis și complet de către autoritatea națională competentă către persoana interesată a motivelor pe care se bazează o decizie adoptată în temeiul articolului 27 din această directivă, precum și a elementelor de probă aferente acestora este limitată la strictul necesar și că îi este comunicată persoanei interesate, în orice caz, esența respectivelor motive, într-un mod care să țină seama corespunzător de confidențialitatea necesară a elementelor de probă.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011.


title: Cauza T-329/10: Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Fraas/OAPI (Motiv în carouri în culorile negru, gri, bej și roșu închis) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând un motiv în carouri în culorile negru, gri, bej și roșu închis — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b), articolul 75 și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/20

      Hotărârea Tribunalului din 19 septembrie 2012 — Fraas/OAPI (Motiv în carouri în culorile negru, gri, bej și roșu închis)
      (Cauza T-329/10) (1)

      (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare figurative reprezentând un motiv în carouri în culorile negru, gri, bej și roșu închis - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b), articolul 75 și articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
      (2012/C 331/33)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Germania) (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: initial B. Schmidt, ulterior D. Walicka, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 iunie 2010 (cauza R 191/2010-4), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului figurativ reprezentând un motiv în carouri în culorile negru, gri, bej și roșu închis

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă V. Fraas GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 288, 23.10.2010.


title: Cauza T-474/08: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2008 — Umbach/Comisia

text:
               7.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/37

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2008 — Umbach/Comisia
   (Cauza T-474/08)
   (2009/C 32/73)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Dieter C. Umbach (reprezentant: M. Stephani, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei SG. E.3/MV/psi D(2008) 6991 a pârâtei din 2.9.2008.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul a formulat prezenta acțiune împotriva deciziei Comisiei prin care i-a fost refuzat accesul deplin și nelimitat la documentele referitoare la un program TACIS și la un contract TACIS la care reclamantul era parte. Acesta susține că accesul la documentele respective era decisiv în vederea apărării intereselor proprii, în contextul acțiunii introduse de Comisie împotriva sa pentru restituirea sumelor plătite în avans, ca urmare a rezilierii contractului TACIS.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul arată, în primul rând, că au fost încălcate o serie de principii generale ale dreptului comunitar, în special principiul bunei administrări și dreptul la un proces echitabil, deoarece, în calitate de parte interesată, ar fi trebuit să aibă posibilitatea de a obține acces deplin și neîngrădit la documentele necesare pentru formularea apărării și pentru protecția viitoare a drepturilor sale în raport cu Comisia.
   Reclamantul invocă în al doilea rând faptul că și din dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1) se deduce un drept de acces deplin și neîngrădit la documente, deoarece Comisia a săvârșit o eroare de drept în special în exercitarea marjei de apreciere conferite de articolele 4 și 9 din regulament.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-598/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Spania) la 16 noiembrie 2015 – Banco Santander, S.A./Cristobalina Sánchez López

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/32

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Spania) la 16 noiembrie 2015 – Banco Santander, S.A./Cristobalina Sánchez López
   (Cauza C-598/15)
   (2016/C 038/45)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banco Santander, S.A.

      Pârâtă: Cristobalina Sánchez López

      Întrebările preliminare

               1)

               O reglementare națională care instituie o procedură precum cea prevăzută la articolul 250 alineatul 1 punctul 7 din Codul de procedură civilă, conform căreia instanța națională trebuie să pronunțe o hotărâre prin care să dispună predarea locuinței executate persoanei care a obținut adjudecarea sa în cadrul unei proceduri de executare extrajudiciară, în care[,] având în vedere regimul în vigoare, prevăzut la articolul 129 din Legea privind contractul de ipotecă, modificat prin Legea 1/2000 din 8 ianuarie 2000, și la articole[le] 234-236 o) din Regulamentul privind contractul de ipotecă, modificat prin Decretul regal nr. 290/1992, nu s-a permis nici efectuarea controlului judiciar din oficiu al clauzelor abuzive și nici formularea unei contestații eficiente de către debitor pentru acest motiv[,] indiferent că este vorba despre o procedură extrajudiciară sau despre o procedură judiciară separată, este contrară dispozițiilor menționate din directivă [articolul 3 alineatele (1) și (2), articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alin. (1) din Directiva 93/13/CEE] (1) și scopului acesteia?

               2)

               O normă precum a cincea dispoziție tranzitorie din Legea 1/2013[,] care permite suspendarea de către notar a unei proceduri de executare ipotecară extrajudiciară aflată în curs la momentul intrării în vigoare a Legii 1/2013 doar în cazul în care consumatorul face dovada formulării unei cereri prin care invocă caracterul abuziv al unei clauze contractuale incluse în contractul de împrumut ipotecar pe care se întemeiază vânzarea extrajudiciară sau prin care se stabilește suma exigibilă care poate fi executată, și doar dacă această cerere separată a fost introdusă de consumator în termen de o lună de la publicarea Legii 1/2013, fără ca acesta să fie notificat personal cu privire la termenul respectiv, și înainte ca notarul să dispună adjudecarea, este contrară dispozițiilor menționate din directivă și scopului acesteia?

               3)

               Dispozițiile menționate din directivă, scopul acesteia și obligația pe care o impune instanțelor naționale de a examina din oficiu caracterul abuziv al clauzelor incluse în contractele încheiate cu consumatorii, fără a fi necesară o solicitare a consumatorului în acest sens, trebuie interpretate în sensul că permit instanței naționale [,] în cadrul unor proceduri precum cea prevăzută la articolul 250 alineatul 1 punctul 7 din Codul de procedură civilă sau al procedurii de „vânzare extrajudiciară” reglementată la articolul 129 din Legea privind contractul de ipotecă, să nu aplice dreptul național atunci când acesta nu permite efectuarea controlului judiciar din oficiu, având în vedere claritatea dispozițiilor directivei și jurisprudența constantă a Curții cu privire la obligația instanțelor naționale de a controla din oficiu existența unor clauze abuzive în litigii referitoare la contracte încheiate cu consumatorii?

               4)

               O normă națională precum articolul 129 din Legea privind contractul de ipotecă, modificat prin Legea 1/2013[,] care prevede drept unic remediu eficient pentru protecția drepturilor consumatorilor consacrată de directivă, în contextul procedurilor de executare ipotecară extrajudiciară împotriva consumatorilor, o simplă posibilitate de avertizare din partea unui notar cu privire la existența unor clauze abuzive, sau posibilitatea ca un consumator debitor, executat pe cale extrajudiciară, să formuleze o cerere în cadrul unei proceduri judiciare separate, înainte ca notarul să dispună adjudecarea imobilului executat, este contrară dispozițiilor menționate din directivă și scopului acesteia?

               5)

               O reglementare națională precum articolul 129 din Legea privind contractul de ipotecă, modificat prin Legea 1/2013 și articole[le] 234-236 din Regulamentul privind contractul de ipotecă, modificate prin Decretul regal nr. 290/1992, care instituie o procedură de executare extrajudiciară a contractelor de împrumut ipotecar încheiate între profesioniști și consumatori în care nu există nicio posibilitate de efectuare a unui control jurisdicțional din oficiu al clauzelor abuzive, este contrară dispozițiilor menționate din directivă și scopului acesteia?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-296/08 PPU: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 august 2008 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Montpellier — Franța) — Procedură de extrădare împotriva lui Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Articolele 31 și 32 — Mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre — Posibilitatea statului de executare a unei cereri de extrădare de a aplica o convenție adoptată anterior datei de 1 ianuarie 2004 , dar aplicabilă, în acest stat, de la o dată ulterioară)

text:
               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 12 august 2008 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Montpellier — Franța) — Procedură de extrădare împotriva lui Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea
   (Cauza C-296/08 PPU) (1)

   (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolele 31 și 32 - Mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre - Posibilitatea statului de executare a unei cereri de extrădare de a aplica o convenție adoptată anterior datei de 1 ianuarie 2004, dar aplicabilă, în acest stat, de la o dată ulterioară)
   (2008/C 260/05)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour d'appel de Montpellier (Franța)
   Partea din procedura principală de extrădare
   Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Montpellier (Franța) Interpretarea articolelor 31 și 32 din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3) — Posibilitatea unui stat membru de a utiliza în relațiile cu un alt stat membru alte proceduri decât cele prevăzute în decizia-cadru și, în special, cele prevăzute de Convenția de la Dublin din 27 septembrie 1996 privind extrădarea între statele membre ale Uniunii Europene — Efectele lipsei notificării, de către statul emitent al mandatului de arestare, a acordurilor și a aranjamentelor existente pe care dorește să continue să le aplice — Posibilitatea statului de executare a mandatului de arestare de a aplica o convenție adoptată anterior datei de 1 ianuarie 2004, dar care a intrat în vigoare, în acest stat membru, ulterior acestei date
   Dispozitivul

               1)

               Articolul 31 din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre trebuie interpretat în sensul că acesta nu vizează decât ipoteza potrivit căreia regimul mandatului european de arestare este aplicabil, situație diferită de cea în care o cerere de extrădare vizează fapte săvârșite înaintea unei date indicate de un stat membru într-o declarație făcută conform articolului 32 din această decizie-cadru.

               2)

               Articolul 32 din Decizia-cadru 2002/584 trebuie interpretat în sensul că acesta nu se opune aplicării de către un stat membru de executare a Convenției privind extrădarea între statele membre ale Uniunii Europene, elaborată prin Actul Consiliului din 27 septembrie 1996 și semnată la aceeași dată de toate statele membre, chiar dacă aceasta nu a devenit aplicabilă în acest stat membru decât ulterior datei de 1 ianuarie 2004.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-343/16 P: Recurs introdus la 20 iunie 2016 de Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. și Horst Giesen împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 iunie 2016 în cauza T-595/15 P, Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. și Horst Giesen/Comisia Europeană

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/20

         Recurs introdus la 20 iunie 2016 de Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. și Horst Giesen împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 14 iunie 2016 în cauza T-595/15 P, Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. și Horst Giesen/Comisia Europeană
   (Cauza C-343/16 P)
   (2017/C 053/24)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurenți: Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. și Horst Giesen (reprezentant: P. Brockmann, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
   Prin Ordonanța din 12 ianuarie 2017, Curtea de Justiție a Uniunii Europene)Camera a opta) a respins recursul și a decis că recurenții suportă propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-341/10: Ordonanța președintelui Curții din 17 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/23

         Ordonanța președintelui Curții din 17 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Polonă
   (Cauza C-341/10) (1)

   2011/C 232/37
   Limba de procedură: polona
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza T-371/17 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2017 – Qualcomm și Qualcomm Europe/Comisia [„Măsuri provizorii — Concurență — Antitrust — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 18 alineatul (3) — Decizie de solicitare de informații — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței”]

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/33

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 12 iulie 2017 – Qualcomm și Qualcomm Europe/Comisia
   (Cauza T-371/17 R)
   ([„Măsuri provizorii - Concurență - Antitrust - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 18 alineatul (3) - Decizie de solicitare de informații - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”])
   (2017/C 309/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Qualcomm, Inc. (San Diego, California, Statele Unite) și Qualcomm Europe, Inc. (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato și M. Davilla, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Van Vliet, G. Conte, C. Urraca Caviedes și M. Farley, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și având ca obiect măsuri provizorii, în vederea obținerii suspendării executării Deciziei Comisiei din 31 martie 2017 privind o procedură de aplicare a articolului 18 alineatul (3) și a articolului 24 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167) [cazul AT.39711 – Qualcomm (prețuri agresive)]

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-736/14: Hotărârea Tribunalului din 28 octombrie 2015 – Monster Energy/OAPI – Home Focus (MoMo Monsters) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MoMo Monsters — Mărcile comunitare verbale anterioare MONSTER și MONSTER ENERGY și marca internațională figurativă anterioară MONSTER ENERGY — Motiv relativ de refuz — Lipsa similitudinii produselor — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/23

         Hotărârea Tribunalului din 28 octombrie 2015 – Monster Energy/OAPI – Home Focus (MoMo Monsters)
   (Cauza T-736/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale MoMo Monsters - Mărcile comunitare verbale anterioare MONSTER și MONSTER ENERGY și marca internațională figurativă anterioară MONSTER ENERGY - Motiv relativ de refuz - Lipsa similitudinii produselor - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 429/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Monster Energy Company (Corona, California, Statele Unite) (reprezentant: P. Brownlow, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Home Focus Development Ltd (Tortola, Insulele Virgine Britanice)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 7 august 2014 (cauza R 1167/2013-2) privind o procedură de opoziție între Monster Energy Company și Home Focus Development Ltd

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Monster Energy Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza C-502/06 P: Recurs introdus la 13 decembrie 2006 de Carlos Correia de Matos împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 27 septembrie 2006 în cauza T-440/05, Carlos Correia de Matos/Parlamentul European

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/19

         Recurs introdus la 13 decembrie 2006 de Carlos Correia de Matos împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 27 septembrie 2006 în cauza T-440/05, Carlos Correia de Matos/Parlamentul European
   (Cauza C-502/06 P)
   (2008/C 22/37)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Recurent: Carlos Correia de Matos

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European
   Prin ordonanța din 21 noiembrie 2007, Curtea de Justiție (Camera a opta) declarat recursul inadmisibil.