title: Cauza T-222/17: Acțiune introdusă la 18 aprilie 2017 – Recylex și alții/Comisia

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/34

         Acțiune introdusă la 18 aprilie 2017 – Recylex și alții/Comisia
   (Cauza T-222/17)
   (2017/C 195/48)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Recylex SA (Paris, Franța), Fonderie et Manufacture de Métaux (Anderlecht, Belgia), Harz-Metall GmbH (Goslar, Germania) (reprezentanți: M. Wellinger, S. Reinart și K. Bongs, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               reducerea cuantumului amenzii care le-a fost aplicată prin decizia Comisiei Europene din 8 februarie 2017 (C(2017) 900 final) privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE;

               —

               acordarea unor termene de plată reclamantelor și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că, în mod eronat, Comisia nu a aplicat în privința reclamantelor punctul 26 (ultimul paragraf) din Comunicarea privind clemența (1) în legătură cu durata încălcării.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că, în mod eronat, Comisia nu a aplicat în privința reclamantelor punctul 26 (ultimul paragraf) din Comunicarea privind clemența în legătură cu încălcarea privind Franța.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că, în mod eronat, Comisia a aplicat o majorare specifică de 10 % la calcularea amenzii întemeiată pe punctul 37 din Orientările privind calcularea amenzilor (2).

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că, în mod eronat, Comisia nu a acordat reclamantelor o reducere de 50 % a amenzii potrivit primei liniuțe a punctului 26 din Comunicarea privind clemența.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă principiile proporționalității și nediscriminării, precum și principiul individualizării sancțiunii.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că se solicită Tribunalului să își exercite competența de fond în vederea acordării unor termene de plată reclamantelor pentru orice parte din amendă încă datorată.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2006, C 298, p. 17, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Comunicarea Comisiei privind Modificări aduse Comunicării Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2015, C 256, p. 1).

      (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza C-695/15 PPU: Cerere de decizie preliminară introdusă de Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 noiembrie 2015 – Shiraz Baig Mirza/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 23 noiembrie 2015 – Shiraz Baig Mirza/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Cauza C-695/15 PPU)
   (2016/C 090/13)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Shiraz Baig Mirza

      Pârât: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de un resortisant al unei țări terțe sau de un apatrid (1) (denumit în continuare „Regulamentul Dublin III”) trebuie interpretat în sensul că

                           (a)

                           statele membre își pot exercita dreptul de a trimite un solicitant către o țară terță sigură numai înaintea determinării statului membru responsabil sau acestea își pot exercita dreptul respectiv și după această determinare?

                           (b)

                           Răspunsul la întrebarea de mai sus este diferit în cazul în care statul membru constată că este statul responsabil nu în momentul în care cererea este prezentată pentru prima dată la autoritățile sale, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul Dublin III și cu capitolul III din regulamentul menționat, ci în momentul în care primește solicitantul care provine din alt stat membru în urma unei cereri de transfer sau de reprimire, în aplicarea capitolelor V și VI din Regulamentul Dublin III?

               2)

               În cazul în care, potrivit interpretării date de Curte ca răspuns la prima întrebare, dreptul de a trimite un solicitant către o țară terță sigură poate fi exercitat și în urma unui transfer efectuat în aplicarea procedurii prevăzute în Regulamentul Dublin III (denumită în continuare „procedura Dublin”):
               Articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul Dublin III poate fi interpretat în sensul că statele membre își pot exercita acest drept și în cazul în care statul membru care efectuează transferul nu a fost informat, în cursul procedurii Dublin, cu privire la reglementarea națională precisă referitoare la exercitarea acestui drept sau cu privire la practica aplicată de autoritățile naționale?

               3)

               Articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul Dublin III poate fi interpretat în sensul că, în cazul unui solicitant care a fost reprimit în temeiul articolului 18[, alineatul (1)] litera (c) din regulamentul menționat, procedura trebuie continuată din stadiul în care a fost întreruptă cu ocazia procedurii anterioare?

      (1)  JO L 180, p. 31.


title: Cauza T-678/15: Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2015 – Novartis/OAPI (Reprezentarea unei semiluni în alb și negru)

text:
               7.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/19

         Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2015 – Novartis/OAPI (Reprezentarea unei semiluni în alb și negru)
   (Cauza T-678/15)
   (2016/C 090/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novartis AG (Basel, Elveţia) (reprezentant: M. Zintler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă (Reprezentarea unei semiluni în alb și negru) – cererea de înregistrare nr. 13 191 036.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a OAPI din 23 septembrie 2015 în cauza R 89/2015-5.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               Declararea faptului că articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 nu se opune semnului în cauză (marca comunitară nr. 13 191 036) pentru produsele din clasa 5 descrise în cererea de înregistrare;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat (Motivele invocate)

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-74/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 13 februarie 2012 — Procedură penală împotriva Abd Aziz Tam

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Giudice di Pace di Revere (Italia) la 13 februarie 2012 — Procedură penală împotriva Abd Aziz Tam
   (Cauza C-74/12)
   2012/C 118/27
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Revere

      Partea din acțiunea principală

   Abd Aziz Tam

      Întrebările preliminare

               1.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 4, 6, 7, 8 din Directiva 2008/115/CE (1) se opun posibilității ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită ca sancțiune penală cu arestul la domiciliu, ca urmare a simplei sale intrări și șederi ilegale, chiar înainte de încălcarea unui ordin de îndepărtare emis de autoritatea administrativă?

               2.

               În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE se opun posibilității ca, ulterior adoptării directivei, un stat membru să adopte o reglementare care prevede ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită cu expulzarea imediat executorie ca sancțiune penală, fără respectarea procedurii și a drepturilor străinului prevăzute de directivă?

               3.

               Principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE se opune unei reglementări naționale adoptate în cursul termenului de transpunere a unei directive pentru a eluda sau, în orice caz, pentru a limita aplicarea directivei și ce măsuri trebuie adoptate de instanță în cazul în care constată un asemenea scop?

      (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-405/06 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 24 septembrie 2007 — Miguel Torres, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Bodegas Muga, SA (Recurs — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii figurative Torre Muga — Procedură de opoziție — Marcă națională și internațională verbală anterioară TORRES — Risc de confuzie — Respingerea opoziției)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/28

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 24 septembrie 2007 — Miguel Torres, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Bodegas Muga, SA
   (Cauza C-405/06 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii figurative „Torre Muga’ - Procedură de opoziție - Marcă națională și internațională verbală anterioară „TORRES’ - Risc de confuzie - Respingerea opoziției)
   (2008/C 51/47)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Recurentă: Miguel Torres, SA (reprezentant: E. Armijo Chávarri, abogado)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. de Medrano Caballero, agent), Bodegas Muga, SA (reprezentant: F. Porcuna de la Rosa, abogado)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 11 iulie 2006, Torres/OAPI și Bodegas Muga (T-247/03), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 7 aprilie 2003 (cauza R 998/2001-1) privind o procedură de opoziție între Miguel Torres SA și Bodegas Muga SA
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă societatea Miguel Torres, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-579/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalia) la 22 noiembrie 2011 — Grande Área Metropolitana do Porto (GAMP)/Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território și alții

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalia) la 22 noiembrie 2011 — Grande Área Metropolitana do Porto (GAMP)/Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território și alții
   (Cauza C-579/11)
   2012/C 32/26
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Grande Área Metropolitana do Porto (GAMP)

      Pârâte: Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território, Comissão Diretiva do Programa Operacional Potencial Humano, Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social

      Outras partes: Sindicato dos Quadros Técnicos do Estado, Ministério da Saúde, Instituto do Desporto de Portugal (IP)

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul comunitar și, în special, dispozițiile articolelor 5 8, 22, 32, 34, 35 și 56 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 (1) și ale articolelor 174, 175 și 176 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu sunt admise excepții de la principiul eligibilității teritoriale a cheltuielilor, mai precis, în sensul că cheltuielile referitoare la operațiunile cofinanțate din fondurile structurale și din Fondul de coeziune sunt eligibile numai în cadrul programelor operaționale în cazul în care sunt realizate în NUTS II cuprinse în fiecare dintre aceste programe operaționale?

               2.

               Mai concret, dispozițiile citate anterior trebuie interpretate în sensul că nu este admis ca autoritățile naționale să prevadă norme care, prin instituirea de excepții de la principiul teritorialității cheltuielilor, permit ca investiții localizate sau a căror localizare a entității beneficiare nu se află în regiunile NUTS II cuprinse în programele operaționale destinate în mod expres obiectivului de convergență [să] fie considerate eligibile în temeiul programelor operaționale menționate?

               3.

               Sau, dimpotrivă, dreptul comunitar și, în special, dispozițiile articolelor 5 8, 22, 32, 34, 35 și 56 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 și ale articolelor 174, 175 și 176 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că nu se opun existenței unor excepții de la principiul eligibilității teritoriale a cheltuielilor, admițând ca autoritățile naționale să prevadă norme care permit să se considere că cheltuielile referitoare la operațiunile cofinanțate din fondurile structurale și din Fondul de coeziune sunt eligibile în cadrul programelor operaționale chiar și în cazul în care nu sunt realizate în NUTS II cuprinse în fiecare dintre aceste programe operaționale, în special în cazul cheltuielilor/operațiunilor cu efect de propagare (spill over effect) relevant, mai exact, pentru motivul că sunt justificate în funcție de natura operațiunilor și de efectul de pârghie determinat în regiuni diferite de cele în care este realizată investiția?

               4.

               Mai precis, aceste dispoziții nu se opun ca autoritățile naționale să prevadă norme care să permită să fie considerate eligibile, în cadrul programelor operaționale destinate obiectivului de convergență, investițiile a căror localizare sau entitate beneficiară nu se află în regiunile NUTS II cuprinse în obiectivul de convergență, în special în cazul investițiilor/operațiunilor cu efect de propagare (spill over effect) relevant, mai exact, pentru motivul că sunt justificate în funcție de natura operațiunilor și de efectul de pârghie determinat în regiuni diferite de cele în care este realizată investiția?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, p. 25, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64).


title: Cauza T-289/16: Acțiune introdusă la 3 iunie 2016 – Inox Mare/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/63

         Acțiune introdusă la 3 iunie 2016 – Inox Mare/Comisia
   (Cauza T-289/16)
   (2016/C 270/69)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanta: Inox Mare Srl (Rimini, Italia) (reprezentant: R. Holzeisen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Final Report OF/2013/0086/B1 THOR (2015) 40189 – 26.11.2015 având în vedere gravele nelegalități de care este afectat;

               —

               în consecință, anularea Recommendation for action to be taken following an OLAF investigation THOR (2015) 4257 – 09.12.2015;

               —

               obligarea la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva actelor atacate, în măsura în care în cuprinsul acestora se constată că timp de mai mulți ani, reclamanta ar fi eludat plata taxelor vamale și a taxelor antidumping. Reclamanta afirmă în această privință că ar fi importat mari cantități de produse de fixare a oțelului inoxidabil, bazându-se pe corectitudinea constatărilor făcute de autoritățile vamale filipineze în legătură cu originea filipineză a produselor furnizate de două societăți filipineze, până în momentul în care a luat cunoștință de faptul că Uniunea Europeană a inițiat o procedură anti-cumvention împotriva Republicii Filipine întemeiată pe supoziția că bunurile amintite mai sus ar fi fost, în realitate, de origine taiwaneză și, ar fi fost transportate din Taiwan în Uniunea Europeană prin Filipine.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, de natură prejudicială, întemeiat pe posibilitatea de a ataca în temeiul articolului 263 TFUE actele care fac obiectul acțiunii

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că actele atacate, în pofida faptului că denumirea juridică lasă să se înțeleagă contrariul, sunt, în esență, acte obligatorii pentru autoritățile vamale italiene și produc efecte juridice directe care afectează interesele și drepturile personale și efective ale reclamantei, modificându-i situația juridică și aceasta în considerarea: (1) naturii de „resursă proprie a Uniunii” a taxelor și a obligațiilor corespunzătoare ale statelor membre, însărcinate numai cu încasarea taxelor vamale, (2) naturii OLAF, organ de investigații administrative, care înlocuiește Comisia Europeană în investigațiile externe, (3) rolul Comisiei Europene, care este instituția cu funcție executivă a Uniunii Europene în aplicarea Codului vamal al Uniunii Europene.

                           —

                           În acest context juridic, a nega aplicabilitatea directă a articolului 263 TFUE în privința actelor OLAF atacate de reclamantă ar însemna negarea dreptului fundamental al reclamantei la un recurs efectiv și, prin urmare, încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și a articolului 13 din CEDO.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe vicii de legalitate ale actelor atacate

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că Final Report OF/2013/0086/B1 – THOR (2015) 40189 nu conține anumite elemente indispensabile prevăzute de legiuitor în Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 septembrie 2013 (1), de unde rezultă nelegalitatea sa și absoluta ineficacitate probatorie.

                           —

                           Actul atacat ar fi afectat de următoarele vicii de legalitate: lipsa unor precizări privind garanțiile procedurale, persoanele afectate de investigație, audierea reprezentanților legali ai reclamantei, calificarea juridică preliminară prevăzută, excluderea nemotivată și contradictorie a răspunderii autorităților competente, încălcarea de către OLAF a obligației de a efectua propriile investigații în mod obiectiv și imparțial și în conformitate cu principiul prezumției de nevinovăție, precum informații eronate din cauza lipsei cercetării conținute în raportul final.

                           —

                           Pentru toate aceste nelegalități, recomandarea pe care Direcția generală a OLAF o adresează Agenzia delle Dogane e dei Monopoli a Republicii Italiene de a adopta toate măsurile necesare pentru recuperarea taxelor vamale de la reclamantă este lipsită de orice temei și, prin urmare, nelegală.

      (1)  Regulamentul (UE, Euratom) nr. 883/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 septembrie 2013 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului și a Regulamentului (Euratom) nr. 1074/1999 al Consiliului (JO 2013 L 248, p. 1)


title: Cauza T-321/14: Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Volkswagen/OAPI (STREET)

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/39

         Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Volkswagen/OAPI (STREET)
   (Cauza T-321/14)
   2014/C 212/51
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamantul (reclamanta) solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 13 martie 2014 în cauza R 2025/2013-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „STREET” pentru produse din clasele 12, 28 și 35.

      Decizia examinatorului: respinge înregistrarea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-18/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 16 ianuarie 2017 – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA și alții/Arbeitsmarktservice Leoben

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 16 ianuarie 2017 – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA și alții/Arbeitsmarktservice Leoben
   (Cauza C-18/17)
   (2017/C 144/24)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Danieli & C. Officine Meccaniche SpA, Dragan Panic, Ivan Arnautov, Jakov Mandic, Miroslav Brnjac, Nicolai Dorassevitch, Alen Mihovic

      Autoritatea intimată: Arbeitsmarktservice Leoben

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 56 și 57 TFUE, Directiva 96/71/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, punctele 2 și 12 din capitolul 2, Libera circulație a persoanelor, din anexa V la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Croația, precum și adaptările la Tratatul privind Uniunea Europeană, la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și la Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice trebuie interpretate în sensul că Austria este îndreptățită să restricționeze detașarea lucrătorilor care sunt angajați la o societate cu sediul în Croația prin impunerea obligației de a deține un permis de muncă, în cazul în care această detașare are loc prin punerea forței de muncă la dispoziția unei societăți cu sediul în Italia în scopul prestării de servicii de către o societate italiană în Austria, iar activitatea lucrătorilor croați pentru societatea italiană la construirea unui laminor de sârmă în Austria se rezumă la prestarea acestui serviciu în Austria, iar între ei și societatea italiană nu există raporturi de muncă?

               2)

               Articolele 56 și 57 TFUE și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii trebuie interpretate în sensul că Austria este îndreptățită să restricționeze detașarea lucrătorilor ruși și belaruși angajați la o societate cu sediul în Italia, prin impunerea obligației de a deține un permis de muncă, în cazul în care această detașare are loc prin punerea forței de muncă la dispoziția unei a doua societăți rezidente în Italia în scopul prestării de servicii de către cea de a doua societate în Austria, iar activitatea lucrătorilor ruși, respectiv belaruși pentru cea de a doua societate se rezumă la prestarea acestui serviciu în Austria, iar între ei și cea de a doua societate nu există raporturi de muncă?

      (1)  JO 1997, L 18, p. 1.


title: Cauza C-302/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de VAT and Duties Tribunal, London (Regatul Unit) la 29 iunie 2007 — JD Wetherspoon PLC/The Commissioners of Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/20

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de VAT and Duties Tribunal, London (Regatul Unit) la 29 iunie 2007 — JD Wetherspoon PLC/The Commissioners of Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-302/07)
   (2007/C 211/38)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   VAT and Duties Tribunal, London
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: JD Wetherspoon PLC

      Pârâtă: The Commissioners of Her Majesty's Revenue and Customs
   Întrebările preliminare

               1)

               Rotunjirea cuantumului TVA este reglementată doar de dreptul național, sau este reglementată de dreptul comunitar? În special, se confirmă prin articolul 2 paragrafele (1) și (2) din Prima directivă (1) și prin articolul 11A alineatul (1) litera (a) și/sau articolul 12 alineatul (3) litera (a) și/sau articolul 22 alineatul (3) litera (b) (text în vigoare la 1 ianuarie 2004) din A șasea directivă (2) că rotunjirea este o problemă de drept comunitar?

               2)

               În special:

                           (i)

                           Se opune dreptul comunitar aplicării unei reglementări naționale sau a unei practici a autorităților fiscale naționale care impune rotunjirea în plus a oricărui cuantum al TVA atunci când fracțiunea celei mai mici unități monetare în cauză este egală cu 0,50 sau mai mare (de exemplu, este necesar ca 0,5 pence să fie rotunjit în plus la cel mai apropiat pence)?

                           (ii)

                           Impune dreptul comunitar obligația de a permite contribuabililor să rotunjească în minus orice cuantum al TVA care include o fracțiune a celei mai mici unități monetare disponibile?

               3)

               Într-o vânzare ce include TVA, la ce nivel impune dreptul comunitar aplicarea rotunjirii în scopul calculării TVA datorate: la nivelul fiecărui bun individual, al fiecărei linii de produse, al fiecărei livrări (dacă se include mai mult de o livrare în aceeași achiziție), al totalului fiecărei tranzacții/achiziții ori al fiecărei perioade de calcul al TVA sau la alt nivel?

               4)

               Este influențat răspunsul la vreuna dintre întrebări de principiile egalității de tratament și neutralității fiscale din dreptul comunitar, în special în legătură cu existența în Regatul Unit a unei derogări acordate de autoritățile fiscale competente, ce permite numai anumitor comercianți să rotunjească în minus cuantumurile TVA ce trebuie contabilizate?

      (1)  Prima directivă a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre privind impozitele pe cifra de afaceri (67/227/CEE) (JO L 71, p. 1301).

      (2)  A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun de taxă pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (77/388/CEE) (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-179/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 7 aprilie 2017 – Bankia S. A./Alfonso Antonio Lau Mendoza și Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Spania) la 7 aprilie 2017 – Bankia S. A./Alfonso Antonio Lau Mendoza și Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez
   (Cauza C-179/17)
   (2017/C 231/08)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bankia S. A.

      Pârâți: Alfonso Antonio Lau Mendoza și Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez

      Întrebările preliminare

               1)

               O jurisprudență (hotărârea Tribunal Supremo din 18 februarie 2016) potrivit căreia, în pofida caracterului abuziv al clauzei privind exigibilitatea anticipată și a faptului că aceasta constituie temeiul cererii de executare, procedura de executare ipotecară nu trebuie să înceteze, deoarece este mai avantajoasă pentru consumator, având în vedere că, în contextul unei posibile executări a unei hotărâri pronunțate în cadrul unei proceduri declarative întemeiate pe articolul 1124 din Codul civil, consumatorul nu ar putea beneficia de privilegiile procedurale specifice executării ipotecare, cu toate că jurisprudența respectivă nu ia în considerare faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante a Tribunal Supremo însuși, articolul 1124 din Codul civil (prevăzut pentru contractele care dau naștere unor obligații reciproce) nu este aplicabil în ceea ce privește contractul de împrumut, deoarece acesta reprezintă un contract real și unilateral care este încheiat numai după transferul banilor și care, prin urmare, creează obligații numai pentru împrumutat, iar nu pentru împrumutător (creditor), astfel încât, dacă se aplică această jurisprudență a Tribunal Supremo în cadrul procedurii declarative, consumatorul ar putea obține o hotărâre de respingere a cererii de reziliere și de reparare a prejudiciului și nu s-ar mai putea susține că continuarea procedurii de executare ipotecară este mai avantajoasă pentru el, se opune articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE (1) privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               2)

               În cazul în care se admite aplicabilitatea articolului 1124 din Codul civil în ceea ce privește contractele de împrumut sau contractele de credit, în general, o jurisprudență precum cea menționată care nu ia în considerare, pentru a stabili dacă pentru consumator este mai avantajoasă continuarea procedurii de executare ipotecară sau dacă este mai prejudiciabilă inițierea unei proceduri declarative întemeiate pe articolul 1124 din Codul civil, faptul că, în cadrul acestei proceduri, cererea de reziliere a contractului și de reparare a prejudiciului poate fi respinsă dacă instanța aplică prevederile articolului 1124 din Codul civil, conform căruia „instanța admite rezilierea solicitată în cazul în care nu există motive întemeiate care o autorizează să acorde un termen”, având în vedere faptul că, tocmai în contextul contractelor de împrumut și de credit ipotecar încheiate pe durată îndelungată (20 sau 30 de ani) pentru achiziționarea de locuințe, este posibil ca instanțele să aplice acest motiv de respingere, în special în cazul în care neîndeplinirea efectivă a obligației de plată nu a fost foarte gravă, se opune articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

               3)

               În cazul în care se admite că este mai avantajos pentru consumator ca procedura de executare ipotecară să continue, împreună cu efectele exigibilității anticipate, o jurisprudență precum cea menționată, care aplică cu titlu supletiv o normă legală (articolul 693 alineatul 2 din LEC), în pofida faptului că contractul poate continua să existe fără clauza privind exigibilitatea anticipată, și care conferă efecte articolului respectiv, cu toate că nu sunt întrunite condițiile care stau la baza acestuia – existența în contract a unei clauze valide și eficiente privind exigibilitatea anticipată, care a fost declarată abuzivă, nulă și nevalidă – se opune articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-480/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2000/59/CE — Instalații portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură — Lipsa elaborării, a punerii în aplicare sau a aprobării unor planuri de preluare și de tratare a deșeurilor pentru toate porturile)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/18

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 decembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-480/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2000/59/CE - Instalații portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură - Lipsa elaborării, a punerii în aplicare sau a aprobării unor planuri de preluare și de tratare a deșeurilor pentru toate porturile)
   (2009/C 44/30)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: B. Plaza Cruz, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 5 alineatul (1) și a articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (JO L 332, p. 81, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 22) — Lipsa elaborării și/sau a punerii în aplicare a unor planuri de preluare și de tratare a deșeurilor pentru toate porturile aflate sub jurisdicția „Comunidades Autónomas”
   Dispozitivul

               1)

               Prin lipsa elaborării, a punerii în aplicare sau a aprobării unor planuri de preluare și de tratare a deșeurilor pentru toate porturile spaniole, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) și al articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 315, 22.12.2007.


title: Cauza T-137/12: Acțiune introdusă la 19 martie 2012 — FunFactory/OAPI (marcă tridimensională reprezentând un vibrator)

text:
               2.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 157/10

         Acțiune introdusă la 19 martie 2012 — FunFactory/OAPI (marcă tridimensională reprezentând un vibrator)
   (Cauza T-137/12)
   2012/C 157/17
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: FunFactory GmbH (Bremen, Germania) (reprezentant: K.-D. Franzen, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei atacate (R 1436/2011-4) a Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 ianuarie 2012;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în cursul procedurii căii de atac.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca tridimensională reprezentând un vibrator (cererea de înregistrare nr. 9 390 691) pentru produse din clasa 10

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: interpretarea eronată și aplicarea eronată a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, întrucât marca pentru care se solicită înregistrarea nu are caracter distinctiv și nu descrie produsele are fac obiectul procedurii; încălcarea obligației de motivare, prevăzută la articolul 73 prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, și încălcarea dreptului la apărare


title: Cauza C-49/05 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 mai 2008 — Ferriere Nord SpA/Comisia Comunităților Europene, Republica Italiană (Recurs — Ajutoare de stat — Procedura oficială de investigare — Norme comunitare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului înconjurător — Drept al persoanelor interesate — Solicitarea de prezentare a observațiilor — Articolul 88 alineatul (2) CE — Regulamentul (CE) nr. 659/1999 — Încredere legitimă — Securitate juridică — Investiție având drept scop protecția mediului)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 mai 2008 — Ferriere Nord SpA/Comisia Comunităților Europene, Republica Italiană
   (Cauza C-49/05 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Procedura oficială de investigare - Norme comunitare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului înconjurător - Drept al persoanelor interesate - Solicitarea de prezentare a observațiilor - Articolul 88 alineatul (2) CE - Regulamentul (CE) nr. 659/1999 - Încredere legitimă - Securitate juridică - Investiție având drept scop protecția mediului)
   (2008/C 158/02)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurent: Ferriere Nord SpA (reprezentanți: W. Viscardini, G. Donà, avvocati)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (representant: V. Di Bucci), Republica Italiană (reprezentanți: I. Braguglia, agent, M. Fiorilli, avvocato dello Stato)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra lărgită) din 18 noiembrie 2004, Ferriere Nord/Comisia (T-176/01), prin care s-a respins o cerere de anulare a Deciziei 2001/829/CE, CECA a Comisiei din 28 martie 2001 privind ajutorul de stat pe care Italia intenționează să îl acorde în favoarea societății Ferriere Nord SpA (JO L 310, p. 22), prin care, pe de o parte, s-a declarat incompatibilitatea cu piața comună a unui ajutor notificat ca ajutor vizând protecția mediului înconjurător pe care regiunea autonomă Friuli-Venezia Giulia (Italia) intenționează să îl acorde recurentei sub forma unei contribuții financiare la efectuarea unei investiții constând în achiziționarea unui laminor pentru grilaje din oțel sudat care permite diminuarea zgomotului și a cantității de deșeuri produse sub forma dioxidului de fier și, pe de altă parte, s-a solicitat repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de către recurentă ca urmare a adoptării deciziei respective
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Ferriere Nord SpA la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza F-94/14: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014 – ZZ/BCE

text:
               12.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/49

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2014 – ZZ/BCE
   (Cauza F-94/14)
   (2015/C 007/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comitetului executiv al BCE de a nu acorda reclamantului o majorare suplimentară de salariu, în contextul procedurii de revizuire anuală a salariilor și a primelor, pentru anul 2014

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comitetului executiv, adoptată la 25 februarie 2014 și comunicată personalului la 3 martie 2014, de a nu acorda reclamantului o majorare suplimentară de salariu pentru anul 2014;

               —

               anularea deciziei de respingere a căii de atac speciale, adoptată la 1 iulie 2014 și primită la 7 iulie 2014;

               —

               dacă este necesar, anularea deciziei șefului departamentului competent/DG-H de a nu îl fi luat pe reclamant în considerare și de a nu îl fi propus pentru o majorare suplimentară de salariu, comunicată implicit prin decizia Comitetului executiv din 25 februarie 2014 și prin decizia de respingere a căii de atac speciale din 1 iulie 2014;

               —

               repararea prejudiciului material constând în pierderea unei șanse de a obține o majorare suplimentară de salariu în 2014, evaluată la 51  962 de euro, sau, alternativ, anularea procedurii care a condus la adoptarea deciziei din 25 februarie 2014 și organizarea de către BCE a unei proceduri noi pentru acordarea de majorări suplimentare de salariu pentru anul 2014;

               —

               repararea prejudiciului moral evaluat ex aequo et bono la 5  000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-538/10: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 22 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Liège — Belgia) — Richard Lebrun, Marcelle Howet/État belge [Articolul 92 alineatul (1), articolul 103 alineatul (1) și articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Trimitere preliminară — Examinarea conformității unei norme naționale atât cu dreptul Uniunii, cât și cu constituția națională — Reglementare națională care prevede caracterul prioritar al unei proceduri incidentale de control al constituționalității — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Necesitatea unei legături cu dreptul Uniunii — Necompetență vădită a Curții]

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/22

      Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 22 septembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal de première instance de Liège — Belgia) — Richard Lebrun, Marcelle Howet/État belge
      (Cauza C-538/10) (1)

      (Articolul 92 alineatul (1), articolul 103 alineatul (1) și articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Trimitere preliminară - Examinarea conformității unei norme naționale atât cu dreptul Uniunii, cât și cu constituția națională - Reglementare națională care prevede caracterul prioritar al unei proceduri incidentale de control al constituționalității - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Necesitatea unei legături cu dreptul Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
      (2012/C 25/38)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance de Liège

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamanți: Richard Lebrun, Marcelle Howet

         Pârât: État belge

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal de première instance de Liège — Interpretarea articolelor 6 TUE, 267 TFUE și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Sesizare prealabilă obligatorie a Curții Constituționale de către instanțele naționale în cazul unei presupuse încălcări a drepturilor fundamentale printr-o lege națională — Conformitate, din perspectiva dreptului Uniunii, a dispoziției naționale care impune această sesizare prealabilă — Posibilitatea instanțelor naționale de a exercita un control de conformitate a normelor naționale cu tratatele internaționale în cazul în care instanța constituțională a declarat că legea națională în cauză este compatibilă cu drepturile fundamentale garantate de Constituție

         Dispozitivul

      Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebarea preliminară adresată de tribunal de première instance de Liège (Belgia).

         (1)  JO C 38, 5.2.2011.


title: Cauza C-581/15: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Cehă

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/15

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2015 – Comisia Europeană/Republica Cehă
   (Cauza C-581/15)
   (2016/C 027/19)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: Z. Malůšková, J. Hottiaux, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a instituit un registru electronic național al întreprinderilor de transport rutier și nu l-a conectat la registrele electronice naționale ale celorlalte state membre, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 16 alineatele (1) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier și de abrogare a Directivei 96/26/CE a Consiliului;

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, Comisia invocă următoarele argumente:
   Până la 30 iunie 2015, data la care a expirat perioada prevăzută în avizul motivat, Republica Cehă nu a instituit un registru electronic național al întreprinderilor de transport rutier și nu l-a conectat la registrele electronice naționale ale celorlalte state membre, astfel cum ar fi trebuit să procedeze în conformitate cu articolul 16 alineatele (1) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme comune privind condițiile care trebuie îndeplinite pentru exercitarea ocupației de operator de transport rutier și de abrogare a Directivei 96/26/CE a Consiliului (1).

      (1)  JO L 300, p. 51.


title: Cauza T-42/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 2 septembrie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/50

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 2 septembrie 2008 — Shetland Islands Council/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-42/08) (1)

   (2008/C 272/97)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 92, 12.4.2008.


title: Cauza C-403/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 19 iulie 2016 – Soufiane El Hassani/Ministrowi Spraw Zagranicznych

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Naczelny Sąd Administracyjny (Polonia) la 19 iulie 2016 – Soufiane El Hassani/Ministrowi Spraw Zagranicznych
   (Cauza C-403/16)
   (2016/C 383/03)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Recurent:Soufiane El Hassani

      Intimat: Minister Spraw Zagranicznych

      Întrebarea preliminară

   Articolul 32 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European şi al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) (1), având în vedere considerentul (29) al Codului de vize şi articolul 47 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că obligă un stat membru să acorde o cale de atac în faţa unei instanţe judecătoreşti?

      (1)  JO 2009, L 243, p. 1.


title: Cauza T-174/13 P: Recurs introdus la 25 martie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 15 ianuarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-27/11, BO/Comisia

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/19

         Recurs introdus la 25 martie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 15 ianuarie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-27/11, BO/Comisia
   (Cauza T-174/13 P)
   2013/C 164/34
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: BO (Amman, Iordania)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 15 ianuarie 2013 în cauza F-27/11, BO/Comisia;

               —

               respingerea acțiunii formulate de BO în cauza F-27/11 și obligarea acestuia la plata cheltuielilor de judecată efectuate în acea procedură;

               —

               obligarea fiecărei părți să suporte propriile cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Comisia invocă un motiv unic întemeiat pe încălcarea articolului 19 din Reglementarea comună privind asigurarea împotriva riscurilor de boală ale funcționarilor Uniunii Europene și a punctului 2.5 din capitolul 12, intitulat „Cheltuieli de transport”, din titlul II din Decizia Comisiei din 2 iulie 2007 privind stabilirea dispozițiilor generale de aplicare referitoare la rambursarea cheltuielilor medicale, în măsura în care TFP nu ar fi ținut seama de caracterul strict al excluderii rambursării cheltuielilor de transport prevăzute de a doua dispoziție menționată.


title: Cauza T-410/12: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Vitaminaqua/OAPI — Energy Brands (vitaminaqua)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/34

         Acțiune introdusă la 6 septembrie 2012 — Vitaminaqua/OAPI — Energy Brands (vitaminaqua)
   (Cauza T-410/12)
   2012/C 355/71
   Limba în care a fost formulată acțiunea: maghiara

      Părțile

      Reclamantă: Vitaminaqua Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: Krajnyák A., avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Energy Brands, Inc. (New York, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               reformarea deciziei Camerei întâi de recursuri a OAPI din cauza R 997/2011-1, prin care s-a respins cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 338 592 referitoare la marca figurativă „vitaminaqua” și dispunerea înregistrării mărcii în conformitate cu decizia diviziei de opoziții a OAPI, plasând semnul sub protecția dreptului mărcilor;

               —

               obligarea oponentului sau a părții adverse la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă comunitară „vitaminaqua”, pentru produse din clasele 5, 30 și 32 (cererea de înregistrare a mărcii nr. 8 338 592).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Energy Brands, Inc..

      Marca sau semnul invocat: printre altele, mărcile verbale naționale „VITAMINWATER” pentru produse din clasele 5, 30 și 32.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziții și respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare.
   Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-111/10: Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Republica Portugheză/Comisia Europeană

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/72

         Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Republica Portugheză/Comisia Europeană
   (Cauza T-111/10)
   2010/C 113/106
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: N. Mimoso Ruiz și P. Moura Pinheiro, avocați, L. Inez Fernandes, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

   La 3 martie 2010, Republica Portugheză a formulat împotriva Comisiei Europene, în temeiul și în vederea dispozițiilor articolului 263 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene, o acțiune având ca obiect anularea Deciziei C(2009) 10624 a Comisiei din 21 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare a Fondului european de dezvoltare regională (FEDR), acordată în favoarea programului operațional „Modernizarea Structurilor Economice” CCI: 1994 PT 16 1 PO 004 (ex-FEDR ref. 94.12.09.004), în măsura în care privește finanțarea Fondului de Investiții Imobiliar închis Turistic (FIIT).

      Motivele și principalele argumente

   Fondul de Investiții Imobiliar — instituit de autorități ca urmare a aprobării de către Comisia Europeană a cadrului comunitar de susținere (CCS II) pentru intervențiile din fondurile structurale în regiunile vizate de obiectivul 1, în ceea ce privește perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1994 și 31 decembrie 1999 — este adaptat realizării misiunilor Fondului european pentru dezvoltare regională (FEDR).
   Regulamentul (CEE) nr. 4254/88, modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2083/93, care privește dispozițiile de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 referitor la domeniul de intervenție al FEDR (1), prevede că acest fond contribuie la dezvoltarea potențialului endogen al regiunilor prin măsuri de înlesnire a accesului întreprinderilor mici și mijlocii la piața capitalurilor. Precum acordarea garanțiilor și achiziția de participații, activități citate cu titlu de exemplu de Regulamentul (CEE) nr. 2083/93, un fond de investiții imobiliar este un mecanism de finanțare destinat promovării și dezvoltării activității întreprinderilor mici și mijlocii.
   FIIT are în special rolul de a finanța întreprinderile mici și mijlocii din sectorul turismului portughez, care dețin în general active importante în domeniul imobiliar și întâmpină dificultăți în accesul la sursele de finanțare disponibile pe piață.
   Activitatea FIIT în perioada în cauză a contribuit la susținerea dezvoltării și a modernizării ofertei turistice în Portugalia prin intermediul operațiunilor de cumpărare a unităților de turism și a închirierii ulterioare unor întreprinderi mici și mijlocii.
   Acțiunea FIIT este în strictă conformitate cu Decizia C(94) 464 a Comisiei, care a aprobat, în cadrul CCS II, programul operațional „Modernizarea structurilor economice” și sub-programul 4 „Turism și patrimoniu cultural”. Decizia menționată prevedea instituirea unui fond de investiții pentru turism ale cărui sfere de acțiune prioritare includeau, în special, consolidarea financiară, modernizarea și redimensionarea unităților hoteliere.
   Comisia Europeană nu a respectat dreptul la apărare în măsura în care numai în cuprinsul deciziei atacate a ridicat problema pretinsei afirmații privind împrejurarea că nu s-a dovedit existența unei insuficiențe pe piața finanțării întreprinderilor mici și mijlocii susținute de FIIT, și în măsura în care a cenzurat autoritățile naționale în legătură cu faptul că acestea din urmă nu ar fi analizat în mod adecvat viabilitatea economică a întreprinderilor menționate, limitându-se să le refinanțeze pasivul.
   Decizia atacată a încălcat principiul încrederii legitime, concluzionând că proiectul FIIT nu întrunea condițiile necesare pentru cofinanțarea din FEDR, având în vedere că, în perioada în care a urmărit desfășurarea programului, Comisia Europeană a acționat astfel încât să creeze, în spiritul [reprezentanților] autorităților portugheze, convingerea fermă și legitimă că finanțarea FIIT nu ar fi pusă sub semnul întrebării, cu atât mai mult cu cât cadrul juridic comunitar în vigoare la acel moment, a cărui inadmisibilitate nu rezulta în mod neechivoc, nu permitea să se stabilească existența unei erori vădite de apreciere în ceea ce privește legalitatea acestui instrument financiar.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2083/93 al Consiliului din 20 iulie 1993 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 4254/88 Regulamentul (CEE) nr. 4254/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 privind dispozițiile de aplicare a Regulamentului nr. 2052/88 în ceea ce privește Fondul european de dezvoltare regională [JO L 193, p. 34-38 (ES, DA, DE, EL, EN, FR, IT, NL, PT)].


title: Cauza T-59/06: Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2011 — Low & Bonar și Bonar Technical Fabrics/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Sectorul sacilor industriali din plastic — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Încălcare unică și continuă — Amenzi — Circumstanțe atenuante — Rol pasiv — Proporționalitate — Egalitate de tratament — Competență de fond” )

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/10

         Hotărârea Tribunalului din 16 noiembrie 2011 — Low & Bonar și Bonar Technical Fabrics/Comisia
   (Cauza T-59/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Sectorul sacilor industriali din plastic - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Încălcare unică și continuă - Amenzi - Circumstanțe atenuante - Rol pasiv - Proporționalitate - Egalitate de tratament - Competență de fond)
   2012/C 6/13
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Low & Bonar plc (Dundee, Scoția, Regatul Unit) și Bonar Technical Fabrics NV (Zele, Belgia) (reprezentanți: L. Garzaniti, avocat, M. O'Regan, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre, agent, asistat de M. Gray, barrister)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2005) 4634 final a Comisiei din 30 noiembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/F/38.354 — Saci industriali), referitoare la o înțelegere pe piața sacilor industriali din plastic, precum și, cu titlu subsidiar, o cerere prin care se solicită anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate conform articolului 2 litera (l) din Decizia C(2005) 4634 final a Comisiei din 30 noiembrie 2005 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/F/38.354 — Saci industriali) la 9,18 milioane de euro.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Comisia Europeană, Low & Bonar plc și Bonar Technical Fabrics NV suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 86, 8.4.2006.


title: Cauzele conexate C-403/08 și C-429/08: Ordonanța președintelui Curții din 16 decembrie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08) (Trimitere preliminară — Cerere de participare la procedură — Respingere)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/10

         Ordonanța președintelui Curții din 16 decembrie 2009 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Regatul Unit] — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08)
   (Cauzele conexate C-403/08 și C-429/08) (1)

   (Trimitere preliminară - Cerere de participare la procedură - Respingere)
   2010/C 100/15
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08), Karen Murphy (C-429/08)

      Pârâți: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Chancery Division) — Interpretarea articolelor 28, 30, 49 și 81 CE, precum și a articolului 2 literele (a) și (e), a articolului 4 litera (a) și a articolului 5 din Directiva 98/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 1998 privind protecția juridică a serviciilor cu acces condiționat sau întemeiate pe aceste servicii (JO L 320, p. 54, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 73), a articolelor 2, 3 și a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230), a articolului 1 literele (a) și (b) din Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (JO L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215) și interpretarea Directivei 93/83/CEE Consiliului din 27 septembrie 1993 privind coordonarea anumitor norme referitoare la dreptul de autor și drepturile conexe aplicabile difuzării de programe prin satelit și retransmisiei prin cablu (JO L 248, p. 15, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 134) — Acordarea, în schimbul unei remunerații, a unor drepturi exclusive pentru asigurarea retransmisiei prin satelit a meciurilor de fotbal — Comercializarea, în Regatul Unit, a unor decodoare, introduse pe piață în mod legal într-un alt stat membru, care permit vizualizarea unor astfel de meciuri cu încălcarea drepturilor exclusive acordate

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererile Union of European Football Associations (UEFA), a British Sky Broadcasting Ltd, a Setanta Sports Sàrl și a The Motion Picture Association, privind participarea la procedură.

               2.

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza C-275/13: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 22 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Elcogás, SA/Administración del Estado, Iberdrola, SA (Trimitere preliminară – Ajutoare de stat – Noțiunea „intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat” – Societăți care dețin instalații de producție a energiei electrice – Finanțări extraordinare)

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/10

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 22 octombrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Elcogás, SA/Administración del Estado, Iberdrola, SA
      (Cauza C-275/13) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Noțiunea „intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat” - Societăți care dețin instalații de producție a energiei electrice - Finanțări extraordinare)
      (2015/C 016/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Elcogás, SA

         Pârâte: Administración del Estado, Iberdrola, SA

         Dispozitivul

      Articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că constituie o intervenție a statului sau prin intermediul resurselor de stat sumele alocate unei întreprinderi private producătoare de energie electrică care sunt finanțate de toți utilizatorii finali de energie electrică situați pe teritoriul național și care sunt distribuite întreprinderilor din sectorul energiei electrice de către un organism public în conformitate cu criterii legale prestabilite.

         (1)  JO C 226, 3.8.2013.


title: Cauza T-103/12: Acțiune introdusă la 24 februarie 2012 — T&L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/31

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2012 — T&L Sugars și Sidul Açúcares/Comisia
   (Cauza T-103/12)
   2012/C 151/55
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: T&L Sugars Ltd (Londra, Regatul Unit) și Sidul Açúcares Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugalia) (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat, și D. Slater, Solicitor)

      Pârâte: Comisia Europeană și Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               Constatarea admisibilității și a temeiniciei prezentei cereri de anulare în baza articolului 263 al patrulea paragraf TFUE și/sau a excepției de nelegalitate ridicate în baza articolul 277 TFUE, formulate împotriva Regulamentului nr. 1240/2011, a Regulamentului nr. 1308/2011, a Regulamentului nr. 1239/2011, a Regulamentului nr. 1384/2011, a Regulamentului nr. 27/2012 și a Regulamentului nr. 57/2012;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1240/2011 al Comisiei din 30 noiembrie 2011 de stabilire a unor măsuri excepționale privind plasarea pe piața Uniunii în anul de comercializare 2011/2012 a zahărului și a izoglucozei peste cotă cu taxă pe excedent redusă (JO L 318, p. 9);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1308/2011 al Comisiei din 14 decembrie 2011 de stabilire a coeficientului de atribuire, de respingere a cererilor ulterioare și de încheiere a perioadei de depunere a cererilor pentru cantitățile disponibile de zahăr peste cotă pentru comercializare pe piața Uniunii Europene cu taxă pe excedent redusă în anul de comercializare 2011/2012 (JO L 332, p. 8);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 al Comisiei din 30 noiembrie 2011 de deschidere, pentru anul de comercializare 2011/2012, a unei invitații permanente de participare la licitație pentru importurile de zahăr de la codul NC 1701 cu taxă vamală redusă (JO L 318, p. 4);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1281/2011 al Comisiei din 8 decembrie 2011 privind taxa vamală minimă care trebuie stabilită pentru prima invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 327, p. 60);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1316/2011 al Comisiei din 15 decembrie 2011 privind taxa vamală minimă care trebuie stabilită pentru a doua invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 334, p. 16);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1384/2011 al Comisiei din 22 decembrie 2011 privind taxa vamală minimă care trebuie stabilită pentru a treia invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 343, p. 33);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 27/2012 al Comisiei din 12 ianuarie 2012 privind taxa vamală minimă pentru zahăr care trebuie stabilită pentru cea de a patra invitație parțială de participare la licitație prevăzută în cadrul procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 9, p. 12);

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 57/2012 al Comisiei din 23 ianuarie 2012 de suspendare a procedurii de licitație deschise prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1239/2011 (JO L 19, p. 12);

               —

               cu titlu subsidiar, declararea admisibilității și a temeiniciei excepției de nelegalitate privind articolul 186 litera (a) și articolul 187 din Regulamentul nr. 1234/2007 (1) și constatarea nelegalității dispozițiilor menționate, precum și anularea regulamentelor atacate, care se întemeiază direct sau indirect pe dispozițiile respective;

               —

               obligarea Uniunii Europene reprezentată de Comisie la repararea oricărui prejudiciu suferit de reclamante, ca urmare a încălcării de către Comisie a obligațiilor sale legale și stabilirea cuantumului reparației pentru prejudiciul suferit de reclamante în perioada 1 aprilie 2011-29 ianuarie 2012 la suma de 87 399 257 EUR la care se adaugă orice pierderi curente suferite de reclamante ulterior acestei perioade sau orice altă sumă care reflectă prejudiciul suferit sau care urmează să fie suferit de reclamante, astfel cum va fi dovedit ulterior de acestea în cursul prezentei proceduri, în special pentru a lua în considerare în mod corespunzător orice pierderi viitoare;

               —

               dispunerea plății unei dobânzi aferente sumei, la rata stabilită la momentul respectiv de către Banca Centrală Europeană pentru principalele operațiuni de refinanțare, la care se adaugă două puncte procentuale, sau la orice altă rată corespunzătoare pe care o va stabili Tribunalul, datorată de la data pronunțării hotărârii Tribunalului până la momentul pății efective;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor costurilor și a cheltuielilor de judecată aferente acestor proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se invocă încălcarea principiului nediscriminării, întrucât măsurile contestate produc o discriminare în detrimentul rafinăriilor de zahăr din trestie și în favoarea societăților care prelucrează sfecla de zahăr.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se invocă încălcarea Regulamentului nr. 1234/2007 și inexistența unui temei juridic corespunzător, întrucât pârâta nu are competența de a majora cotele și trebuie să impună taxe ridicate și disuasive în legătură introducerea pe piață a zahărului peste cotă și nici împuternicirea sau competența de a adopta acest tip de măsură, care nu a fost niciodată avută în vedere în legislația de bază.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se invocă încălcarea principiului securității juridice, întrucât Regulamentul nr. 1239/2011 și regulamentele sale de punere în aplicare au creat un sistem în care taxele vamale nu sunt previzibile și stabilite prin aplicarea unor criterii consecvente și obiective, ci mai degrabă sunt determinate de voința subiectivă de a efectua plata, fără a avea vreo legătură reală cu produsele importate.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se invocă încălcarea principiului proporționalității, întrucât pârâta ar fi putut adopta cu ușurință măsuri mai puțin restrictive care nu ar fi fost adoptate exclusiv în detrimentul rafinăriilor importatoare.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv se invocă încălcarea principiului încrederii legitime, întrucât pârâta a încălcat așteptările legitime ale reclamantelor de a fi tratate într-un mod echilibrat, echitabil și nediscriminatoriu.

               6.

               Prin intermediul celui de al șaselea motiv se invocă încălcarea principiilor diligenței și bunei administrări, întrucât mai întâi pârâta nu a acționat deloc, în pofida unor avertizări repetate privind perturbări ale pieței, iar ulterior a adoptat măsuri vădit neadecvate pentru a remedia aceste perturbări și procedând astfel a afectat echilibrul pe care Consiliul l-a stabilit între producătorii locali și rafinăriile importatoare.

         În vederea anulării Regulamentului nr. 57/2012 reclamantele invocă doar primul, al patrulea și al cincile motive.
   Cu titlu subsidiar, reclamantele invocă motivele menționate mai sus formulate împotriva Regulamentului nr. 1239/2011 și a Regulamentului nr. 1308/2011, în susținerea nelegalității acestor regulamente în temeiul articolului 277 TFUE. În ipoteza în care Tribunalul ar respinge aceste motive de anulare, reclamantele invocă nelegalitatea în temeiul articolului 277 TFUE împotriva articolului 186 litera (a) și a articolului 187 din Regulamentul nr. 1234/2007, pe care se întemeiază regulamentele atacate și solicită anularea acestor dispoziții din Regulamentul nr. 1234/2007, precum și a regulamentelor atacate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (JO L 299, p. 1).


title: Cauza F-123/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 octombrie 2013 — Palleschi/Comisia (Funcție publică — Agent contractual auxiliar — Articolul 3b din RACA — Cerere de recalificare în contract de agent temporar pe durată nedeterminată — Acțiune vădit nefondată)

text:
               21.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 377/23

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 23 octombrie 2013 — Palleschi/Comisia
   (Cauza F-123/12) (1)

   (Funcție publică - Agent contractual auxiliar - Articolul 3b din RACA - Cerere de recalificare în contract de agent temporar pe durată nedeterminată - Acțiune vădit nefondată)
   2013/C 377/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Maria-Pia Palleschi (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cererea de anulare a deciziei Comisiei de respingere a cererii reclamantei prin care se solicitase recalificarea contractului său de agent contractual auxiliar într-un contract de agent temporar pe durată nedeterminată

      Dispozitivul ordonanței

               1.

               Respinge acțiunea ca fiind vădit nefondată.

               2.

               Doamna Palleschi suportă propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 389, 15.12.2012, p. 9.


title: Cauza F-27/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2012 — Ghigna/Comisia

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/33

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 12 decembrie 2012 — Ghigna/Comisia
   (Cauza F-27/12) (1)

   2013/C 38/64
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 184, 23.6.2012, p. 22.


title: Cauza T-379/06: Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Kaimer și alții/Comisie

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/29

         Acțiune introdusă la data de 14 decembrie 2006 — Kaimer și alții/Comisie
   (Cauza T-379/06)
   (2007/C 42/50)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: Kaimer GmbH & Co. Holding KG (Essen, Germania), SANHA Kaimer GmbH & Co. KG (Essen, Germania), și Sanha Italia srl. (Milano, Italia) (reprezentant: Rechtsanwalt J. Brück)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               anularea Deciziei C(2006) 4180 final a pârâtei din 20 septembrie 2006, modificată prin decizia pârâtei din 29 septembrie 2006, notificată celor trei reclamante la data de 5 octombrie 2006, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul SEE (cauza COMP/F-1/38.121 — Racorduri);

               —

               în subsidiar, reducerea termenului stabilit în articolul 1 din decizia menționată pentru cele trei reclamante și anularea sau reducerea amenzii stabilite în sarcina acestora în articolul 3 din decizia menționată;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C(2006) 4180 final a Comisiei din 20 septembrie 2006 în cauza COMP/F-1/38.121 — Racorduri. Prin decizia atacată s-a dispus obligarea reclamantelor la plata unei amenzi pentru încălcarea articolului 81 alineatul (1) CE, precum și a articolului 53 alineatul (1) din Acordul SEE. În opinia Comisiei, acestea au participat la o serie de înțelegeri pe piața racordurilor din cupru și a racordurilor din aliaje de cupru, luând forma stabilirii prețurilor, a acordurilor privind tarifele și rabaturile, a acordurilor privind mecanismele de stabilire a creșterilor prețurilor, a repartizării piețelor și a clienților și a schimbului altor informații comerciale.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.
   În primul rând, se susține în mod special că, în motivarea deciziei sale, pârâta a luat în considerare înscrisuri față de care reclamantele nu și-au putut exprima opinia în cadrul unei audieri legale.
   În al doilea rând, reclamantele arată că a fost încălcată de către Comisie obligația de motivare prevăzută de articolul 253 CE. În opinia reclamantelor, decizia atacată este insuficient motivată, din cauza investigării greșite a situației de fapt. În plus, faptele dezincriminatoare nu au fost luate în considerare, iar probele au fost apreciate în mod eronat.
   Mai mult, reclamantele critică faptul că situația de fapt stabilită de către Comisie ar fi fost apreciată ca fiind o încălcare complexă a articolului 81 alineatul (1) CE.
   În al patrulea rând, se susține în subsidiar că modul de calcul al amenzii relevă un abuz de putere, fiind stabilit în baza unei durate prea lungi a faptei, iar reclamantelor nu li s-a acordat nicio circumstanță atenuantă.
   În sfârșit, reclamantele arată că, prin cuantumul amenzii aplicate, Comisia încalcă principiul proporționalității.


title: Cauza C-124/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 martie 2011 — Republica Federală Germania/Karen Dittrich

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 9 martie 2011 — Republica Federală Germania/Karen Dittrich
   (Cauza C-124/11)
   2011/C 269/33
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Republica Federală Germania

      Pârâtă: Karen Dittrich

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (1) se aplică dispozițiilor naționale privind acordarea de ajutoare funcționarilor în caz de boală?

      (1)  JO L 303, p. 16, Ediție specială 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-310/12: Ordonanța președintelui Curții din 20 august 2013 — Comisia Europeană/Ungaria

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/53

         Ordonanța președintelui Curții din 20 august 2013 — Comisia Europeană/Ungaria
   (Cauza C-310/12) (1)

   2013/C 344/92
   Limba de procedură: maghiara
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 366, 24.11.2012.


title: Cauza T-579/11: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2011 — Akhras/Consiliul

text:
               7.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/23

         Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2011 — Akhras/Consiliul
   (Cauza T-579/11)
   2012/C 6/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Tarif Akhras (Homs, Siria) (reprezentanți: S. Ashley și S. Millar, Solicitors, D. Wyatt, QC, și R. Blakeley, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea punctului 3 din tabelul A care figurează în anexa la Decizia 2011/522/PESC a Consiliului, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               anularea punctului 3 din tabelul A care figurează în anexa I la Regulamentul (UE) nr. 878/2011 al Consiliului, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               anularea punctului 2 din tabelul care figurează în anexa II la Decizia 2011/628/PESC a Consiliului, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               anularea punctului 2 din tabelul care figurează în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 1011/2011 a Consiliului, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               constatarea inaplicabilității în privința reclamantului a articolului 4 alineatul (1) din Decizia 2011/273/PESC a Consiliului (astfel cum a fost modificată);

               —

               constatarea inaplicabilității în privința reclamantului a articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 442/2011 al Consiliului (astfel cum a fost modificat) și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantul susține că criteriile de fond care justifică desemnarea sa nu sunt întrunite și/sau Consiliul l-a desemnat în lipsa unor probe suficiente care să permită să se dovedească faptul că criteriile erau întrunite și/sau Consiliul a comis o eroare vădită de apreciere atunci când a stabilit că criteriile menționate erau întrunite. În special, reclamantul nu este responsabil de represiunea violentă exercitată împotriva populației civile în Siria; el nu a susținut regimul sirian, nu a beneficiat de politicile acestui regim și nu este asociat nici persoanelor responsabile de represiune, nici oricărei alte persoane care a susținut regimul sau care a beneficiat de politicile regimului. Singurul reproș adresat reclamantului este că acesta din urmă ar fi oferit sprijin economic regimului sirian, ceea ce este fals.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantul susține că desemnarea sa îi încalcă în mod vădit drepturile și libertățile fundamentale (printre care dreptul la viață privată și de familie, dreptul la respectarea proprietății și, mai ales, dreptul la viață) și/sau principiul proporționalității.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantul susține că Consiliul a comis o încălcare a unor norme fundamentale de procedură în măsura în care (a) nu a fost notificat cu privire la desemnarea personală a reclamantului, (b) nu i-au fost indicate motive suficiente și adecvate și (c) nu i-au fost respectate dreptul la apărare și dreptul la protecție jurisdicțională efectivă.


title: Cauza T-544/08: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — Hansen & Rosenthal și H & R Wax Company Vertrieb/Comisia

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/31

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — Hansen & Rosenthal și H & R Wax Company Vertrieb/Comisia
   (Cauza T-544/08)
   (2009/C 55/57)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: Hansen & Rosenthal KG (Hamburg, Germania), H & R Wax Company Vertrieb GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: J. Schulte și A. Lober, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea Deciziei atacate C (2008) 5476 final a Comisiei Comunităților Europene din 1 octombrie 2008 în Cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări, în măsura în care le privește pe reclamante;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantelor;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantele contestă Decizia C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 în Cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări, prin care pârâta a stabilit că anumite întreprinderi, printre care și reclamantele, au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European prin participarea la o înțelegere continuă și/sau la o practică concertată continuă în sectorul cerii de parafină.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamantele susțin că decizia este afectată de o lipsă gravă de motivare. Prin urmare, aceasta trebuie anulată pentru motivul încălcării articolului 81 CE și a încălcării dreptului la apărare al reclamantelor.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele susțin că nu sunt îndeplinite condițiile pentru încălcarea articolului 81 CE. Nu există deja un obiectiv comun urmărit de reclamante și de ceilalți producători de parafină. Reclamantele nu au participat la înțelegeri sau la practici concertate anticoncurențiale. Astfel, trimiterea scrisorilor privind creșterea prețurilor nu urmărește punerea în aplicare a înțelegerilor sau a practicilor concertate anticoncurențiale, ci, dimpotrivă, a intervenit în cadrul relațiilor cu clienții. De asemenea, schimbul de informații nu a determinat restrângerea concurenței.
   În subsidiar, prin intermediul ultimelor patru motive, reclamantele critică stabilirea cuantumului amenzii:

               —

               Comisia a aplicat în mod greșit Orientările privind calcularea amenzilor, adoptate în 2006, deși pretinsa încălcare a încetat în primăvara anului 2005. Astfel, Comisia a încălcat principiile autolimitării, neretroactivității și legalității;

               —

               prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele critică calcularea incorectă, de către Comisie, a cifrei de afaceri relevante pentru stabilirea amenzii. În perioada relevantă 2002-2004, reclamantele au obținut din produsele de parafină o cifră de afaceri de numai 18,97 milioane de euro. Cu toate acestea, Comisia și-a întemeiat calcularea amenzii pe o cifră de afaceri de 26 de milioane de euro;

               —

               prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamantele critică în plus Comisia de a fi apreciat în mod greșit gravitatea încălcării. Stabilirea la 17 % a cotei din cifra de afaceri aferentă încălcării în funcție de gravitatea încălcării, precum și a taxei de intrare încalcă principiul proporționalității. În plus, nu au fost avute în vedere în mod suficient dimensiunile și importanța întreprinderilor;

               —

               prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamantele susțin că durata încălcării imputate acestora a fost stabilită în mod greșit de Comisie. Aceasta nu a dovedit participarea reclamantelor la pretinsele restrângeri de concurență pe întreaga perioadă care le este imputată.


title: Cauza T-763/14: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2014 – Soprema/OAPI – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/38

      Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2014 – Soprema/OAPI – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR)
      (Cauza T-763/14)
      (2015/C 073/49)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Holding Soprema (Strasbourg, Franța) (reprezentant: M.-R. Hirsch, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Sopro Bauchemie GmbH (Wiesbaden, Germania)

         Datele privind procedura în fața OAPI

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „SOPRAPUR” – Înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 977 642

         Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 14 august 2014 în cauza R 1370/2013-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 75 din Regulamentul nr. 207/2009;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alienatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-677/16: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Bowles/BCE

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/54

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2016 – Bowles/BCE
   (Cauza T-677/16)
   (2016/C 419/71)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Carlos Bowles (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă și fondată;

         în consecință:

               —

               anularea deciziei CSO, adoptată la 29 februarie 2016 privind delegarea Comitetului executiv și comunicată personalului la 11 martie 2016, de excludere a reclamantului de la beneficiul MSS pentru anul 2016;

               —

               anularea deciziei de respingere a acțiunii speciale din 5 iulie 2016 și primită la 13 iulie 2016;

               —

               dispunerea reparării prejudiciului material al reclamantului care constă în pierderea unei șanse de a obține o MSS în 2016 evaluată la 49 102 euro;

               —

               dispunerea compensării prejudiciului moral al reclamantului evaluat ex aequo et bono la 15 000 de euro;

               —

               dispunerea obligării pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, a articolelor 12 și 21 din Carta drepturilor fundamentale („carta”), precum și a articolului 51 din Condițiile de încadrare în muncă a agenților BCE („condiții de încadrare în muncă”), a dreptului la carieră și la promovare și a principiului securității juridice.

                           —

                           Reclamantul consideră că hotărârea pronunțată de Tribunalul Funcției Publice („TFP”) la 15 decembrie 2015 în cauza F-94/14, Bowles/BCE, nu a fost executată încă de BCE până în prezent. În special, Circulara nr. 1/2011 privind majorările suplimentare de salariu („MSS”), declarată nelegală de TFP, nu a fost retrasă și nici modificată.

                           —

                           Aceasta consideră de asemenea că, în lipsa unei modificări legislative, reprezentanții personalului care beneficiază de o dispensă de muncă totală sau substanțială se găsesc din nou într-o situație în care sunt lipsiți de posibilitatea majorării salariului și a avansării în carieră, contrar restului personalului BCE.

                           —

                           În continuare, reclamantul consideră că excluderea sa de la evaluarea comparativă potrivit căreia decizia de a acorda MSS este luată de BCE afectează legalitatea acesteia, iar excluderea respectivă, care este, în practică, definitivă, îl dezavantajează în mod vădit și îl discriminează ca urmare a calității sale de reprezentant al personalului cu normă întreagă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe necompetența Chief Services Officer („CSO”), pentru a decide să nu urmeze procedura prevăzută de Circulara nr. 1/2011 în privința reclamantului.

                           —

                           Reclamantul consideră că, cu excepția competenței de a decide cu privire la persoanele care vor primi MSS, nicio altă competență în materie de MSS nu a fost delegată de Comitetul executiv al BCE către CSO, nici aceea de a modifica Circulara nr. 1/2011 pentru a exclude anumiți agenți de la aplicarea acesteia.

                           —

                           În consecință, CSO nu ar fi fost competent să decidă să nu aplice Circulara nr. 1/2011 reclamantului, în condițiile în care aceasta ar fi trebuit să îi fie aplicată în cazul în care CSO ar fi acționat conform competențelor delegate de Comitetul executiv.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe lipsa consultării comitetului pentru personal, cu încălcarea articolului 27 din cartă și a articolelor 48 și 49 din condițiile de încadrare în muncă.

                           —

                           În sfârșit, reclamantul consideră că, deși decizia CSO trebuia considerată drept o decizie de modificare a Circularei nr. 1/2011, această decizie nu a făcut obiectul unei consultări prealabile a comitetului pentru personal. Întrucât această consultare este necesară, printre altele, prealabil oricărei modificări aduse Circularei nr. 1/2011, BCE ar fi trebuit, așadar, să consulte comitetul pentru personal cu privire la această modificare.


title: Cauza C-270/14 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 octombrie 2015 – Debonair Trading Internacional Lda/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul nr. 40/94 — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SÔ:UNIC — Mărci comunitare și naționale verbale anterioare SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC — Motive relative de refuz — Risc de confuzie — Familie de mărci]

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/9

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 octombrie 2015 – Debonair Trading Internacional Lda/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-270/14 P) (1)

   ([Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul nr. 40/94 - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SÔ:UNIC - Mărci comunitare și naționale verbale anterioare SO…?, SO…? ONE, SO…? CHIC - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Familie de mărci])
   (2015/C 406/08)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Debonair Trading Internacional Lda (reprezentant: T. Alkin, Barrister)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: V. Melgar, agent)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Debonair Trading Internacional Lda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.