title: Cauza T-748/17: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2017 – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (i.Beat)

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/50

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2017 – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (i.Beat)
   (Cauza T-748/17)
   (2018/C 022/66)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TrekStor Ltd (Hong-Kong, China) (reprezentanți: O. Spieker, M. Alber, A. Schönfleisch, lawyers)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Beats Electronics LLC (Culver City, California, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „i.Beat” – marca Uniunii Europene nr. 5 009 139

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 septembrie 2017 în cauzele conexate R 2175/2016-4 și R 2213/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care respinge calea de atac a reclamantei împotriva deciziei diviziei de anulare a pârâtului din 29 septembrie 2016 și admite astfel cererea de decădere formulată de solicitantul nulității și dispune decăderea reclamantei din drepturile conferite de marca Uniunii Europene nr. 5 009 139;

               —

               respingerea cererii de decădere formulate de solicitantul nulității;

               —

               obligarea solicitantului nulității și a EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor necesare efectuate de reclamantă în fața Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      Motivele invocate

               —

               Încălcarea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001.


title: Cauza C-601/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 18 octombrie 2017 – Dirk Harms și alții/Vueling Airlines SA

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 18 octombrie 2017 – Dirk Harms și alții/Vueling Airlines SA
   (Cauza C-601/17)
   (2018/C 022/31)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Dirk Harms, Ann-Kathrin Harms, Nick-Julius Harms, Tom-Lukas Harms, Lilly-Karlotta Harms, Emma-Matilda Harms, ultimii patru reprezentați de părinții lor, Dirk Harms și Ann-Kathrin Harms

      Pârâtă: Vueling Airlines SA

      Întrebarea preliminară

   Noțiunea „rambursarea, […] în conformitate cu procedurile prevăzute la articolul 7 alineatul (3), a întregului cost al biletului, la prețul de achiziție”, potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 261/2004 (1) trebuie interpretată în sensul că se referă la suma plătită de pasager pentru biletul de zbor sau se va lua în considerare suma primită efectiv de operatorul de transport aerian pârât, în cazul în care procesul de rezervare implică un intermediar, care încasează diferența dintre suma plătită de pasager și suma încasată de operatorul de transport aerian, fără însă a o divulga?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218, rectificare în JO 2016, L 94, p. 17).


title: Cauza T-239/16: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2017 – Polskie Zdroje/EUIPO (perlage) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale perlage — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/34

         Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2017 – Polskie Zdroje/EUIPO (perlage)
   (Cauza T-239/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale perlage - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Lipsa caracterului distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2018/C 022/46)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Polskie Zdroje sp. z o.o. sp.k. (Varșovia, Polonia) (reprezentant: T. Gawrylczyk, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 martie 2016 (cauza R 1129/2015-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal perlage ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Polskie Zdroje sp. z o.o. sp.k. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza C-224/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas [Trimitere preliminară — Uniunea vamală — Tranzit extern — Transport rutier de mărfuri efectuat sub acoperirea unui carnet TIR — Articolul 267 TFUE — Competența Curții de a interpreta articolele 8 și 11 din Convenția TIR — Nedescărcarea operațiunii TIR — Răspunderea asociației garante — Articolul 8 alineatul (7) din Convenția TIR — Obligația de a pretinde plata, în măsura în care acest lucru este posibil, de la persoana sau persoanele care datorează în mod direct aceste sume înainte de a solicita plata de la asociația garantă — Note explicative anexate la Convenția TIR — Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 — Articolul 457 alineatul (2) — Codul vamal comunitar — Articolele 203 și 213 — Persoane care au dobândit sau au deținut mărfurile și care știau sau ar fi trebuit să știe în mod normal că mărfurile au fost sustrase de sub supraveghere vamală]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/8

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas
   (Cauza C-224/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Uniunea vamală - Tranzit extern - Transport rutier de mărfuri efectuat sub acoperirea unui carnet TIR - Articolul 267 TFUE - Competența Curții de a interpreta articolele 8 și 11 din Convenția TIR - Nedescărcarea operațiunii TIR - Răspunderea asociației garante - Articolul 8 alineatul (7) din Convenția TIR - Obligația de a pretinde plata, în măsura în care acest lucru este posibil, de la persoana sau persoanele care datorează în mod direct aceste sume înainte de a solicita plata de la asociația garantă - Note explicative anexate la Convenția TIR - Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 - Articolul 457 alineatul (2) - Codul vamal comunitar - Articolele 203 și 213 - Persoane care au dobândit sau au deținut mărfurile și care știau sau ar fi trebuit să știe în mod normal că mărfurile au fost sustrase de sub supraveghere vamală])
   (2018/C 022/09)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)

      Intimat: Nachalnik na Mitnitsa Burgas

      Dispozitivul

               1)

               Curtea este competentă să se pronunțe cu titlu preliminar cu privire la interpretarea articolelor 8 și 11 din Convenția vamală privind transportul internațional de mărfuri sub acoperirea carnetelor TIR, semnată la Geneva la 14 noiembrie 1975 și aprobată în numele Comunității Economice Europene prin Regulamentul (CEE) nr. 2112/78 al Consiliului din 25 iulie 1978, în versiunea modificată și consolidată publicată în cadrul Deciziei 2009/477/CE a Consiliului din 28 mai 2009.

               2)

               Articolul 8 alineatul (7) din Convenția vamală privind transportul internațional de mărfuri sub acoperirea carnetelor TIR, aprobată în numele Comunității prin Regulamentul nr. 2112/78, în versiunea modificată și consolidată publicată în cadrul Deciziei 2009/477, trebuie interpretat în sensul că, într-o situație precum cea în cauză în litigiul principal, autoritățile vamale și-au îndeplinit obligația, enunțată în dispoziția menționată, de a pretinde plata drepturilor și a taxelor la import vizate, în măsura în care este posibil, de la titularul carnetului TIR în calitate de persoană care datorează în mod direct aceste sume, înainte de a introduce o reclamație la asociația garantă.

               3)

               Articolul 203 alineatul (3) a treia liniuță și articolul 213 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie să fie interpretate în sensul că împrejurarea că un destinatar a dobândit sau a avut în posesie mărfuri despre care știa că fuseseră transportate sub acoperirea unui carnet TIR și faptul că nu s-a stabilit că aceste mărfuri au fost prezentate și declarate la biroul vamal de destinație nu sunt în sine suficiente pentru a se considera că un astfel de destinatar știa sau ar fi trebuit să știe în mod normal că mărfurile menționate au fost sustrase de sub supravegherea vamală în sensul celei dintâi dintre aceste dispoziții, astfel încât acesta trebuie să fie considerat răspunzător în solidar pentru datoria vamală în temeiul celei de a doua dintre aceste dispoziții.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza T-749/17: Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2017 – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (i.Beat jess)

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/50

         Acțiune introdusă la 14 noiembrie 2017 – TrekStor/EUIPO – Beats Electronics (i.Beat jess)
   (Cauza T-749/17)
   (2018/C 022/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TrekStor Ltd (Hong-Kong, China) (reprezentanți: O. Spieker, M. Alber, A. Schönfleisch, lawyers)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Beats Electronics LLC (Culver City, California, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta.

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „i.Beat jess” – marca Uniunii Europene nr. 4 728 895.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 septembrie 2017 în cauza R 2234/2016-4.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care camera de recurs a admis cererea de decădere formulată de solicitantă și a decăzut-o pe reclamantă din drepturile sale asupra mărcii Uniunii Europene nr. 4 728 895;

               —

               respingerea cererii de decădere formulate de solicitantă;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a costurilor suportate în mod necesar de reclamantă în fața camerei de recurs a EUIPO.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 2017/1001;

               —

               încălcarea articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 2017/1001.


title: Cauza C-604/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven kasatsionen sad (Bulgaria) la 23 octombrie 2017 – PM/AH

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven kasatsionen sad (Bulgaria) la 23 octombrie 2017 – PM/AH
   (Cauza C-604/17)
   (2018/C 022/32)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven kasatsionen sad

      Părțile din procedura principală

      Recurent: PM

      Intimată: AH

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 (1) permite examinarea cauzelor cu privire la răspunderea părintească, fără să fie întrunite condițiile prevăzute la articolele 8 și 12 din regulament, de către o instanță a unui stat membru care este competentă să examineze acțiunea de divorț în temeiul articolului 3 din regulament, atunci când dreptul național al acestui stat membru obligă instanța să se pronunțe din oficiu asupra exercitării drepturilor părintești, dreptului de vizită, precum și asupra atribuirii și utilizării domiciliului comun al soților, în același timp cu cererea de divorț?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JP 2003, L 338, p. 1, Ediţie specială, 19/vol. 6, p. 183).


title: Cauza T-254/16: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2017 – Steel Invest & Finance (Luxembourg)/Comisia („Ajutoare de stat — Sectorul siderurgic — Ajutoare acordate de Belgia în favoarea mai multor întreprinderi din sectorul siderurgic — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestora — Obligația de motivare — Noțiunea de ajutor de stat — Avantaj — Criteriul investitorului privat”)

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/35

         Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2017 – Steel Invest & Finance (Luxembourg)/Comisia
   (Cauza T-254/16) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Sectorul siderurgic - Ajutoare acordate de Belgia în favoarea mai multor întreprinderi din sectorul siderurgic - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă și prin care se dispune recuperarea acestora - Obligația de motivare - Noțiunea de ajutor de stat - Avantaj - Criteriul investitorului privat”))
   (2018/C 022/47)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Steel Invest & Finance (Luxembourg) SA (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: E. van den Broucke, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial É. Gippini Fournier și K. Herrmann, ulterior É. Gippini Fournier, V. Bottka și G. Luengo, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea în parte a Deciziei (UE) 2016/2041 a Comisiei din 20 ianuarie 2016 privind ajutoarele de stat SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP) puse în aplicare de Belgia în favoarea Duferco (JO 2016, L 314, p. 22)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Steel Invest & Finance (Luxembourg) SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza C-246/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria provinciale di Siracusa – Italia) – Enzo Di Maura/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa [Trimitere preliminară — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Bază de impozitare — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) al doilea paragraf — Limitarea dreptului la reducerea bazei de impozitare în cazul neplății de către partenerul contractual — Marja de apreciere de care dispun statele membre în cadrul transpunerii — Caracterul proporțional al perioadei de prefinanțare de către operator]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/9

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Commissione tributaria provinciale di Siracusa – Italia) – Enzo Di Maura/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa
   (Cauza C-246/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Bază de impozitare - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) al doilea paragraf - Limitarea dreptului la reducerea bazei de impozitare în cazul neplății de către partenerul contractual - Marja de apreciere de care dispun statele membre în cadrul transpunerii - Caracterul proporțional al perioadei de prefinanțare de către operator])
   (2018/C 022/10)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Siracusa

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Enzo Di Maura

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

      Dispozitivul

   Articolul 11 secțiunea C alineatul (1) al doilea paragraf din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că un stat membru nu poate condiționa reducerea bazei de impozitare a taxei pe valoarea adăugată de caracterul infructuos al unei proceduri colective atunci când o astfel de procedură este susceptibilă să dureze mai mult de zece ani.

      (1)  JO C 260, 18.7.2016.


title: Cauza T-475/16: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2017 – FTI Touristik/EUIPO – Prantner și Giersch (Fl) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Fl — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară fly.de — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/35

         Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2017 – FTI Touristik/EUIPO – Prantner și Giersch (Fl)
   (Cauza T-475/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Fl - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară fly.de - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”])
   (2018/C 022/48)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: FTI Touristik GmbH (München, Germania) (reprezentant: A. Parr, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, interveniente la Tribunal: Harald Prantner (Hamburg, Germania) și Daniel Giersch (Monaco, Monaco) (reprezentanţi: S. Eble și Y.-A. Wolff, avocați)

      Obiectul

   Acțiunea formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 iunie 2016 (cauza R 480/2015-5) privind o procedură de opoziție între FTI Touristik și domnii Prantner și Giersch

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă FTI Touristik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 383, 17.10.2016.


title: Cauza C-606/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 20 octombrie 2017 – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 și alții

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 20 octombrie 2017 – IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 și alții
   (Cauza C-606/17)
   (2018/C 022/33)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: IBA Molecular Italy Srl

      Intimați: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

      Întrebările preliminare

               1)

               Reglementarea Uniunii Europene în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, în special articolele 1 și 2 din Directiva 2004/18/CE (1), include în domeniul său de aplicare și operațiunile complexe prin care o autoritate contractantă publică intenționează să atribuie direct unui operator economic determinat o finanțare cu scop special, având ca obiectiv exclusiv realizarea de produse destinate să fie furnizate cu titlu gratuit, fără o procedură ulterioară de cerere de ofertă, diferitor autorități administrative, scutite de plata oricărei contrapartide către furnizorul menționat mai sus? Prin urmare, reglementarea europeană amintită se opune unei reglementări naționale care permite atribuirea directă a unei finanțări cu scop special având ca obiectiv realizarea de produse destinate să fie furnizate, fără o procedură ulterioară de cerere de ofertă, diferitor autorități administrative, scutite de plata oricărei contrapartide către furnizorul menționat mai sus?

               2)

               Reglementarea Uniunii Europene în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, în special articolele 1 și 2 din Directiva 2004/18/CE și articolele 49, 56, 105 și următoarele din Tratatul [privind funcționarea] Uniunii Europene, se opune unei reglementări naționale care – asimilând spitalele private „clasificate” cu cele publice prin integrarea lor în sistemul programului public național de sănătate, guvernat de convenții speciale, distincte de raporturile obișnuite de acreditare încheiate cu celelalte entități private care participă la sistemul de acordare a prestațiilor de sănătate – în situația în care nu sunt îndeplinite nici cerințele necesare pentru recunoașterea drept organism de drept public, nici condițiile de atribuire directă, potrivit modelului in house providing, le exclude din domeniul de aplicare al dispozițiilor naționale și europene privind contractele de achiziții publice, inclusiv în cazurile în care astfel de entități sunt abilitate să realizeze și să furnizeze cu titlu gratuit unităților publice de sănătate produse specifice necesare pentru desfășurarea activității din domeniul sănătății, primind în același timp o finanțare publică în scopul realizării unor asemenea produse?

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-633/16: Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2017 – Bilde/Parlamentul („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație pentru asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat — Competența Secretarului General — Electa una via — Dreptul la apărare — Sarcina probei — Obligația de motivare — Încredere legitimă — Drepturi politice — Egalitate de tratament — Abuz de putere — Independența deputaților — Eroare de fapt — Proporționalitate”)

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/36

         Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2017 – Bilde/Parlamentul
   (Cauza T-633/16) (1)

   ((„Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat - Competența Secretarului General - Electa una via - Dreptul la apărare - Sarcina probei - Obligația de motivare - Încredere legitimă - Drepturi politice - Egalitate de tratament - Abuz de putere - Independența deputaților - Eroare de fapt - Proporționalitate”))
   (2018/C 022/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Dominique Bilde (Lagarde, Franța) (reprezentant: G. Sauveur, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtului: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer, R. Meyer și A. Jensen, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 23 iunie 2016 privind recuperarea de la reclamantă a sumei de 40 320 de euro plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară, a notificării și a măsurilor de executare a acestei decizii cuprinse în scrisorile directorului general al Direcției Generale Finanțe a Parlamentului din 30 iunie și din 6 iulie 2016, precum și a notei de debit aferente acestora din 29 iunie 2016 și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit ca urmare, în esență, a acestei decizii

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Doamna Dominique Bilde suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 383, 17.10.2016.


title: Cauza C-612/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte dei Conti (Italia) la 24 octombrie 2017 – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte dei Conti (Italia) la 24 octombrie 2017 – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell’Economia e delle Finanze
   (Cauza C-612/17)
   (2018/C 022/34)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte dei Conti

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Federazione Italiana Golf (FIG)

      Pârâte: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell’Economia e delle Finanze

      Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunea „intervenți[e] publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” prevăzută la punctul 20.15 din Regulamentul (UE) nr. 549/2013 (1) (denumit SEC 2010) trebuie interpretată în sens larg, și anume în sensul că include de asemenea competențe de direcție cu caracter sportiv (așa-numitul soft law) și competențe de recunoaștere, prevăzute de lege, în scopul dobândirii personalității juridice și a posibilității de operare în domeniul sportului, ambele competențe privind în general toate federațiile sportive naționale italiene?

               2)

               Indicatorul general de control prevăzut la punctul 20.15 din Regulamentul (UE) nr. 549/2013 (denumit SEC 2010) („capacitatea de a determina politica sau programul unei unități instituționale”) trebuie interpretat în sens material, drept capacitatea de a conduce, de a restricționa și de a condiționa activitatea de gestionare a unei entități fără scop lucrativ, sau poate fi interpretat într-un sens lipsit de caracter tehnic, și anume în sensul că include de asemenea competențe de supraveghere externă diferite de cele definite prin indicatorii specifici de control prevăzuți la literele (a), (b), (c), (d) și (e) ale punctului 20.15 (precum, de exemplu, competențe de aprobare a bugetelor, de numire a cenzorilor, de aprobare a statutelor și a anumitor tipuri de regulamente, de direcție sportivă sau de recunoaștere în scopuri sportive)?

               3)

               Potrivit prevederilor coroborate ale punctelor 20.15, 4.125 și 4.126 din Regulamentul (UE) nr. 549/2013 (denumit SEC 2010), pot fi luate în considerare cotizațiile membrilor în scopul de a aprecia dacă există sau nu există un control public, iar un cuantum ridicat al cotizațiilor menționate, împreună cu celelalte venituri proprii, poate atesta, în lumina particularităților speței concrete, existența unei capacități semnificative de autodeterminare a unei instituții fără scop lucrativ?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană (JO 2013, L 174, p. 1).


title: Cauza C-250/16 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 16 noiembrie 2017 – Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH/Comisia Europeană [Recurs — Clauză compromisorie — Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) — Rambursarea unei părți din sumele plătite recurentei — Despăgubiri forfetare]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/9

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 16 noiembrie 2017 – Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH/Comisia Europeană
   (Cauza C-250/16 P) (1)

   ([Recurs - Clauză compromisorie - Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2002-2006) - Rambursarea unei părți din sumele plătite recurentei - Despăgubiri forfetare])
   (2018/C 022/11)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (reprezentant: M. Núñez Müller, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și F. Moro, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Cauza T-634/16: Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2017 – Montel/Parlamentul („Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European — Indemnizație pentru asistență parlamentară — Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat — Competența Secretarului General — Electa una via — Dreptul la apărare — Sarcina probei — Obligația de motivare — Încredere legitimă — Drepturi politice — Egalitate de tratament — Abuz de putere — Independența deputaților — Eroare de fapt — Proporționalitate”)

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/37

         Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2017 – Montel/Parlamentul
   (Cauza T-634/16) (1)

   ((„Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European - Indemnizație pentru asistență parlamentară - Recuperarea sumelor plătite în mod nejustificat - Competența Secretarului General - Electa una via - Dreptul la apărare - Sarcina probei - Obligația de motivare - Încredere legitimă - Drepturi politice - Egalitate de tratament - Abuz de putere - Independența deputaților - Eroare de fapt - Proporționalitate”))
   (2018/C 022/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Sophie Montel (Saint-Vit, Franța) (reprezentant: G. Sauveur, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: G. Corstens și S. Seyr, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtului: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer, R. Meyer și A. Jensen, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei Secretarului General al Parlamentului din 24 iunie 2016 privind recuperarea de la reclamantă a sumei de 77 276,42 euro plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară, a notificării și a măsurilor de executare a acestei decizii cuprinse în scrisorile directorului general al Direcției Generale Finanțe a Parlamentului din 5 și din 6 iulie 2016, precum și a notei de debit aferente acestora din 4 iulie 2016 și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit ca urmare, în esență, a acestei decizii

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Secretarului General al Parlamentului din 24 iunie 2016 privind recuperarea de la doamna Sophie Montel a sumei de 77 276,42 euro plătite în mod nejustificat cu titlu de asistență parlamentară și nota de debit aferentă acesteia din 4 iulie 2016, în măsura în care privesc sume plătite în perioada cuprinsă între luna februarie și luna aprilie 2015.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Doamna Montel, Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 383, 17.10.2016.


title: Cauza C-251/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de la Supreme Court – Irlanda) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosnan [Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — A șasea directivă 77/388/CEE — Articolul 4 alineatul (3) litera (a) și articolul 13 secțiunea B litera (g) — Scutirea livrării unei clădiri și a terenului pe care se află clădirea, alta decât livrarea prevăzută la articolul 4 alineatul (3) litera (a) — Principiul interzicerii practicilor abuzive — Aplicabilitate în lipsa unor dispoziții naționale care să transpună acest principiu — Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/10

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 22 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de la Supreme Court – Irlanda) – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston/T. G. Brosnan
   (Cauza C-251/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 4 alineatul (3) litera (a) și articolul 13 secțiunea B litera (g) - Scutirea livrării unei clădiri și a terenului pe care se află clădirea, alta decât livrarea prevăzută la articolul 4 alineatul (3) litera (a) - Principiul interzicerii practicilor abuzive - Aplicabilitate în lipsa unor dispoziții naționale care să transpună acest principiu - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime])
   (2018/C 022/12)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston

      Intimat: T. G. Brosnan

      Dispozitivul

               1)

               Principiul interzicerii practicilor abuzive trebuie interpretat în sensul că poate fi aplicat direct, independent de o măsură națională de transpunere a sa în ordinea juridică internă, pentru a refuza scutirea de taxa pe valoarea adăugată a vânzărilor de bunuri imobile, precum cele în discuție în litigiul principal, efectuate înaintea pronunțării Hotărârii din 21 februarie 2006, Halifax și alții (C-255/02, EU:C:2006:121), fără ca principiile securității juridice și protecției încrederii legitime să i se opună.

               2)

               A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre privind impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretată în sensul că, în ipoteza în care operațiunile în discuție în litigiul principal ar face obiectul unei recalificări în aplicarea principiului interzicerii practicilor abuzive, acelea dintre operațiuni care nu constituie o asemenea practică pot fi supuse plății taxei pe valoarea adăugată în temeiul dispozițiilor relevante ale reglementării naționale care prevede o asemenea supunere la plata taxei.

               3)

               Principiul interzicerii practicilor abuzive trebuie interpretat în sensul că pentru a stabili, în conformitate cu punctul 75 din Hotărârea din 21 februarie 2006, Halifax și alții (C-255/02, EU:C:2006:121), dacă scopul esențial al operațiunilor în discuție în litigiul principal este sau nu este obținerea unui avantaj fiscal, se impune să se ia în considerare în mod izolat obiectivul contractelor de închiriere anterioare vânzărilor de bunuri imobiliare în discuție în litigiul principal.

               4)

               Principiul interzicerii practicilor abuzive trebuie interpretat în sensul că livrările de bunuri imobiliare precum cele în discuție în litigiul principal pot conduce la obținerea unui avantaj fiscal contrar obiectivului dispozițiilor relevante din A șasea directivă 77/388/CEE atunci când aceste bunuri imobiliare, înaintea vânzării lor către terți cumpărători, nu au făcut încă obiectul unei utilizări efective de către proprietarul sau locatarul lor. Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă aceasta este situația în cadrul litigiului principal.

               5)

               Principiul interzicerii practicilor abuzive trebuie interpretat în sensul că este aplicabil într-o situație precum cea în discuție în litigiul principal, care privește eventuala scutire de taxa pe valoarea adăugată a unei operațiuni de livrare de bunuri imobiliare.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016.


title: Cauza T-750/17: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2017 – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/51

         Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2017 – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia
   (Cauza T-750/17)
   (2018/C 022/68)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (Varșovia, Polonia) (reprezentant: P. Hoffman, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene din 29 august 2017 de refuz al accesului la observațiile Comisiei și la avizul detaliat al Republicii Malta în cadrul procedurii de notificare 2016/398/PL referitoare la o modificare a legii poloneze privind jocurile de noroc;

               —

               obligarea Comisiei la plata propriilor cheltuieli de judecată și ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă opt motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe denaturarea faptelor și pe încălcarea articolului 296 TFUE

                           —

                           Reclamanta arată că decizia se întemeiază pe mai multe indicații eronate de fapt, în special afirmația potrivit căreia măsura notificată era un răspuns la scrisoarea de punere în întârziere a Comisiei și viza expunerea măsurilor luate de Republica Polonă pentru remedierea unei încălcări care făcea obiectul respectivei scrisori, și anume unele condiții de obținere a licențelor de prestări de servicii de jocuri de noroc în Polonia, când de fapt aceste condiții fuseseră suprimate de Polonia de peste doi ani, iar măsura notificată nu avea niciun raport cu scrisoarea de punere în întârziere a Comisiei.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a considerentelor (3), (7) și (9) și a articolului 5 alineatul (4) din Directiva 2015/1535 (1), precum și a articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul 1049/2001 (2)

                           —

                           Reclamanta arată că, în lumina Hotărârii Curții în cauza C-331/15 P, Franța/Schlyter (3), prin faptul că s-a întemeiat pe o prezumție generală și a omis să demonstreze că divulgarea documentelor solicitate aducea în mod concret și efectiv atingere procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Comisia a încălcat principiul transparenței inerent Directivei 2015/1535.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul 1049/2001 și a articolului 296 TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că, din cauza duratei procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și a abținerii de a acționa a Comisiei o perioadă rezonabilă în acest context, aceasta din urmă nu își poate întemeia refuzul pe necesitatea protejării obiectivului acestei proceduri.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul 1049/2001, a articolului 296 TFUE și pe denaturarea faptelor

                           —

                           Reclamanta arată că documentele solicitate nu sunt acoperite de vreo prezumție generală. Argumentul Comisiei întemeiat pe existența unei „legături inextricabile” între procedura de notificare și procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor este în realitate eronat și prea imprecis. În orice caz, ea nu poate demonstra că documentele sunt acoperite de o prezumție generală întrucât aceasta depinde de numai de aspectul dacă ele fac parte din dosarul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Criteriul adecvat pentru a determina dacă un document face parte din acest dosar este acela dacă Comisia l-a obținut în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor prevăzute sau în curs, cu alte cuvinte dacă aceasta a prezentat, primit, dispus, etc., documentul în cadrul respectivei proceduri sau în vederea inițierii acesteia. Potrivit reclamantei, acest criteriu nu este verificat în speță.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul 1049/2001 și a articolului 296 TFUE

                           —

                           Simplul fapt că Comisia are intenția să ia în considerare avizul detaliat al Republicii Malta și să îl utilizeze în dialogul său cu Polonia în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în curs nu poate justifica un refuz de divulgare a acestuia.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul 1049/2001

                           —

                           Reclamanta susține că, având în vedere durata procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și conținutul, natura și contextul documentelor solicitate, divulgarea acestora nu poate în niciun caz sa aducă atingere protecției acestei proceduri, ceea ce răstoarnă prezumția generală de refuz al accesului.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (6) din Regulamentul 1049/2001 și a articolului 296 TFUE

                           —

                           Reclamanta arată că, în orice caz, Comisia ar fi trebuit să divulge parțial documentele solicitate, și anume după suprimarea referințelor la aspectele referitoare la serviciile de jocuri de noroc online care fac obiectul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul 1049/2001 și a articolului 296 TFUE

                           —

                           Reclamanta consideră că există un interes public superior în cunoașterea reacției Comisiei la o măsură notificată care încalcă libertățile și drepturile fundamentale din dreptul Uniunii. Aceasta susține că Comisia nu a explicat motivul pentru care consideră acest interes mai puțin important decât interesul de a nu divulga documentele solicitate.

      (1)  Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (Text cu relevanță pentru SEE) (JO 2015, L 241, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei JO 2001, L 145, p. 43, Ediţie specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (3)  Hotărârea din 7 septembrie 2017, Franţa/Schlyter (C-331/15 P, EU:C:2017:639).


title: Cauza T-687/16: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2017 – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (STYLO & KOTON) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene figurativă STYLO & KOTON — Motiv absolut de refuz — Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Lipsa relei-credințe”]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/37

         Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2017 – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (STYLO & KOTON)
   (Cauza T-687/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene figurativă STYLO & KOTON - Motiv absolut de refuz - Articolul 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Lipsa relei-credințe”])
   (2018/C 022/51)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (Istanbul, Turcia) (reprezentanţi: J. Güell Serra și E. Stoyanov Edissonov, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Joaquín Nadal Esteban (Alcobendas, Spania) (reprezentant: J. Donoso Romero, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 14 iunie 2016 (cauza R 1779/2015-2) privind o procedură de declarare a nulității între Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret și domnul Nadal Esteban.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 410, 7.11.2016.


title: Cauza C-308/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Kozuba Premium Selection sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie [Trimitere preliminară — Fiscalitate — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Directiva 2006/112/CE — Articolul 12 alineatele (1) și (2) — Articolul 135 alineatul 1 litera (j) — Operațiuni taxabile — Scutirea livrărilor de clădiri — Noțiunea „prima ocupare” — Noțiunea „transformare”]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Naczelny Sąd Administracyjny – Polonia) – Kozuba Premium Selection sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie
   (Cauza C-308/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Fiscalitate - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 12 alineatele (1) și (2) - Articolul 135 alineatul 1 litera (j) - Operațiuni taxabile - Scutirea livrărilor de clădiri - Noțiunea „prima ocupare” - Noțiunea „transformare”])
   (2018/C 022/14)
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Kozuba Premium Selection sp. z o.o.

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

      Dispozitivul

   Articolul 12 alineatele (1) și (2) și articolul 135 alineatul (1) litera (j) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care condiționează scutirea de taxa pe valoarea adăugată a livrărilor de clădiri de respectarea cerinței ca prima ocupare a acestora să aibă loc în cadrul unei operațiuni taxabile. Aceleași dispoziții trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca o astfel de reglementare națională să condiționeze o asemenea scutire de respectarea cerinței ca, în cazul unei „îmbunătățiri” a unei clădiri existente, cheltuielile efectuate să nu fi depășit 30 % din valoarea sa inițială, cu condiția ca noțiunea „îmbunătățire” menționată anterior să fie interpretată în același mod ca noțiunea „transformare” prevăzută la articolul 12 alineatul (2) din Directiva 2006/112, și anume în sensul că clădirea în cauză trebuie să fi suferit modificări semnificative destinate să îi modifice utilizarea sau să îi schimbe considerabil condițiile de ocupare.

      (1)  JO C 335, 12.9.2016.


title: Cauza T-244/17: Ordonanța Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – António Conde & Companhia/Comisia

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/62

         Ordonanța Tribunalului din 17 noiembrie 2017 – António Conde & Companhia/Comisia
   (Cauza T-244/17) (1)

   (2018/C 022/84)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza C-381/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo [Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Marcă a Uniunii Europene — Articolul 16 — Mărcile ca obiect al dreptului de proprietate — Asimilarea mărcii Uniunii Europene cu marca națională — Articolul 18 — Transferul unei mărci înregistrate în numele agentului sau al reprezentantului titularului mărcii — Dispoziție națională care oferă posibilitatea exercitării unei acțiuni în revendicare a proprietății asupra unei mărci naționale înregistrate cu încălcarea drepturilor titularului sau cu încălcarea unei obligații legale ori contractuale — Compatibilitate cu Regulamentul nr. 207/2009]

text:
               22.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/13

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo – Spania) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo
   (Cauza C-381/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Marcă a Uniunii Europene - Articolul 16 - Mărcile ca obiect al dreptului de proprietate - Asimilarea mărcii Uniunii Europene cu marca națională - Articolul 18 - Transferul unei mărci înregistrate în numele agentului sau al reprezentantului titularului mărcii - Dispoziție națională care oferă posibilitatea exercitării unei acțiuni în revendicare a proprietății asupra unei mărci naționale înregistrate cu încălcarea drepturilor titularului sau cu încălcarea unei obligații legale ori contractuale - Compatibilitate cu Regulamentul nr. 207/2009])
   (2018/C 022/16)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Salvador Benjumea Bravo de Laguna

      Intimat: Esteban Torras Ferrazzuolo

      Dispozitivul

   Articolele 16 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca [Uniunii Europene] trebuie interpretate în sensul că nu se opun aplicării în cazul unei mărci a Uniunii Europene a unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia o persoană prejudiciată prin înregistrarea unei mărci, solicitată cu încălcarea drepturilor acesteia sau cu încălcarea unei obligații legale ori contractuale, este îndreptățită să revendice proprietatea asupra mărcii respective, atât timp cât situația în cauză nu se regăsește printre cele care intră sub incidența articolului 18 din acest regulament.

      (1)  JO C 335, 12.9.2016.


title: Hotărârea Curții din 11 octombrie 2017 în cauza E-7/12 CHELTUIELI – Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere (Stabilirea cheltuielilor de judecată – Cheltuieli recuperabile – Dobânzi penalizatoare)

text:
               25.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/21

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 11 octombrie 2017
   în cauza E-7/12 CHELTUIELI
   Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere

      (Stabilirea cheltuielilor de judecată – Cheltuieli recuperabile – Dobânzi penalizatoare)

   (2018/C 27/09)
   În cauza E-7/12 CHELTUIELI, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere – CERERE de stabilire a cheltuielilor de judecată acordate de Curte în Hotărârea din 9 iulie 2013 în cauza E-7/12 Schenker North și alții/Autoritatea AELS de Supraveghere [2013], Raportul Curții de Justiție a AELS, p. 356, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Ása Ólafsdóttir (ad-hoc), judecători, a pronunțat, la 11 octombrie 2017, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Suma totală a cheltuielilor rămase pe care trebuie să o plătească Autoritatea AELS de Supraveghere solicitanților este fixată la 63 095 EUR.

               2.

               Această sumă este purtătoare de dobânzi penalizatoare începând de la data notificării prezentei hotărâri și până la data plății. Rata dobânzii aplicabile se calculează pe baza ratei dobânzii aplicate de Banca Centrală Europeană principalelor sale operațiuni de refinanțare în vigoare în prima zi calendaristică a lunii în care cade data scadenței, majorată cu 3,5 puncte procentuale.


               25.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/22

         Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Oslo tingrett la data de 25 septembrie 2017 în cauza Henrik Kristoffersen/Federația Norvegiană de Schi
   (Cauza E-8/17)
   (2018/C 27/10)
   Printr-o scrisoare din data de 25 septembrie 2017, Oslo tingrett (tribunalul districtual Oslo) i-a adresat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții de Justiție la 25 septembrie 2017, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Henrik Kristoffersen/Federația Norvegiană de Schi, cu privire la următoarele întrebări:

               1.

               Ce criterii juridice ar trebui subliniate în mod deosebit pentru a stabili dacă sistemul de control și consimțământ prealabile al unei federații naționale de sport privind contractele individuale de sponsorizare de acest tip, înainte ca drepturile asupra unor astfel de mărci să fie transferate de federație, se consideră ca fiind o restricție privind libertatea sportivului de a presta servicii în temeiul articolului 36 din Acordul privind SEE sau al Directivei 2006/123/CE (Directiva privind serviciile)?

                           (a)

                           În ce măsură se aplică analiza restricțiilor descrisă anterior în cauza C-51/96, printre altele, de Curtea de Justiție a Uniunii Europene pentru cadrul normativ care reglementează activitățile sportive? Articolul 16 din Directiva privind serviciile sau alte dispoziții ale acestei directive presupun modificări ale analizei restricțiilor?

               2.

               Ce criterii juridice ar trebui subliniate în mod deosebit pentru a stabili dacă refuzul categoric al unei federații naționale de sport de a aproba contractele individuale de sponsorizare pentru astfel de mărci ale sportivilor profesioniști din echipa națională, astfel încât drepturile asupra mărcilor respective rămân în cadrul federației, se consideră ca fiind o restricție privind libertatea sportivului de a presta servicii în temeiul articolului 36 din Acordul privind SEE sau al Directivei 2006/123/CE (Directiva privind serviciile)?

                           (a)

                           Ce influență va avea asupra evaluării faptul că federația națională de sport încheiase deja un contract valabil cu sponsorul principal al echipei naționale privind afișarea logoului mărcii în cauză pe căști și alte obiecte de acoperit capul? Se va lua aceasta în considerare pentru a se stabili dacă există o restricție sau dacă motivele refuzului sunt suficiente și obiective?

                     În situația în care se consideră că există o restricție;

               3.

               Reglementările comune (procedura de aprobare) ale federației naționale de sport privind posibilitatea sportivilor de a utiliza mărci în cadrul contractelor individuale constituie un regim de autorizare în sensul articolului 4 alineatul (6) din Directiva 2006/123/CE (Directiva privind serviciile)?

                           (a)

                           În acest caz, procedura de aprobare reglementată de capitolul III articolele 9 și 10 privind libertatea de stabilire pentru prestatorii de servicii – în cazul unui cetățean norvegian selectat în echipa națională care desfășoară o activitate financiară legată de participarea sa în echipa națională – face obiectul cadrului de reglementare al federației sportive naționale? Sau este respectiva procedură reglementată de articolul 16? În mod alternativ, care este criteriul juridic pentru o clasificare corectă?

               4.

               Pentru evaluarea legalității procedurii, fie în temeiul articolului 36 din Acordul privind SEE, fie în temeiul articolului 9, 10 sau 16 din Directiva privind serviciile, instanța națională trebuie să aibă în vedere dispozițiile reglementărilor și refuzul, în mod izolat, sau trebuie să ia, de asemenea, în considerare:

                           —

                           motivele federației de a păstra drepturile de marketing, luând în considerare inclusiv finanțarea echipelor naționale și alte scopuri în care sunt utilizate încasările?

                           —

                           posibilitățile generale ale sportivului de a desfășura activități financiare, inclusiv drepturile de a încheia contracte de sponsorizare cu producători de echipamente și de a încheia orice alte contracte de marketing?

                           —

                           dacă, în acest context, procedura de aprobare sau refuzul de a-și da aprobarea par să fie, în mod legitim, justificate și proporționale?

               5.

               Ce influență are asupra evaluării legalității faptul că aprobarea contractelor individuale privind aceste mărci este lăsată la libera apreciere a federației?

               6.

               Care sunt cerințele procedurale, dacă acestea există, pe care articolul 13 din Directiva 2006/123/CE sau articolul 36 din Acordul privind SEE le stipulează pentru procedurile și deciziile din cadrul procedurii de aprobare a federației naționale de sport în ceea ce privește contractele individuale de marketing (contracte de sponsorizare) privind mărcile comerciale și care sunt consecințele prevăzute de legislația SEE în cazul nerespectării oricăror astfel de cerințe procedurale?


title: Hotărârea Curții din 11 octombrie 2017 în cauza E-14/11 CHELTUIELI – Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere (Stabilirea cheltuielilor de judecată – Cheltuieli recuperabile – Dobânzi penalizatoare)

text:
               25.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/21

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 11 octombrie 2017
   în cauza E-14/11 CHELTUIELI
   Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere

      (Stabilirea cheltuielilor de judecată – Cheltuieli recuperabile – Dobânzi penalizatoare)

   (2018/C 27/08)
   În cauza E-14/11 CHELTUIELI, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS/Autoritatea AELS de Supraveghere – CERERE de stabilire a cheltuielilor de judecată acordate de Curte în Hotărârea din 21 decembrie 2012 în cauza E-14/11 Schenker North și alții/Autoritatea AELS de Supraveghere [2012], Raportul Curții de Justiție a AELS, p. 1178, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Ása Ólafsdóttir (ad-hoc), judecători, a pronunțat, la 11 octombrie 2017, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Suma totală a cheltuielilor rămase pe care trebuie să o plătească Autoritatea AELS de Supraveghere solicitanților este fixată la 95 944 EUR.

               2.

               Această sumă este purtătoare de dobânzi penalizatoare începând de la data notificării prezentei hotărâri și până la data plății. Rata dobânzii aplicabile se calculează pe baza ratei dobânzii aplicate de Banca Centrală Europeană principalelor sale operațiuni de refinanțare în vigoare în prima zi calendaristică a lunii în care cade data scadenței, majorată cu 3,5 puncte procentuale.


title: Cauza T-401/11 P RENV-RX: Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Missir Mamachi di Lusignano și alții/Comisia („Recurs — Funcţie publică — Funcționari — Asasinare a unui funcționar și a soției acestuia — Regula concordanței între cerere, reclamație și acțiunea în materie de despăgubiri — Obligație de a asigura securitatea personalului în serviciul Uniunii — Legătură de cauzalitate — Prejudiciu material — Răspundere in solidum — Luare în considerare a prestațiilor prevăzute de statut — Prejudiciu moral — Răspundere a unei instituții pentru prejudiciul moral al unui funcționar decedat — Răspundere a unei instituții pentru prejudiciul moral suferit de succesorii în drepturi ai unui funcționar decedat”)

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/19

         Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Missir Mamachi di Lusignano și alții/Comisia
   (Cauza T-401/11 P RENV-RX) (1)

   ((„Recurs - Funcţie publică - Funcționari - Asasinare a unui funcționar și a soției acestuia - Regula concordanței între cerere, reclamație și acțiunea în materie de despăgubiri - Obligație de a asigura securitatea personalului în serviciul Uniunii - Legătură de cauzalitate - Prejudiciu material - Răspundere in solidum - Luare în considerare a prestațiilor prevăzute de statut - Prejudiciu moral - Răspundere a unei instituții pentru prejudiciul moral al unui funcționar decedat - Răspundere a unei instituții pentru prejudiciul moral suferit de succesorii în drepturi ai unui funcționar decedat”))
   (2018/C 032/25)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurenți: Stefano Missir Mamachi di Lusignano (Shanghai, China) și alți 6 reclamanți ale căror nume figurează în anexa la hotărâre (reprezentanți: F. Di Gianni, G. Coppo și A. Scalini, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentant: G. Gattinara și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09, EU:F:2011:55), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09), în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene a admis cauza de inadmisibilitate invocată de Comisia Europeană împotriva cererii de reparare a prejudiciului moral suferit de domnul Carlo Missir Mamachi di Lusignano, de doamna Giustina Missir Mamachi di Lusignano, de domnul Filiberto Missir Mamachi di Lusignano și de domnul Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, ultimii doi fiind reprezentați de doamna Anne Sintobin.

               2)

               Anulează Hotărârea din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09), în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a admis cauza de inadmisibilitate invocată de Comisie împotriva cererii de reparare a prejudiciului moral suferit de domnul Livio Missir Mamachi di Lusignano.

               3)

               Anulează Hotărârea din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09), în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a limitat răspunderea Comisiei la nivelul a 40 % din prejudiciul material suferit de domnul Carlo Missir Mamachi di Lusignano, de doamna Giustina Missir Mamachi di Lusignano, de domnul Filiberto Missir Mamachi di Lusignano și de domnul Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, ultimii doi fiind reprezentați de doamna Sintobin.

               4)

               Respinge în rest recursul.

               5)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume de 3 milioane de euro, deducere efectuată din prestațiile statutare considerate ca făcând parte din această sumă plătite sau care urmează a fi plătite domnului Carlo Missir Mamachi di Lusignano, doamnei Giustina Missir Mamachi di Lusignano, domnului Filiberto Missir Mamachi di Lusignano și domnului Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, ultimii doi fiind reprezentați de doamna Sintobin, pentru prejudiciul material suferit de aceștia.

               6)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume de 100 000 de euro către domnul Carlo Missir Mamachi di Lusignano, pentru prejudiciul moral suferit de acesta.

               7)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume de 100 000 de euro către doamna Giustina Missir Mamachi di Lusignano, pentru prejudiciul moral suferit de aceasta.

               8)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume de 100 000 de euro către domnul Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, reprezentat de doamna Sintobin, pentru prejudiciul moral suferit de acesta.

               9)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume de 100 000 de euro către domnul Filiberto Missir Mamachi di Lusignano, reprezentat de doamna Sintobin, pentru prejudiciul moral suferit de acesta.

               10)

               Obligă Comisia in solidum la plata unei sume globale de 50 000 de euro către domnul Stefano Missir Mamachi di Lusignano și către ceilalți recurenți ale căror nume figurează în anexă, în calitatea lor de moștenitori ai domnului Livio Missir Mamachi di Lusignano, pentru prejudiciul moral suferit de acesta.

               11)

               Indemnizațiile menționate la punctele 6-10 de mai sus vor fi majorate cu dobânzi moratorii, de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la plata completă, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană pentru principalele sale operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale.

               12)

               Respinge în rest acțiunea.

               13)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs.

               14)

               Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii în primă instanță.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-747/17: Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2017 – UPF/Comisia

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/35

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2017 – UPF/Comisia
   (Cauza T-747/17)
   (2018/C 032/49)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Union des Ports de France – UPF (Paris, Franța) (reprezentanți: C. Vannini și E. Moraïtou, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii introduse împotriva Deciziei C(2017) 5176 final a Comisiei Europene din 27 iulie 2017 privind schema de ajutoare nr. SA.38398 (2016/C, ex 2015/E) pusă în aplicare de Franța (denumită în continuare „decizia atacată”), reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept de către Comisie cu privire la calificarea in totalitate a măsurii fiscale drept ajutor de stat, cu încălcarea criteriului referitor la caracterul economic al activității porturilor franceze. În această privință, reclamanta consideră că, concluzionând că scutirea fiscală în favoarea porturilor franceze constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, fără să precizeze că calificarea ca ajutor se limitează numai la activitățile economice ale porturilor, decizia Comisiei a fost afectată de o eroare de drept.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe eroarea de drept a Comisiei referitoare la aprecierea caracterului economic al activităților desfășurate de porturile franceze. Reclamanta apreciază că Comisia a comis de asemenea o eroare de drept în ceea ce privește analiza caracterului economic al activităților desfășurate de porturile franceze, sub două aspecte:

                           —

                           în primul rând, prin faptul că aceasta ar fi omis complet să trateze în decizia atacată anumite activități desfășurate de porturile franceze;

                           —

                           în al doilea rând, prin faptul că, în ceea ce privește mai multe alte activități ale porturilor franceze, aceasta s-ar fi limitat să reitereze principiile generale rezultate din jurisprudența CJUE în materie de finanțare publică a infrastructurilor portuare fără să concluzioneze asupra caracterului economic sau neeconomic al acestora, deși ar fi vorba de criteriul aplicării normelor în materie de ajutoare de stat.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe eroarea de drept și pe motivarea insuficientă privind condițiile referitoare la denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre, în măsura în care Comisia ar fi apreciat în mod greșit că scutirea fiscală în discuție era de natură să genereze denaturări ale concurenței și să aibă un efect asupra schimburilor dintre statele membre, în ceea ce privește porturile franceze în general și, în special, porturile insulare și porturile de peste mări. Potrivit reclamantei, decizia atacată este afectată de o motivare insuficientă în măsura în care Comisia ar fi prezumat, fără să își justifice poziția, că aceste condiții ar fi îndeplinite în speță.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe eroarea de drept în desfășurarea procedurii de control al ajutoarelor existente și pe încălcarea articolului 108 alineatele (1) și (2) din TFUE, coroborat cu principiul proporționalității, în măsura în care, pe de o parte, impunând autorităților franceze să prezinte dovada compatibilității cu piața internă a sistemului de scutire de la impozit a societăților în favoarea porturilor franceze, Comisia ar fi inversat sarcina probei și ar fi acționat ca și cum era sesizată cu o cerere de aprobare a unei scheme de ajutoare noi. Pe de altă parte, impunând autorităților franceze să elimine pur și simplu sistemul de scutire menționat fără dovedirea faptului că nicio modificare care putea fi adusă acestei măsuri nu ar fi de natură să determine compatibilitatea sa cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat, Comisia ar fi încălcat articolul 108 alineatele (1) și (2) din TFUE, articolul 2 din Regulamentul 2015/1589 și principiul proporționalității.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului bunei administrări, deoarece impunerea de către Comisie a eliminării sistemului de scutiri, deși aceasta ar lăsa să subziste scheme de ajutoare pentru porturi în alte state membre, nu ar permite asigurarea condițiilor de concurență echitabile între diferitele porturi europene, ci ar conduce, în mod contrar, la noi denaturări ale concurenței, cu încălcarea directă a rolului atribuit Comisiei de supraveghere a bunei funcționări a pieței interne. Aceasta din urmă ar fi încălcat astfel principiul imparțialității, care este corolarul necesar al principiului bunei administrări.


title: Cauza C-214/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Regatul Unit) – C. King/The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar (Trimitere preliminară — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Directiva 2003/88/CE — Organizarea timpului de lucru — Articolul 7 — Indemnizație pentru concediul anual neefectuat plătită la încetarea raportului de muncă — Reglementare națională care obligă un lucrător să efectueze concediul anual fără ca remunerația pentru acest concediu să fie stabilită)

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Regatul Unit) – C. King/The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar
   (Cauza C-214/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Directiva 2003/88/CE - Organizarea timpului de lucru - Articolul 7 - Indemnizație pentru concediul anual neefectuat plătită la încetarea raportului de muncă - Reglementare națională care obligă un lucrător să efectueze concediul anual fără ca remunerația pentru acest concediu să fie stabilită))
   (2018/C 032/02)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: C. King

      Pârâte: The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, precum și dreptul la o cale de atac efectivă, consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că, în ipoteza unui litigiu între un lucrător și angajatorul său cu privire la aspectul dacă lucrătorul are dreptul la un concediu anual plătit conform celui dintâi dintre aceste articole, se opun ca lucrătorul să fie nevoit mai întâi să efectueze concediul, înainte de a ști dacă are dreptul de a fi remunerat pentru acest concediu.

               2)

               Articolul 7 din Directiva 2003/88 trebuie interpretat în sensul că se opune unor dispoziții sau unor practici naționale potrivit cărora un lucrător este împiedicat să reporteze și, eventual, să cumuleze, până la momentul în care raportul său de muncă încetează, drepturi la concediul anual plătit neexercitate pentru mai multe perioade de referință consecutive, ca urmare a refuzului angajatorului de a remunera aceste concedii.

      (1)  JO C 222, 20.6.2016.


title: Cauza T-249/15: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2017 – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (QUILAPAYÚN) {„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative QUILAPAYÚN — Motiv relativ de refuz — Marcă de notorietate — Articolul 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Titularul mărcii”}

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/20

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2017 – JT/EUIPO – Carrasco Pirard (QUILAPAYÚN)
   (Cauza T-249/15) (1)

   ({„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative QUILAPAYÚN - Motiv relativ de refuz - Marcă de notorietate - Articolul 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Titularul mărcii”})
   (2018/C 032/26)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: JT (reprezentant: A. Mena Valenzuela, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: E. Zaera Cuadrado, agent)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Eduardo Carrasco Pirard (Santiago, Chile) și celelalte 7 părți din procedura în fața camerei de recurs a EUIPO ale căror nume figurează în anexă la hotărâre

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO du 13 martie 2015 (cauza R 354/2014-2), privind o procedură de opoziție între, pe de o parte, JT și, pe de altă parte, domnul Carrasco Pirard și celelalte părți din procedura în fața camerei de recurs a EUIPO ale căror nume figurează în anexă

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului de Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 13 martie 2015 (cauza R 354/2014-2).

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 337, 12.10.2015.


title: Cauza T-333/16: Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Colgate-Palmolive/EUIPO (360°) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 360° — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Caracter distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/28

         Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Colgate-Palmolive/EUIPO (360o)
   (Cauza T-333/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 360o - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Caracter distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul 2017/1001]”])
   (2018/C 032/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Colgate-Palmolive Co. (New York, New York, Statele Unite) (reprezentanți: M. Zintler și A. Stolz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Rajh, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 14 aprilie 2016 (cauza R 2287/2015-4) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ 360o ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Colgate-Palmolive Co. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 296, 16.8.2016.


title: Cauza T-771/15: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2017 – Hochmann Marketing/EUIPO – BitTorrent (bittorrent) {„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de decădere — Marca Uniunii Europene verbală bittorrent — Articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Neluarea în considerare a elementelor de probă prezentate în fața diviziei de anulare — Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001]”}

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/21

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2017 – Hochmann Marketing/EUIPO – BitTorrent (bittorrent)
   (Cauza T-771/15) (1)

   ({„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de decădere - Marca Uniunii Europene verbală bittorrent - Articolul 76 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 95 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Neluarea în considerare a elementelor de probă prezentate în fața diviziei de anulare - Articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001]”})
   (2018/C 032/27)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Hochmann Marketing GmbH, fostă Bittorrent Marketing GmbH (Neu-Isenburg, Germania) (reprezentanți: C. Hoppe, M. Terhaag și C. Schwarz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Folliard-Monguiral și M. Capostagno, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: BitTorrent, Inc. (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentanți: M. Kinkeldey, S. Clotten, S. Brandstätter și C. Schmitt, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 31 august 2015 (cauza R 2275/2013–5) privind o procedură de decădere între BitTorrent și Bittorrent Marketing.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Hochmann Marketing GmbH, fostă Bittorrent Marketing GmbH, la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza T-751/17: Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2017 – Commune de Fessenheim și alții/Comisia

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/36

         Acțiune introdusă la 17 noiembrie 2017 – Commune de Fessenheim și alții/Comisia
   (Cauza T-751/17)
   (2018/C 032/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Commune de Fessenheim (Fessenheim, Franța), Communauté de communes Pays Rhin-Brisach (Volgelsheim, Franța), Conseil départemental du Haut-Rhin (Colmar, Franța) și Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine (Strasbourg, Franța) (reprezentant: G. de Rubercy, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2017) 7119 FINAL a Secretariatului General al Comisiei Europene din data de 18 octombrie 2017 privind refuzul de a comunica decizia Direcției Generale Concurență a Comisiei Europene notificată autorităților franceze la data de 22 martie 2017, referitoare la protocolul privind despăgubirea EDF pentru închiderea centralei nucleare de la Fessenheim;

               —

               obligarea Comisiei Europene să comunice reclamanților scrisoarea menționată din 22 martie 2017 în termen de o săptămână de la data pronunțării hotărârii de către Tribunal;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) ultimul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76), pentru motivul că ar exista un interes public superior care să justifice divulgarea informațiilor în cauză.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene referitor la dreptul de acces la documente.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene referitor la dreptul la o cale de atac eficientă.


title: Cauza C-314/17: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – „Geocycle Bulgaria” EOOD/ Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite [Trimitere preliminară — Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) — Principiile neutralității fiscale și efectivității — Regimul taxării inverse — Refuzul dreptului de deducere a TVA-ului achitat în amonte al destinatarului facturii — Decizie a autorităților fiscale de stabilire a unei taxe în sarcina cumpărătorului unui bun]

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/10

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 23 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Varhoven administrativen sad – Bulgaria) – „Geocycle Bulgaria” EOOD/ Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-314/17) (1)

   ([Trimitere preliminară - Sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) - Principiile neutralității fiscale și efectivității - Regimul taxării inverse - Refuzul dreptului de deducere a TVA-ului achitat în amonte al destinatarului facturii - Decizie a autorităților fiscale de stabilire a unei taxe în sarcina cumpărătorului unui bun])
   (2018/C 032/14)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Geocycle Bulgaria” EOOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Dispozitivul

   Principiile neutralității fiscale și efectivității sistemului comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că se opun ca un stat membru să refuze destinatarului unei livrări dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitată în amonte atunci când, pentru una și aceeași livrare, taxa pe valoarea adăugată este percepută o primă dată de la furnizor, dat fiind că a menționat-o pe factura pe care a emis-o, apoi o a doua oară de la cumpărător, în cazurile în care legislația națională nu prevede posibilitatea rectificării taxei pe valoarea adăugată atunci când există o decizie de rectificare fiscală.

      (1)  JO C 256, 7.8.2017.


title: Cauza T-61/16: Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Coca-Cola/EUIPO – Mitico (Master) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Master — Marcă a Uniunii Europene figurativă anterioară Coca Cola și marca națională figurativă anterioară C — Motiv relativ de refuz — Profit necuvenit obținut din renumele mărcilor anterioare — Elemente de probă privind utilizarea comercială, în afara Uniunii, a unui semn care cuprinde marca solicitată — Deducții logice — Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare — Articolul 8 alineatul (5) și articolul 65 alineatul (6) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 8 alineatul (5) și articolul 72 alineatul (6) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/22

         Hotărârea Tribunalului din 7 decembrie 2017 – Coca-Cola/EUIPO – Mitico (Master)
   (Cauza T-61/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Master - Marcă a Uniunii Europene figurativă anterioară Coca Cola și marca națională figurativă anterioară C - Motiv relativ de refuz - Profit necuvenit obținut din renumele mărcilor anterioare - Elemente de probă privind utilizarea comercială, în afara Uniunii, a unui semn care cuprinde marca solicitată - Deducții logice - Decizie adoptată în urma anulării de către Tribunal a unei decizii anterioare - Articolul 8 alineatul (5) și articolul 65 alineatul (6) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenite articolul 8 alineatul (5) și articolul 72 alineatul (6) litera (c) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
   (2018/C 032/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Coca-Cola Company (Atlanta, Georgia, Statele Unite) (reprezentanți: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, D. Stone și A. Dykes, solicitors)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului: Modern Industrial & Trading Investment Co. Ltd (Mitico) (Damasc, Siria) (reprezentant: A.-E. Malami, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 2 decembrie 2015 (cauza R 1251/2015-4), privind o procedură de opoziție între The Coca-Cola Company și Mitico.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia Camerei a patra de recurs a Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 2 decembrie 2015 (cauza R 1251/2015-4).

               2)

               EUIPO suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de The Coca Cola Company, inclusiv în fața camerei de recurs a EUIPO.

               3)

               Modern Industrial & Trading Investment Co. Ltd (Mitico) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 111, 29.3.2016.


title: Cauza C-265/16: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale ordinario di Torino – Italia) – VCAST Limited/R.T.I. SpA (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Articolul 5 alineatul (2) litera (b) — Excepția privind copia privată — Articolul 3 alineatul (1) — Comunicare publică — Modalitate tehnică specifică — Furnizarea unui serviciu de înregistrare video de tip cloud („cloud computing”) de copii ale unor opere protejate prin dreptul de autor, fără acordul autorului în cauză — Intervenție activă a prestatorului serviciului în cadrul înregistrării menționate)

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 29 noiembrie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale ordinario di Torino – Italia) – VCAST Limited/R.T.I. SpA
   (Cauza C-265/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 5 alineatul (2) litera (b) - Excepția privind copia privată - Articolul 3 alineatul (1) - Comunicare publică - Modalitate tehnică specifică - Furnizarea unui serviciu de înregistrare video de tip cloud („cloud computing”) de copii ale unor opere protejate prin dreptul de autor, fără acordul autorului în cauză - Intervenție activă a prestatorului serviciului în cadrul înregistrării menționate))
   (2018/C 032/03)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale ordinario di Torino

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: VCAST Limited

      Pârâtă: R.T.I. SpA

      Dispozitivul

   Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională, în special articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune unei legislații naționale care permite unei întreprinderi comerciale să furnizeze unor particulari un serviciu de înregistrare la distanță de tip cloud de copii private ale unor opere protejate de dreptul de autor, prin intermediul unui sistem informatic, intervenind activ în cadrul înregistrării acestor copii, fără autorizarea titularului de drepturi.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza T-120/16: Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2017 – Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington) („Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă Burlington — Mărcile naționale verbale anterioare BURLINGTON și BURLINGTON ARCADE — Mărcile Uniunii Europene și naționale figurative anterioare BURLINGTON ARCADE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] — Utilizare în comerț a unui semn a cărui aplicabilitate depășește domeniul local — Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001] — Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”)

text:
               29.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/23

         Hotărârea Tribunalului din 6 decembrie 2017 – Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (Burlington)
   (Cauza T-120/16) (1)

   ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă Burlington - Mărcile naționale verbale anterioare BURLINGTON și BURLINGTON ARCADE - Mărcile Uniunii Europene și naționale figurative anterioare BURLINGTON ARCADE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Utilizare în comerț a unui semn a cărui aplicabilitate depășește domeniul local - Articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul 2017/1001] - Profit necuvenit obținut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”))
   (2018/C 032/30)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tulliallan Burlington Ltd (Saint-Hélier, Jersey) (reprezentant: A. Norris, barrister)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: M. Fischer, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Burlington Fashion GmbH (Schmallenberg, Germania) (reprezentant: A. Parr, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 11 ianuarie 2016 (cauza R 94/2014–4) privind o procedură de opoziție între Tulliallan Burlington și Burlington Fashion

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Tulliallan Burlington Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 175, 17.5.2016.