title: Cauza C-534/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – SR/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – SR/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Cauza C-534/19)
      (2019/C 372/12)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: SR

         Pârât și intimat: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu - între altele - Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16 (2)) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08 (3)), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (4), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Hotărârea din 7 decembrie 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Hotărârea din 8 decembrie 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-547/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 15 iulie 2019 – CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România”/Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 15 iulie 2019 – CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România”/Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție
      (Cauza C-547/19)
      (2019/C 372/13)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Părțile din acțiunea principală

         Recurenți: CY, Asociația „Forumul Judecătorilor din România”

         Intimate: Inspecția Judiciară, Consiliul Superior al Magistraturii, Înalta Curte de Casație și Justiție

         Întrebările preliminare

      Articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană, articolul 19 alineatul (1) din același tratat și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun intervenției unei curți constituționale (organ care nu este, potrivit dreptului intern, instanță de judecată) cu privire la modalitatea în care instanța supremă a interpretat și aplicat legislația infraconstituțională în activitatea de constituire a completurilor de judecată?


title: Cauza C-549/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 17 iulie 2019 – DX/Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 17 iulie 2019 – DX/Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Cauza C-549/19)
      (2019/C 372/14)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: DX

         Pârât și intimat: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu - între altele - Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16 (2)) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08 (3)), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (4), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Hotărârea din 7 decembrie 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Hotărârea din 8 decembrie 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-558/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Cluj (România) la data de 23 iulie 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj/Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Cluj (România) la data de 23 iulie 2019 – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj/Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Cauza C-558/19)
      (2019/C 372/15)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Tribunalul Cluj

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

         Pârâtă: Agenția Națională de Administrare Fiscală - Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Întrebările preliminare

      Se opun articolul 49 și articolul 63 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene unor reglementări naționale ca și cele din prezenta cauză [articolul 11 alineatul (2), articolul 29 alineatul (3) din Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal], care prevăd posibilitatea de a se recalifica un transfer bancar de resurse bănești de la o sucursală rezidentă într-un stat membru către societatea-mamă rezidentă într-un alt stat membru drept o operațiune generatoare de venituri, cu consecința obligativității aplicării regulilor prețurilor de transfer, în condițiile în care, dacă aceeași operațiune ar fi avut loc între o sucursală și o societate-mamă, ambele rezidente în același stat membru, aceasta nu ar fi putut fi recalificată în aceeași manieră, iar regulile prețurilor de transfer nu s-ar fi aplicat?


title: Cauza C-560/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Spania) la 23 iulie 2019 – GT/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Spania) la 23 iulie 2019 – GT/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.
      (Cauza C-560/19)
      (2019/C 372/16)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: GT

         Pârâtă: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Se poate considera că o societate care are ca obiect de activitate transportul aerian de pasageri și care vinde biletul, dar care nu operează zborul, cu alte cuvinte nu îl realizează efectiv, este inclusă în noțiunea de „operator efectiv de transport aerian”?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, există dreptul la compensație în favoarea pasagerilor prevăzut la articolul 7 din Regulamentul nr. 261/2004 (1) în cazul în care zborul este compus din mai multe segmente și, ca urmare a unei întârzieri ușoare (mai mică de trei ore) în cadrul unuia dintre segmente, are loc o întârziere prelungită (mai mare de trei ore) la destinația finală, ca urmare a pierderii zborului de legătură? În cazul unui răspuns afirmativ, dacă operatorii efectivi de transport aerian pentru diversele segmente sunt diferiți, operatorul efectiv de transport aerian care a realizat zborul în cadrul căruia a avut loc o întârziere ușoară (mai mică de trei ore), dar care este responsabil pentru pierderea zborului de legătură și, prin urmare, pentru o întârziere prelungită (mai mare de trei ore) la destinația finală este obligat să plătească compensația financiară prevăzută la articolul 7 din Regulamentul nr. 261/2004?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-565/19 P: Recurs introdus la 23 iulie 2019 de Armando Carvalho și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 8 mai 2019 în cauza T-330/18, Carvalho și alții/Parlamentul și Consiliul

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/16

      Recurs introdus la 23 iulie 2019 de Armando Carvalho și alții împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 8 mai 2019 în cauza T-330/18, Carvalho și alții/Parlamentul și Consiliul
      (Cauza C-565/19 P)
      (2019/C 372/17)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenți: Armando Carvalho și alții (reprezentanți: G. Winter, Professor, R. Verheyen, avocat, H. Leith, Barrister)

         Celelalte părți din procedură: Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Recurenții solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate;

                  —

                  declararea admisibilității acțiunilor;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru stabilirea temeiniciei acțiunii în anulare;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru stabilirea temeiniciei acțiunii fondate pe răspunderea extracontractuală a Uniunii și

                  —

                  obligarea intimatelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate în recurs și a cheltuielilor de judecată în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenții au formulat un apel împotriva deciziei Tribunalului de respingere a acțiunilor lor ca inadmisibile din următoarele motive.
      Primul motiv: Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a apreciat că recurenții nu respectă principiile enunțate în jurisprudența Plaumann pentru dovedirea afectării individuale. Cele trei acte referitoare la emisiile de gaze cu efect de seră (1) (2) (3) permit emisii care îl afectează pe fiecare recurent într-un mod factual distinct. În plus, criteriul stabilit în Hotărârea Plaumann este respectat deoarece cele trei acte referitoare la emisiile de gaze cu efect de seră încalcă drepturile personale fundamentale ale recurenților.
      Al doilea motiv: în subsidiar, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când nu a adaptat criteriul stabilit în Hotărârea Plaumann având în vedere provocarea imperioasă a schimbărilor climatice și întemeierea cauzei recurenților pe drepturile lor individuale fundamentale, inclusiv garantarea protecției juridice efective a acelor drepturi. Curtea a apreciat că pentru ca un drept să fie efectiv acesta trebuie să fie însoțit de o cale de atac, iar Tribunalul a săvârșit o eroare când a constatat că instanțele naționale (și procedura trimiterii preliminare prevăzută la articolul 267 TFUE) sau o acțiune împotriva actelor de punere în aplicare de către Comisie ar oferi un sistem adecvat de căi de atac în această cauză.
      În consecință, Curtea ar trebui să statueze că, în cazul în care (precum în speță) nu este disponibilă nicio altă cale de atac legală efectivă pentru a proteja drepturile fundamentale ale reclamantului, cerința „afectării individuale” este stabilită atunci când se pretinde și se demonstrează că un act legislativ aduce atingere în mod grav unui drept fundamental personal al reclamantului sau, cu titlu subsidiar, contravine esenței acestui drept. Această cerință a fost îndeplinită în speță.
      Al treilea motiv: în plus față de motivele 1 și 2, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a negat că asociația Saminuorra (asociația tinerilor Sami) are calitate procesuală, neluând în considerare (fără explicații) dovezile care arătau că majoritatea membrilor asociației sunt vizați în mod individual și ar avea calitate procesuală proprie. În subsidiar, Curtea ar fi trebuit să flexibilizeze criteriile pentru stabilirea calității procesuale active în cazul asociațiilor care reprezintă o comunitate indigenă.
      Al patrulea motiv: prin respingerea acțiunii în răspundere extracontractuală ca inadmisibilă, Tribunalul a aplicat un criteriu juridic eronat, introducând o nouă cerință pentru stabilirea calității procesual a reclamanților în sensul articolului 263 TFUE. Această cerință nu are niciun fundament în textul tratatului sau în jurisprudență.

         (1)  Directiva (UE) 2018/410 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2018 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea rentabilizării reducerii emisiilor de dioxid de carbon și a sporirii investițiilor în acest domeniu și a Deciziei (UE) 2015/1814 (JO 2018, L 76, p. 3).

         (2)  Regulamentul (UE) 2018/841 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2018 cu privire la includerea emisiilor de gaze cu efect de seră și a absorbțiilor rezultate din activități legate de exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură în cadrul de politici privind clima și energia pentru 2030 și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 525/2013 și a Deciziei nr. 529/2013/UE (JO 2018, L 156, p. 1).

         (3)  Regulamentul (UE) 2018/842 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2018 privind reducerea anuală obligatorie a emisiilor de gaze cu efect de seră de către statele membre în perioada 2021-2030 în vederea unei contribuții la acțiunile climatice de respectare a angajamentelor asumate în temeiul Acordului de la Paris și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 525/2013 (JO 2018, L 156, p. 26).


title: Cauza C-567/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 25 iulie 2019 – LP/Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 25 iulie 2019 – LP/Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Cauza C-567/19)
      (2019/C 372/18)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: LP

         Pârât și intimat: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu - între altele - Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16 (2)) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08 (3)), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (4), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Hotărârea din 7 decembrie 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Hotărârea din 8 decembrie 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-628/19 P: Recurs introdus la 22 august 2019 de Csanád Szegedi împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 iunie 2019 în cauza T-135/18, Csanád Szegedi/Parlamentul European

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/18

      Recurs introdus la 22 august 2019 de Csanád Szegedi împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 iunie 2019 în cauza T-135/18, Csanád Szegedi/Parlamentul European
      (Cauza C-628/19 P)
      (2019/C 372/20)
      Limba de procedură: maghiara

         Părțile

         Recurent: Csanád Szegedi (reprezentant: K. Bodó, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European

         Concluziile recurentului

                  1)

                  Prin intermediul primului motiv, privind suma necesară pentru încadrarea domnului László Tibor Erdélyi și a domnului József Virág ca asistenți parlamentari acreditați, reclamantul solicită modificarea Hotărârii Tribunalului, admiterea cererii și anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului European din 30 noiembrie 2017 și a notei de debit nr. 2017-1635 a Secretariatului General al Parlamentului European, Direcția Generală Finanțe.

                  2)

                  Prin intermediul celui de al doilea motiv, prin care se face trimitere la suma solicitată pentru încadrarea domnului László Tibor Erdélyi și a domnului József Virág ca asistenți parlamentari acreditați, reclamantul solicită anularea Hotărârii Tribunalului și trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentul invocă două motive:
      Primul motiv:

                  Încălcarea în procedura de recuperare desfășurată în fața Secretarului General al Parlamentului European, a dreptului la un proces echitabil [articolul 6 alineatul (1) din CEDO și articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale] și a posibilităților care fac parte din acesta (principiul procedurii contradictorii, principiul egalității armelor și principiul dreptului la apărare), în măsura în care recurentul nu a avut acces la comunicarea OLAF pe care s-a întemeiat decizia, nici la probele care au stat la baza acestei comunicări, și nici nu și-a putut exercita dreptul de a fi ascultat în prealabil, cu încălcarea prevederilor articolului 68 alineatul (2) din Decizia Biroului Parlamentului European de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a statutului deputaților în Parlamentul European (denumită în continuare „măsurile de punere în aplicare”). Tribunalul, la punctul 44 din hotărâre, a săvârșit o eroare atunci când a invocat articolul 11 alineatul (4) din Regulamentul nr. 883/2013 întrucât articolul menționat nu reglementează procedura de recuperare desfășurată în fața Secretarului General, ci procedura OLAF. În acest context, la punctul 45 din hotărâre, Tribunalul a aplicat incorect jurisprudența stabilită la punctul 35 din Hotărârea IMG/Comisia. La punctul 48 din hotărâre, Tribunalul a interpretat contra legem articolul 68 alineatul (2) din măsurile de punere în aplicare, echivalând dreptul de a prezenta observații cu dreptul de a fi ascultat. Tribunalul, la punctul 51 din hotărâre, a interpretat tot în mod incorect articolul 68 din măsurile de punere în aplicare, care reglementează procedura de recuperare, în măsura în care norma relevantă nu creează pentru recurent nici drepturi, nici obligații, în ceea ce privește prezentarea de probe în procedura în fața Secretarului General.

            Al doilea motiv:

                  Încălcarea dreptului la un proces echitabil [articolul 6 alineatul (1) din CEDO și articolul 47 al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale] în procedura în fața Tribunalului întrucât acesta, fără nicio motivare pe fond, a respins propunerea de probă cu martori a domnului József Virág și a domnului László Tibor Erdélyi. Decizia Tribunalului prin care s-a respins propunerea de probă l-a privat pe recurent de posibilitatea de a se apăra pe fond.


title: Cauza C-637/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea Hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen (Suedia) la 27 august 2019 – BY/CX

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Svea Hovrätt – Patent- och marknadsöverdomstolen (Suedia) la 27 august 2019 – BY/CX
      (Cauza C-637/19)
      (2019/C 372/21)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Svea Hovrätt - Patent- och marknadsöverdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Recurent: BY

         Intimat: CX

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de „public” cuprinsă la articolul 3 alineatul (1) și în articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (1) are o semnificație uniformă?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1, o instanță trebuie considerată ca încadrându-se în domeniul de aplicare al noțiunii de „public” în sensul dispozițiilor menționate?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                              a)

                              în cazul comunicării unei opere protejate către o instanță, instanța respectivă poate să intre în domeniul de aplicare al noțiunii de „public”?

                              b)

                              în cazul distribuirii unei opere protejate către o instanță, instanța respectivă poate să intre în domeniul de aplicare al noțiunii de „public”?

                  4)

                  Faptul că legislația națională prevede un principiu general al accesului la documente publice în conformitate cu care orice persoană care prezintă o cerere poate accesa actele de procedură prezentate unei instanțe, [OR. 10] cu excepția cazului în care acestea conțin informații confidențiale, are un impact asupra analizei aspectului dacă prezentarea unei instanțe a unei opere protejate echivalează cu o „comunicare publică” sau cu o „distribuire către public”?

         (1)  JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230.


title: Cauza C-647/19 P: Recurs introdus la 30 august 2019 de Ja zum Nürburgring eV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 19 iunie 2019 în cauza T-373/15, Ja zum Nürburgring eV/Comisia Europeană

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/20

      Recurs introdus la 30 august 2019 de Ja zum Nürburgring eV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 19 iunie 2019 în cauza T-373/15, Ja zum Nürburgring eV/Comisia Europeană
      (Cauza C-647/19 P)
      (2019/C 372/22)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Ja zum Nürburgring eV (reprezentanți: Prof. Dr. D. Frey și Dr. M. Rudolph, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  1.

                  anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 19 iunie 2019 în cauza T-373/15;

                  2.

                  anularea Deciziei C(2014) 3634 final a Comisiei din 1 octombrie 2014 în măsura în care declară că

                              a.

                              cumpărătorul activelor vândute în urma procedurii de licitație, Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH și filialele sale nu sunt vizate de o eventuală recuperare a ajutoarelor de stat incompatibile cu piața internă, precum și că

                              b.

                              vânzarea activelor Nürburgring GmbH, ale Motorsport Resort Nürburgring GmbH și ale Congress- und Motorsport Hotel Nürburgring GmbH nu constituia un ajutor de stat în favoarea Capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH sau a filialelor sale;

                  3.

                  în subsidiar, anularea hotărârii menționate la punctul 1 și retrimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  4.

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta invocă cinci motive.

                  1.

                  Eroare de drept prin excluderea afectării recurentei în calitate de concurent:

                              Tribunalul ar fi înlăturat motivele și argumentele relevante ale recurentei care ar rezulta în mod vădit din înscrisurile aflate la dosar, încălcându-și astfel obligația de motivare. Nu ar exista o motivare a Tribunalului sau, cel puțin, aceasta ar fi insuficientă. De asemenea, acesta ar fi încălcat dreptul de a fi ascultată și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă a recurentei (articolul 47 din cartă). În plus, Tribunalul ar fi interpretat și ar fi aplicat în mod eronat articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.

                  2.

                  Eroare de drept prin excluderea afectării recurentei în calitate de asociație profesională:

                              și în această privință, Tribunalul ar fi înlăturat motivele și argumentele relevante ale recurentei care ar rezulta în mod vădit din înscrisurile aflate la dosar, și ar fi încălcat astfel obligația de motivare. De asemenea, nu ar exista o motivare a Tribunalului sau, cel puțin, aceasta ar fi insuficientă. În plus, și în această privință, Tribunalul ar fi încălcat dreptul de a fi ascultată și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă a recurentei (articolul 47 din cartă). Mai mult, Tribunalul ar fi denaturat fapte și elemente de probă. În plus, Tribunalul ar fi interpretat și ar fi aplicat în mod eronat articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.

                  3.

                  Neregularitate de procedură și eroare de drept prin excluderea calității procesuale a recurentei în calitate de concurent și de asociație profesională în ceea ce privește a doua decizie atacată:

                              potrivit primului și celui de al doilea motiv de recurs, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin excluderea calității procesuale a recurentei cu privire la cea de a doua decizie atacată.

                  4.

                  Eroare de drept prin înlăturarea obligației Comisiei de a iniția o procedură oficială de investigare referitoare la acordarea de ajutoare noi prin vânzarea activelor către Capricorn.

                              Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept, cu încălcarea articolului 107 și a articolului 108 alineatul (2) TFUE, a obligației de motivare, a dreptului de a fi ascultată și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, precum și prin denaturarea faptelor și a elementelor de probă, prin faptul că a concluzionat că fusese efectuată o procedură de licitație deschisă, transparentă, nediscriminatorie și necondiționată. Prețul de piață nu ar fi fost stabilit în acest mod. Prin urmare, ar exista îndoieli serioase care ar fi trebuit să determine Comisia să inițieze procedura oficială de investigare.

                  5.

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în motivarea sa privind inexistența motivării Comisiei cu privire la a doua decizie atacată:

                              Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept prin ignorarea încălcării de către Comisie a obligației sale de motivare cu privire la deciziile atacate.


title: Cauza C-650/19 P: Recurs introdus la 3 septembrie 2019 de Vialto Consulting Kft. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 26 iunie 2019 în cauza T-617/17, Vialto Consulting Kft./Comisia Europeană

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/22

      Recurs introdus la 3 septembrie 2019 de Vialto Consulting Kft. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 26 iunie 2019 în cauza T-617/17, Vialto Consulting Kft./Comisia Europeană
      (Cauza C-650/19 P)
      (2019/C 372/23)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Vialto Consulting Kft. (reprezentant: D. Sigalas, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 26 iunie 2019, cauza T-617/17;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă trei motive:

                  1)

                  Hotărârea atacată este afectată de o denaturare a faptelor și de o eroare de drept în raport cu articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2185/1996 (1). Tribunalul nu a ținut seama de împrejurarea că obiectul real al acțiunii în despăgubire era dacă OLAF a încălcat articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2185/1996 atunci când a solicitat recurentei să îi permită colectarea de date care nu aveau nicidecum legătură cu ancheta sa. Tribunalul nu a ținut seama nici de împrejurarea că recurenta a permis efectiv OLAF să ancheteze cu privire la toate categoriile de date solicitate de acesta.

                  2)

                  Hotărârea atacată este afectată de o eroare de drept și de o lipsă de motivare în raport cu încălcarea principiului protecției încrederii legitime. Tribunalul nu a clarificat care dintre cele trei condiții stabilite de jurisprudență în ceea ce privește protecția încrederii legitime nu a fost îndeplinită în speță.

                  3)

                  Hotărârea atacată este afectată de o denaturare a faptelor și de o eroare de drept în raport cu încălcarea dreptului de a fi ascultat. Tribunalul nu a ținut seama de împrejurarea că Comisia a adoptat o poziție care obliga administrația contractantă, care putea determina adoptarea unui act prejudiciabil pentru recurentă, fără ascultarea acesteia din urmă.

         (1)  Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului din 11 noiembrie 1996 privind controalele și inspecțiile la fața locului efectuate de Comisie în scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene împotriva fraudei și a altor abateri (JO 1996 L 292, p.2, Ediție specială 09/vol. 2, p. 24).


title: Cauza C-651/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 2 septembrie 2019 – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 2 septembrie 2019 – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Cauza C-651/19)
      (2019/C 372/24)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JP

         Pârât: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Întrebarea preliminară

      Articolul 46 din Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (1) (reformare), potrivit căruia solicitanții trebuie să aibă dreptul la o cale de atac efectivă împotriva deciziilor „luate cu privire la cererea lor de protecție internațională”, și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme de procedură naționale precum [OR 10] articolul 39/57 din loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (Legea din 15 decembrie 1980 privind accesul pe teritoriu, șederea, stabilirea și îndepărtarea străinilor) coroborat cu articolele 51/2, 57/6 alineatul 3 primul paragraf și alineatul 5 și 57/6/2 alineatul 1 din aceeași lege, care instituie termenul de 10 zile „calendaristice” de la notificarea deciziei administrative pentru formularea căii de atac împotriva unei decizii de respingere ca inadmisibilă a unei cereri ulterioare de protecție internațională introduse de un resortisant al unei țări terțe, în special în condițiile în care notificarea a fost făcută la Commissariat général aux réfugiés et aux apatrides (Comisariatul General pentru Refugiați și Apatrizi) la care „se consideră” prin lege că recurentul a ales domiciliul?

         (1)  JO 2013, L 180, p. 60.


title: Cauza T-651/19: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2019 – Brands Up/EUIPO (Credit24)

text:
               25.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/83

      Acțiune introdusă la 26 septembrie 2019 – Brands Up/EUIPO (Credit24)
      (Cauza T-651/19)
      (2019/C 399/102)
      Limba de procedură: finlandeza

         Părțile

         Reclamantă: Brands Up OÜ (Tallinn, Estonia) (reprezentant: M. Welin, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de marcă figurativă a Uniunii „Credit24” – cererea de înregistrare nr. 17 941 316

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 16 iulie 2019 în cauza R 465/2019-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  înregistrarea mărcii Uniunii nr. 17 941 316;

                  —

                  obligarea la suprimarea termenului „îndoielnic” din decizia examinatorului EUIPO din 20 decembrie 2018, p. 1;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 2017/1001;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 2017/1001;

                  —

                  încălcarea principiilor egalității de tratament și coerenței jurisprudenței.


title: Cauza T-615/15 RENV: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – LL/Parlamentul („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European – Indemnizație pentru asistență parlamentară – Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat – Prescripție”)

text:
               2.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/19

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – LL/Parlamentul
      (Cauza T-615/15 RENV) (1)

      („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat - Prescripție”)
      (2019/C 406/26)
      Limba de procedură: lituaniana

         Părțile

         Reclamant: LL (reprezentanți: J. Petrulionis, avocat)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial G. Corstens și S. Toliušis, ulterior S. Toliušis, N. Lorenz și M. Ecker, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Deciziei D(2014) 15503 a Secretarului General al Parlamentului din 17 aprilie 2014 privind recuperarea de la reclamant a sumei de 37 728 de euro, plătită în mod necuvenit cu titlu de asistență parlamentară, și a notei de debit care se referă la aceasta din 5 mai 2014

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     LL suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Parlamentul European aferente procedurii inițiale în fața Tribunalului, în cauza T-615/15, și în prezenta procedură de rejudecare, în cauza T-615/15 RENV.

                  3)

                     Parlamentul suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de LL în cadrul procedurii de recurs, în cauza C-326/16 P.

         (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza T-610/17: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – ICL-IP Terneuzen și ICL Europe Coöperatief/Comisia („REACH – Substanțe care fac obiectul autorizării – Includerea 1-bromopropanului (nPB) în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 – Cantitate – Dosar de înregistrare – Date – Clasificarea substanțelor în aceeași grupă – Principiul bunei administrări – Dreptul de a desfășura o activitate comercială în mod liber – Obligația de motivare – Încredere legitimă – Proporționalitate – Egalitate de tratament”)

text:
               2.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/22

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – ICL-IP Terneuzen și ICL Europe Coöperatief/Comisia
      (Cauza T-610/17) (1)

      („REACH - Substanțe care fac obiectul autorizării - Includerea 1-bromopropanului (nPB) în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 - Cantitate - Dosar de înregistrare - Date - Clasificarea substanțelor în aceeași grupă - Principiul bunei administrări - Dreptul de a desfășura o activitate comercială în mod liber - Obligația de motivare - Încredere legitimă - Proporționalitate - Egalitate de tratament”)
      (2019/C 406/29)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: ICL-IP Terneuzen, BV (Terneuzen, Țările de Jos) și ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: R. Cana, E. Mullier și H. Widemann, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Huttunen, R. Lindenthal și K. Mifsud-Bonnici, agenți)

         Intervenientă în susținerea pârâtei: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: M. Heikkilä, W. Broere, T. Zbihlej și N. Herbatschek, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Regulamentului (UE) 2017/999 al Comisiei din 13 iunie 2017 de modificare a anexei XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO 2017, L 150, p. 7), în măsura în care include 1-bromopropanul (nPB) în anexa menționată

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     ICL-IP Terneuzen, BV și ICL Europe Coöperatief UA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

                  3)

                     Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 357, 23.10.2017.


title: Cauza T-636/17: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – PlasticsEurope/ECHA („REACH – Întocmirea unei liste a substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 – Completare privind înscrierea substanței bisfenol A în această listă – Articolele 57 și 59 din Regulamentul nr. 1907/2006 – Eroare vădită de apreciere – Securitate juridică – Încredere legitimă – Proporționalitate”)

text:
               2.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/22

      Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2019 – PlasticsEurope/ECHA
      (Cauza T-636/17) (1)

      („REACH - Întocmirea unei liste a substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 - Completare privind înscrierea substanței bisfenol A în această listă - Articolele 57 și 59 din Regulamentul nr. 1907/2006 - Eroare vădită de apreciere - Securitate juridică - Încredere legitimă - Proporționalitate”)
      (2019/C 406/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: PlasticsEurope (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: R. Cana, É. Mullier și F. Mattioli, avocați)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (reprezentanți: M. Heikkilä, W. Broere, C. Buchanan și A. Hautamäki, agenți, asistați inițial de S. Raes, avocat)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: inițial D. Colas, E. de Moustier și J. Traband, ulterior D. Colas, J. Traband și A.-L. Desjonquères, agenți), ClientEarth (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: P. Kirch, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea deciziei ED/30/2017 a directorului executiv al ECHA din 6 iulie 2017 prin care intrarea existentă referitoare la bisfenol A pe lista substanțelor candidate la o eventuală includere în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2006, L 396, p. 1, rectificare în JO 2007, L 136, p. 3, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3), în conformitate cu articolul 59 din acest regulament, a fost completată în sensul că bisfenolul A a fost identificat de asemenea ca substanță care perturbează sistemul endocrin și care are probabile efecte grave asupra sănătății umane care suscită un nivel de îngrijorare echivalent cu cel pentru alte substanțe enumerate la articolul 57 literele (a)-(e) din regulamentul menționat, totul în sensul articolului 57 litera (f) din același regulament

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     PlasticsEurope suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) și de ClientEarth.

                  3)

                     Republica Franceză suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 382, 13.11.2017.


title: Cauza C-522/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 9 iulie 2019 – DC/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 9 iulie 2019 – DC/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
      (Cauza C-522/19)
      (2019/C 413/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DC

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-527/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 deCeuta (Spania) la 9 iulie 2019 – HG și IH/Bankia S.A.

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 9 iulie 2019 – HG și IH/Bankia S.A.
      (Cauza C-527/19)
      (2019/C 413/24)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: HG și IH

         Pârâtă: Bankia S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273.


title: Cauza C-582/19 P: Recurs introdus la 30 iulie 2019 de Holzer y Cia, SA de CV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 23 mai 2019 în cauzele conexate T-3/18 și T-4/18, Holzer y Cia/EUIPO – Annco

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/22

      Recurs introdus la 30 iulie 2019 de Holzer y Cia, SA de CV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 23 mai 2019 în cauzele conexate T-3/18 și T-4/18, Holzer y Cia/EUIPO – Annco
      (Cauza C-582/19 P)
      (2019/C 413/25)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Holzer y Cia, SA de CV (reprezentanți: N.A. Fernández Fernández-Pacheco, abogado)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Annco, Inc.
      Prin Ordonanța din 22 octombrie 2019, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) nu a admis recursul și a obligat Holzer y Cia, SA de CV la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-591/19 P: Recurs introdus la 1 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 11 iunie 2019 în cauza T-138/18, De Esteban Alonso/Comisia

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/23

      Recurs introdus la 1 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 11 iunie 2019 în cauza T-138/18, De Esteban Alonso/Comisia
      (Cauza C-591/19 P)
      (2019/C 413/26)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin și J. Baquero Cruz, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Fernando De Esteban Alonso

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii din 11 iunie 2019 (T-138/18);

                  —

                  respingerea acțiunii introduse în primă instanță;

                  —

                  obligarea domnului De Esteban la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv de recurs, întemeiat pe o eroare în calificarea juridică a situației de fapt în raport cu articolul 4 din Decizia 1999/396 a Comisiei, aceasta susține că Tribunalul nu ar fi trebuit să considere că domnul De Esteban trebuia să fie „asimilat” persoanelor vizate nominal în nota trimisă de OLAF autorităților franceze la 19 martie 2003 sau cel puțin considerat ca fiind implicat personal în situația de fapt, în condițiile în care persoana interesată nu făcea parte din niciuna dintre aceste categorii.
      Al doilea motiv este întemeiat pe o interpretare eronată în drept a articolului 9 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1073/1999, potrivit căruia instituțiile trebuie ca, față de raportul prezentat de OLAF, să „ia acele măsuri, îndeosebi disciplinare sau judiciare […] pe care rezultatele investigațiilor [le] reclamă”. Comisia consideră că această dispoziție nu poate fi interpretată a contrario ca limitând discreția de care dispune în apărarea intereselor Uniunii și, în special, ca interzicându-i să se constituie parte civilă și să depună plângere în fața autorităților naționale atunci când consideră oportun în lumina informațiilor de care dispune, inclusiv într-un stadiu anterior adoptării unui eventual raport al OLAF.
      Prin intermediul celui de al treilea motiv, prezentat cu titlu subsidiar, Comisia susține că Tribunalul nu putea admite acțiunea în despăgubire, în lipsa legăturii de cauzalitate. Tribunalul s-ar fi îndepărtat în mod necuvenit de jurisprudența sa potrivit căreia nu există o legătură de cauzalitate suficient de directă între transmiterea informațiilor de către OLAF autorităților naționale și prejudiciul pretins suferit.


title: Cauza C-613/19 P: Recurs introdus la 14 august 2019 de Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 iunie 2019 în cauza T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/23

      Recurs introdus la 14 august 2019 de Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 iunie 2019 în cauza T-209/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-613/19 P)
      (2019/C 413/27)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (reprezentant: C. Klawitter, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Autec AG
      Prin Ordonanța din 24 octombrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) nu a admis recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-614/19 P: Recurs introdus la 14 august 2019 de Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 iunie 2019 în cauza T-210/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/24

      Recurs introdus la 14 august 2019 de Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 iunie 2019 în cauza T-210/18, Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-614/19 P)
      (2019/C 413/28)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (reprezentant: C. Klawitter, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Autec AG
      Prin Ordonanța din 24 octombrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera de admitere în principiu a recursurilor) nu a admis recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-618/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 16 august 2019 – Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA/Regione Campania

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 16 august 2019 – Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA/Regione Campania
      (Cauza C-618/19)
      (2019/C 413/29)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Ge.Fi.L. - Gestione Fiscalità Locale SpA

         Intimată: Regione Campania

         Întrebarea preliminară

      Se opune dreptului [Uniunii Europene] și în special principiilor liberei circulații a serviciilor și maximei deschideri a concurenței în domeniul contractelor de achiziții publice de servicii o normă regională precum articolul 1 alineatul 121 din Legea nr. 16 a regiunii Campania din 7 august 2016 care autorizează atribuirea directă, fără procedură de cerere de ofertă, în favoarea AICI (Automobil Club Italia), a serviciilor referitoare la administrarea taxei auto în regiunea Campania?


title: Cauza C-649/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 3 septembrie 2019 – Procedură penală privind pe IR

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 3 septembrie 2019 – Procedură penală privind pe IR
      (Cauza C-649/19)
      (2019/C 413/30)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      IR

         Întrebările preliminare

      Drepturile persoanei acuzate prevăzute la articolul 4 [în special dreptul prevăzut la articolul 4 alineatul (3)], la articolul 6 alineatul (2) și la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2012/13 (1) sunt aplicabile persoanei acuzate care a fost arestată în temeiul unui mandat european de arestare?
      În cazul în care răspunsul este afirmativ, articolul 8 din Decizia-cadru 2002/584 trebuie interpretat în sensul că permite o modificare a conținutului mandatului european de arestare în ceea ce privește formularul menționat în anexă, în special introducerea unui text nou în acest formular referitor la drepturile persoanei căutate față de autoritățile judiciare ale statului membru emitent privind contestarea mandatului de arestare național și a mandatului european de arestare?
      În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, emiterea unui mandat european de arestare cu respectarea exactă a formularului prevăzut în anexă (și anume, fără informarea persoanei căutate cu privire la drepturile sale față de autoritatea judiciară emitentă) și informarea persoanei de către autoritatea judiciară emitentă imediat după luarea la cunoștință a arestării acesteia în legătură cu drepturile de care beneficiază și transmiterea documentelor corespunzătoare sunt conforme cu considerentul (12), cu articolul 1 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584/JAI, cu articolul 4, cu articolul 6 alineatul (2) și cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2012/13/UE și cu articolele 6 și 47 din cartă?
      În cazul în care nu există niciun alt mijloc legal de garantare a drepturilor unei persoane arestate în temeiul unui mandat european de arestare, prevăzute la articolul 4, în special dreptul prevăzut la articolul 4 alineatul (3), la articolul 6 alineatul (2) și la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2012/13/UE, este validă Decizia-cadru 2002/584?

         (1)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale (JO 2012, L 142, p. 1).


title: Cauza C-674/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 10 septembrie 2019 – UAB „Skonis ir kvapas”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               9.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 413/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 10 septembrie 2019 – UAB „Skonis ir kvapas”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Cauza C-674/19)
      (2019/C 413/31)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: UAB „Skonis ir kvapas”

         Pârât: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (2) din Directiva 2011/64/UE (1) a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat trebuie interpretat în sensul că tutunul pentru pipă cu apă, precum cel în discuție în prezenta cauză [și anume, constând din tutun (până la 24 %), sirop de zahăr, glicerină, arome și agent de conservare] trebuie considerat ca făcând parte din produsele care „constau […] parțial în alte substanțe decât tutunul” în sensul aplicării acestei dispoziții?

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2011/64/UE trebuie interpretat, inclusiv atunci când se impune coroborarea cu articolul 2 alineatul (2) din această directivă, în sensul că, în cazul în care tutunul conținut într-un amestec destinat fumatului – în speță tutunul pentru pipă cu apă (în prezenta cauză, produsul în litigiu) – îndeplinește criteriile enumerate la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2011/64/UE, întregul amestec trebuie considerat drept tutun de fumat, indiferent de celelalte substanțe conținute de acesta?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, articolul 2 alineatul (2) și/sau articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2011/64/UE trebuie interpretate în sensul că întregul produs în litigiu, precum cel din procedura principală, fabricat prin combinarea tutunului tăiat fin cu alte substanțe lichide și, în mod normal, fine (sirop de zahăr, glicerină, arome și agent de conservare) trebuie considerat drept tutun de fumat în sensul aplicării acestei directive?

                  4)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare și în cazul unui răspuns afirmativ la prima și la a treia întrebare, dispozițiile poziției 2403 din Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 (2) al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1006/2011 al Comisiei din 27 septembrie 2011, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1001/2013 al Comisiei din 4 octombrie 2013 și prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1101/2014 al Comisiei din 16 octombrie 2014, trebuie interpretate în sensul că asemenea componente ale tutunului pentru pipă cu apă precum (1) siropul de zahăr, (2) aromele și/sau (3) glicerina nu trebuie considerate „înlocuitori de tutun”?

         (1)  JO 2011, L 176, p. 24.

         (2)  JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3


title: Cauza C-673/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 11 septembrie 2019 – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

text:
               16.12.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 423/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 11 septembrie 2019 – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T
      (Cauza C-673/19)
      (2019/C 423/26)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Apelanți: M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Intimați: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

         Întrebarea preliminară

      Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO 2008, L 348) (1), în special articolele 3, 4, 6 și 15 din aceasta, se opune ca un străin care beneficiază de protecție internațională într-un alt stat membru al Uniunii să fie luat în custodie publică în baza legislației naționale, dat fiind faptul că această luare în custodie publică urmărește îndepărtarea în acest alt stat membru și că pentru acest motiv s-a dispus mai întâi plecarea pe teritoriul acestui stat membru, însă ulterior nu s-a luat nicio decizie de returnare?

         (1)  p. 98.


title: Cauza C-332/18 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 11 decembrie 2019 – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, fostă Alouminion tis Ellados VEAE/Comisia Europeană, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Recurs – Ajutoare de stat – Producția de aluminiu – Tarif preferențial la furnizarea energiei electrice acordat printr-un contract – Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă – Rezilierea contractului – Suspendare prin hotărâre judecătorească, pe calea procedurii privind măsurile provizorii, a efectelor rezilierii – Decizie prin care ajutorul este declarat nelegal)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/2

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 11 decembrie 2019 – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, fostă Alouminion tis Ellados VEAE/Comisia Europeană, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)
      (Cauza C-332/18 P) (1)

      (Recurs - Ajutoare de stat - Producția de aluminiu - Tarif preferențial la furnizarea energiei electrice acordat printr-un contract - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața internă - Rezilierea contractului - Suspendare prin hotărâre judecătorească, pe calea procedurii privind măsurile provizorii, a efectelor rezilierii - Decizie prin care ajutorul este declarat nelegal)
      (2020/C 54/02)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Recurentă: Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, fostă Alouminion tis Ellados VEAE (reprezentanți: N. Korogiannakis, N. Keramidas, E. Chrysafis, D. Diakopoulos și A. Komninos, dikigoroi, și K. Struckmann, Rechtsanwalt)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (A. Bouchagiar și E. Gippini Fournier, agenți), Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (reprezentanți: E. Bourtzalas și D. Waelbroeck, avocats, și C. Synodinos, H. Tagaras, E. Salaka, dikigoroi)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza C-376/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Slovenské elektrárne a.s./Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, fostă Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty (Trimitere preliminară – Admisibilitate – Norme comune pentru piața internă a energiei electrice – Directiva 2009/72/CE – Domeniu de aplicare – Articolul 3 – Obiective – Principiul nediscriminării – Prelevare specială care grevează veniturile entităților titulare ale unei autorizații de exercitare a unei activități în sectoarele reglementate – Sectorul energiei electrice)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/3

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Najvyšší súd Slovenskej republiky – Slovacia) – Slovenské elektrárne a.s./Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, fostă Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
      (Cauza C-376/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Admisibilitate - Norme comune pentru piața internă a energiei electrice - Directiva 2009/72/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 3 - Obiective - Principiul nediscriminării - Prelevare specială care grevează veniturile entităților titulare ale unei autorizații de exercitare a unei activități în sectoarele reglementate - Sectorul energiei electrice)
      (2020/C 54/03)
      Limba de procedură: slovaca

         Instanța de trimitere

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Slovenské elektrárne a.s.

         Pârâtă: Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, fostă Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

         Dispozitivul

      Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE, în special articolul 3 alineatele (1)-(3) și (10) din aceasta, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care instituie o prelevare specială asupra veniturilor din activități desfășurate atât la nivel național, cât și în străinătate de întreprinderi care își desfășoară activitatea în temeiul unei autorizații acordate de o autoritate publică, în diverse sectoare de activitate reglementată, inclusiv de întreprinderi care sunt titulare ale unei autorizații de furnizare a energiei electrice acordate de autoritatea națională de reglementare competentă.

         (1)  JO C 285, 13.8.2018.


title: Cauza C-380/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E. P. (Trimitere preliminară – Controale la frontiere, azil și imigrare – Regulamentul (UE) 2016/399 – Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) – Articolul 6 – Condiții de intrare pentru resortisanții țărilor terțe – Noțiunea de „amenințare pentru ordinea publică” – Decizie de returnare împotriva unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Țările de Jos) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E. P.
      (Cauza C-380/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Controale la frontiere, azil și imigrare - Regulamentul (UE) 2016/399 - Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) - Articolul 6 - Condiții de intrare pentru resortisanții țărilor terțe - Noțiunea de „amenințare pentru ordinea publică” - Decizie de returnare împotriva unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală)
      (2020/C 54/04)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Pârât: E. P.

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei practici naționale în temeiul căreia autoritățile naționale competente pot adopta o decizie de returnare împotriva unui resortisant al unei țări terțe care nu este supus obligației de a deține o viză, prezent pe teritoriul statelor membre pentru o ședere de scurtă durată, ca urmare a faptului că acesta este considerat o amenințare pentru ordinea publică, deoarece este suspectat de săvârșirea unei infracțiuni, în măsura în care practica menționată nu se aplică decât dacă, pe de o parte, această infracțiune prezintă o gravitate suficientă, având în vedere natura sa și pedeapsa aplicabilă, pentru a justifica încetarea imediată a șederii resortisantului în cauză pe teritoriul statelor membre și, pe de altă parte, autoritățile în cauză dispun de elemente concordante, obiective și precise pentru susținerea suspiciunilor lor, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-433/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – ML/Aktiva Finants OÜ (Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Cerința unei proceduri în contradictoriu și a unei căi de atac efective – Hotărâre a unei instanțe naționale prin care se declară executorie o hotărâre pronunțată de o instanță dintr-un alt stat membru – Procedură națională de încuviințare a formulării unui apel)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/5

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – ML/Aktiva Finants OÜ
      (Cauza C-433/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială - Cerința unei proceduri în contradictoriu și a unei căi de atac efective - Hotărâre a unei instanțe naționale prin care se declară executorie o hotărâre pronunțată de o instanță dintr-un alt stat membru - Procedură națională de încuviințare a formulării unui apel)
      (2020/C 54/06)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: ML

         Pârâtă: Aktiva Finants OÜ

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei proceduri în constatarea admisibilității unei căi de atac în vederea unei examinări suplimentare în care, pe de o parte, o instanță de apel se pronunță cu privire la admiterea căii de atac menționate pe baza hotărârii pronunțate în primă instanță, a căii de atac cu care este sesizată, a unor eventuale observații formulate de intimat și, dacă se dovedește necesar, pe baza altor elemente din dosar, precum și, pe de altă parte, admisibilitatea căii de atac trebuie constatată, printre altele, în cazul în care există îndoieli cu privire la corectitudinea hotărârii în discuție, în cazul în care este imposibil să se aprecieze corectitudinea acestei hotărâri fără a se constata admisibilitatea căii de atac în vederea unei examinări suplimentare sau în cazul în care există un alt motiv serios pentru constatarea admisibilității căii de atac în vederea unei examinări suplimentare.

                  2)

                  Articolul 43 alineatul (3) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei proceduri de examinare a unei căi de atac împotriva unei hotărâri referitoare la cererea de încuviințare a executării care nu impune ca intimatul să fie ascultat în prealabil atunci când este pronunțată o hotărâre favorabilă acestuia din urmă.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauzele conexate C-381/18 și 382/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State - Țările de Jos) – G. S. (C-381/18), V. G. (C-382/18)/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Trimitere preliminară – Controale la frontiere, azil și imigrare – Politica privind imigrarea – Directiva 2003/86/CE – Dreptul la reîntregirea familiei – Condiții necesare pentru exercitarea dreptului la reîntregirea familiei – Noțiunea de „motive de ordine publică” – Respingerea unei cereri de intrare și de ședere a unui membru al familiei – Retragerea sau refuzul reînnoirii unui permis de ședere al unui membru al familiei)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State - Țările de Jos) – G. S. (C-381/18), V. G. (C-382/18)/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Cauzele conexate C-381/18 și 382/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Controale la frontiere, azil și imigrare - Politica privind imigrarea - Directiva 2003/86/CE - Dreptul la reîntregirea familiei - Condiții necesare pentru exercitarea dreptului la reîntregirea familiei - Noțiunea de „motive de ordine publică” - Respingerea unei cereri de intrare și de ședere a unui membru al familiei - Retragerea sau refuzul reînnoirii unui permis de ședere al unui membru al familiei)
      (2020/C 54/05)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad van State

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: G. S. (C-381/18), V. G. (C-382/18)

         Pârât: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Dispozitivul

                  1)

                  Curtea este competentă, în temeiul articolului 267 TFUE, să interpreteze articolul 6 din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei într o situație în care o instanță este chemată să se pronunțe cu privire la o cerere de intrare și de ședere formulată de un resortisant al unei țări terțe, membru al familiei unui cetățean al Uniunii care nu și a exercitat dreptul de liberă circulație, atunci când această dispoziție a devenit aplicabilă într o astfel de situație, în mod direct și necondiționat, în temeiul dreptului național.

                  2)

                  Articolul 6 alineatele (1) și (2) din Directiva 2003/86 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei practici naționale în temeiul căreia autoritățile competente pot, din motive de ordine publică, pe de o parte, să respingă o cerere de intrare și de ședere întemeiată pe această directivă pe baza unei condamnări penale intervenite în timpul unei șederi anterioare pe teritoriul statului membru în cauză și, pe de altă parte, să retragă un permis de ședere întemeiat pe directiva menționată sau să refuze reînnoirea acestuia atunci când împotriva solicitantului a fost pronunțată o pedeapsă suficient de severă în raport cu durata șederii, cu condiția ca această practică să se aplice numai dacă infracțiunea care a justificat condamnarea penală în cauză prezintă o gravitate suficientă pentru a se stabili că este necesar să se excludă șederea acestui solicitant și ca autoritățile respective să realizeze o apreciere individuală prevăzută la articolul 17 din aceeași directivă, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 294, 20.8.2018.


title: Cauza C-435/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH/Land Oberösterreich și alții (Trimitere preliminară – Articolul 101 TFUE – Repararea prejudiciilor cauzate de o înțelegere – Dreptul la despăgubiri al persoanelor care nu sunt furnizori sau cumpărători pe piața afectată de înțelegere – Prejudicii suferite de un organism public care a acordat împrumuturi în condiții avantajoase pentru achiziționarea de bunuri care fac obiectul înțelegerii)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/6

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG,Thyssenkrupp Aufzüge GmbH/Land Oberösterreich și alții
      (Cauza C-435/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 101 TFUE - Repararea prejudiciilor cauzate de o înțelegere - Dreptul la despăgubiri al persoanelor care nu sunt furnizori sau cumpărători pe piața afectată de înțelegere - Prejudicii suferite de un organism public care a acordat împrumuturi în condiții avantajoase pentru achiziționarea de bunuri care fac obiectul înțelegerii)
      (2020/C 54/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH

         Pârâte: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume” eingetragene GmbH, EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen GmbH, WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.GmbH, Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Dispozitivul

      Articolul 101 TFUE trebuie interpretat în sensul că persoanele care nu acționează în calitate de furnizori sau de cumpărători pe piața afectată de o înțelegere, dar care au acordat subvenții sub forma unor împrumuturi preferențiale cumpărătorilor produselor oferite pe această piață, pot solicita despăgubiri întreprinderilor participante la această înțelegere pentru prejudiciul suferit din cauza faptului că, valoarea acestor subvenții fiind mai mare decât ar fi fost în lipsa respectivei înțelegeri, aceste persoane nu au putut utiliza această diferență în alte scopuri mai profitabile.

         (1)  JO C 352, 1.10.2018.


title: Cauza C-519/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Trimitere preliminară – Politica privind imigrarea – Dreptul la reîntregirea familiei – Directiva 2003/86/CE – Articolul 10 alineatul (2) – Dispoziție facultativă – Condiții necesare pentru exercitarea dreptului la reîntregirea familiei – Membrul familiei unui refugiat care nu este menționat la articolul 4 – Noțiunea de „persoană aflată în întreținere”)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/7

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-519/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica privind imigrarea - Dreptul la reîntregirea familiei - Directiva 2003/86/CE - Articolul 10 alineatul (2) - Dispoziție facultativă - Condiții necesare pentru exercitarea dreptului la reîntregirea familiei - Membrul familiei unui refugiat care nu este menționat la articolul 4 - Noțiunea de „persoană aflată în întreținere”)
      (2020/C 54/09)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TB

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Dispozitivul

      Articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca un stat membru să nu autorizeze reîntregirea familiei surorii unui refugiat decât dacă aceasta este, ca urmare a stării sale de sănătate, în incapacitatea de a se întreține singură, cu condiția ca:

                  —

                  pe de o parte, respectiva incapacitate să fie apreciată ținând seama de situația specială în care se află refugiații și la finalul unei examinări individualizate care ia în considerare toate elementele pertinente și,

                  —

                  pe de altă parte, să se poată stabili, ținând seama și de situația specială în care se află refugiații și la finalul unei examinări individualizate care ia în considerare toate elementele pertinente, că susținerea materială a persoanei în cauză este efectiv asigurată de refugiat sau că refugiatul apare ca fiind membrul de familie cel mai în măsură să asigure sprijinul material necesar.

         (1)  JO C 436, 3.12.2018.


title: Cauza C-708/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul București - România) – TK/Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA (Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7 și 8 – Directiva 95/46/CE – Articolul 6 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 litera (f) – Legitimarea prelucrării datelor cu caracter personal – Reglementare națională care autorizează supravegherea video pentru asigurarea siguranței și a protecției persoanelor, a bunurilor și a valorilor și pentru realizarea unor interese legitime, fără consimțământul persoanei vizate – Instalarea unui sistem de supraveghere video în părțile comune ale unui imobil cu destinație de locuință)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/8

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul București - România) – TK/Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA
      (Cauza C-708/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7 și 8 - Directiva 95/46/CE - Articolul 6 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 litera (f) - Legitimarea prelucrării datelor cu caracter personal - Reglementare națională care autorizează supravegherea video pentru asigurarea siguranței și a protecției persoanelor, a bunurilor și a valorilor și pentru realizarea unor interese legitime, fără consimțământul persoanei vizate - Instalarea unui sistem de supraveghere video în părțile comune ale unui imobil cu destinație de locuință)
      (2020/C 54/10)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Tribunalul București

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TK

         Pârâtă: Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Dispozitivul

      Articolul 6 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 litera (f) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, citite în lumina articolelor 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unor dispoziții naționale care autorizează instituirea unui sistem de supraveghere video precum sistemul în discuție în litigiul principal instalat în părțile comune ale unui imobil cu destinație de locuință, în scopul de a urmări interese legitime care constau în asigurarea pazei și a protecției persoanelor și a bunurilor, fără consimțământul persoanelor vizate, dacă prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată prin intermediul sistemului de supraveghere video în cauză îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 7 litera (f) menționat, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 65, 18.2.2019.


title: Cauza C-783/18 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 decembrie 2019 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală/Wajos GmbH (Recurs – Marcă a Uniunii Europene – Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) – Motiv absolut de refuz – Mărci lipsite de caracter distinctiv – Mărci tridimensionale constituite din forma unui produs – Criterii de apreciere a caracterului distinctiv – Obligația de motivare – Forma unui recipient – Amforă)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/9

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 decembrie 2019 – Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală/Wajos GmbH
      (Cauza C-783/18 P) (1)

      (Recurs - Marcă a Uniunii Europene - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) - Motiv absolut de refuz - Mărci lipsite de caracter distinctiv - Mărci tridimensionale constituite din forma unui produs - Criterii de apreciere a caracterului distinctiv - Obligația de motivare - Forma unui recipient - Amforă)
      (2020/C 54/11)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Cealaltă parte din procedură: Wajos GmbH (reprezentanți: J. Schneiders, R. Krillke și B. Schneiders, Rechtsanwälte)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Wajos GmbH.

         (1)  JO C 112, 25.3.2019.


title: Cauza C-87/19: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 11 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Lituania) – TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija (Trimitere preliminară – Rețele și servicii de comunicații electronice – Directiva 2002/21/CE (Directiva cadru) – Articolul 2 litera (m) – Furnizarea unei rețele de comunicații electronice – Noțiune – Directiva 2002/22/CE (Directiva privind serviciul universal) – Articolul 31 alineatul (1) – Obligația de a transmite anumite canale de radio sau de televiziune – Operator care propune un pachet de canale prin satelit – Obligații rezonabile de difuzare – Condiții – Articolul 56 TFUE – Proporționalitate)

text:
               17.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 54/10

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 11 decembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas - Lituania) – TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Cauza C-87/19) (1)

      (Trimitere preliminară - Rețele și servicii de comunicații electronice - Directiva 2002/21/CE (Directiva cadru) - Articolul 2 litera (m) - Furnizarea unei rețele de comunicații electronice - Noțiune - Directiva 2002/22/CE (Directiva privind serviciul universal) - Articolul 31 alineatul (1) - Obligația de a transmite anumite canale de radio sau de televiziune - Operator care propune un pachet de canale prin satelit - Obligații rezonabile de difuzare - Condiții - Articolul 56 TFUE - Proporționalitate)
      (2020/C 54/12)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: TV Play Baltic AS

         Pârâtă: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 litera (m) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva cadru) trebuie interpretat în sensul că o activitate de retransmisie a unor programe de televiziune prin intermediul unor rețele prin satelit care aparțin unor terți nu intră sub incidența noțiunii „furnizarea unei rețele de comunicații electronice”, în sensul acestei dispoziții.

                  2)

                  Articolul 31 alineatul (1) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca statele membre să impună o obligație de difuzare a unui program de televiziune unor întreprinderi care retransmit, prin intermediul unor rețele prin satelit care aparțin unor terți, programe de televiziune protejate printr un sistem de acces condiționat și oferă clienților lor pachete de programe de televiziune.

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca statele membre să impună o obligație de difuzare în mod gratuit a unui canal de televiziune unor întreprinderi care retransmit, prin intermediul unor rețele prin satelit care aparțin unor terți, programe de televiziune protejate printr un sistem de acces condiționat și oferă clienților lor pachete de programe de televiziune, sub rezerva, pe de o parte, ca această obligație de difuzare să permită unui număr sau unui procent semnificativ de utilizatori finali ai ansamblului mijloacelor de difuzare a programelor de televiziune să aibă acces la canalul care beneficiază de obligația menționată și, pe de altă parte, de a se ține seama de repartizarea geografică a utilizatorilor finali ai serviciilor furnizate de operatorul căruia îi este impusă aceeași obligație de difuzare, de împrejurarea că acesta retransmite acest canal fără criptare și de cea că respectivul canal este accesibil în mod gratuit pe internet, precum și prin rețeaua de televiziune terestră, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 155, 6.5.2019.