title: Cauza T-590/10: Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2012 — Thesing și Bloomberg Finance/BCE ( „Acces la documente — Decizia 2004/258/CE — Documente referitoare la datoria publică și la deficitul public ale unui stat membru — Refuz de acces — Excepție în ceea ce privește politica economică a Uniunii sau a unui stat membru — Refuz parțial de acces” )

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/41

         Hotărârea Tribunalului din 29 noiembrie 2012 — Thesing și Bloomberg Finance/BCE
   (Cauza T-590/10) (1)

   (Acces la documente - Decizia 2004/258/CE - Documente referitoare la datoria publică și la deficitul public ale unui stat membru - Refuz de acces - Excepție în ceea ce privește politica economică a Uniunii sau a unui stat membru - Refuz parțial de acces)
   2013/C 26/78
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Gabi Thesing (Londra, Regatul Unit) și Bloomberg Finance LP (Wilmington, Delaware, Statele Unite) (reprezentanți: M. Stephens, R. Lands, solicitors, și T. Pitt-Payne, QC)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: inițial A. Sáinz de Vieuña Barroso, M. López Torres și S. Lambrinoc, ulterior M. López Torres și S. Lambrinoc, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei comitetului executiv al BCE, comunicată doamnei Thesing prin scrisoarea președintelui BCE din 21 octombrie 2010, de respingere a unei cereri formulate de doamna Thesing pentru a obține accesul la două documente referitoare la deficitul public și la datoria publică ale Republicii Elene

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Doamna Gabi Thesing și Bloomberg Finance LP suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Banca Centrală Europeană (BCE).

      (1)  JO C 72, 5.3.2011.


title: Cauzele conexate T-313/08-T-318/08 și T-320/08-T-328/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 noiembrie 2009 — Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore și alții/Comisia [ Acțiune în anulare — Regulamentul (CE) nr. 530/2008 — Redresarea stocurilor de ton roșu — Stabilirea nivelurilor permise ale capturilor pentru anul 2008 — Act cu aplicabilitate generală — Lipsa afectării individuale — Inadmisibilitate ]

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/53

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 30 noiembrie 2009 — Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-313/08-T-318/08 și T-320/08-T-328/08) (1)

   („Acțiune în anulare - Regulamentul (CE) nr. 530/2008 - Redresarea stocurilor de ton roșu - Stabilirea nivelurilor permise ale capturilor pentru anul 2008 - Act cu aplicabilitate generală - Lipsa afectării individuale - Inadmisibilitate”)
   2010/C 24/94
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamanți: Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore Snc (Catania, Italia) și ceilalți șaisprezece reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentanți: A. Maiorana, A. De Matteis și A. De Francesco, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Banks și D. Nardi, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Regulamentului (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008 de stabilire a unor măsuri de urgență în ceea ce privește navele de pescuit cu plase-pungă care pescuiesc ton roșu în Oceanul Atlantic, la est de meridianul de 45° longitudine vestică, și în Marea Mediterană (JO L 155, p. 9)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile ca inadmisibile.

               2.

               Reclamanții, Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore Snc și ceilalți șaisprezece reclamanți ale căror nume figurează în anexă, suportă propriile cheltuieli de judecată precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-477/09: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICO CENTER — Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/25

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICO CENTER)
   (Cauza T-477/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICO CENTER - Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 232/44
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ATB Norte, SL (Burgos, Spania) (reprezentanți: inițial P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver și G. Marín Raigal, ulterior F. Brandolini Kujman, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și G. Mannucci, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Italia) (reprezentanți: G. Ghidini, M. Mergati șiC. Signorini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 24 septembrie 2009 (cauza R 1008/2008-4) privind o procedură de opoziție între ATB Norte, SL și Bricocenter Italia Srl

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 24 septembrie 2009 (cauza R 1008/2008-4) în măsura în care prin aceasta s-a admis calea de atac formulată de Bricocenter Italia Srl în fața camerei de recurs privind serviciile de „publicitate”, de „conducerea afacerilor” și de „administrarea afacerilor”, vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia și OAPI suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cursul procedurii în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-623/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 noiembrie 2013 — Ministre de l'Économie et des Finances/Gérard de Ruyter

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 28 noiembrie 2013 — Ministre de l'Économie et des Finances/Gérard de Ruyter
   (Cauza C-623/13)
   2014/C 31/08
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ministre de l'Économie et des Finances

      Pârât: Gérard de Ruyter

      Întrebarea preliminară

   Contribuțiile fiscale asupra veniturilor din proprietăți precum contribuția socială asupra veniturilor in proprietăți, contribuția pentru rambursarea datoriei sociale aferentă acelorași venituri, contribuția socială obligatorie de 2 % și contribuția suplimentară la această contribuție obligatorie au, pentru simplul fapt că participă la finanțarea sistemelor franceze obligatorii de securitate socială, o legătură directă și relevantă cu anumite ramuri ale securității sociale enumerate la articolul 4 din Regulamentul [(CEE) nr. 1408/71 al Consiliului] din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității (1) și intră astfel în domeniul de aplicare al acestui regulament?

      (1)  JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26.


title: Cauza F-1/08: Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2008 — Bart Nijs/Curtea de Conturi a Comunităților Europene

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/68

         Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2008 — Bart Nijs/Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   (Cauza F-1/08)
   (2008/C 64/111)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Bart Nijs (Bereldange, Luxemburg) (reprezentant: F. Rollinger, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei Comitetului de apel de a nu promova reclamantul în gradul A*11 în cadrul exercițiului de promovare 2005 și, pe de altă parte, o cerere de daune interese.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea raportului de evaluare a reclamantului pentru anul 2005/2006, inclusiv a deciziei nr. 01/2007 a Comitetului de apel de a menține acest raport, primită de reclamant la 2 martie 2007;

               —

               anularea deciziilor conexe și subsecvente, în special aceea de a nu îl promova pe reclamant în gradul AD 11 în anul 2007;

               —

               anularea deciziei reuniunii restrânse a Curții de Conturi din 8 martie 2007 de reînnoire a mandatului domnului Michel Hervé de la 1 iulie 2007 pentru o perioadă de 6 ani;

               —

               obligarea Curții de Conturi la plata unor despăgubiri în valoare de 10 000 EUR pentru prejudiciului moral suferit precum și despăgubiri pentru prejudiciul material reprezentat de diferența dintre salariile primite de către reclamant începând cu data intrării în vigoare a ultimelor decizii de promovare, anunțată la 3 aprilie 2007 și cele la care ar fi avut dreptul reclamantul în cazul promovării acestuia la data la care au intrat în vigoare aceste decizii.

               —

               obligarea Curții de Conturi a Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-79/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — SHS Polar Sistemas Informáticos/OAPI — Polaris Software Lab (POLARIS) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare POLARIS — Marcă verbală comunitară anterioară POLAR — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/23

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — SHS Polar Sistemas Informáticos/OAPI — Polaris Software Lab (POLARIS)
   (Cauza T-79/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare POLARIS - Marcă verbală comunitară anterioară POLAR - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 197/39)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: SHS Polar Sistemas Informáticos, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: C. Hernández Hernández, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Polaris Software Lab Ltd (Chennai, India)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 ianuarie 2007 (cauza R 658/2006-2) privind o procedură de opoziție dintre SHS Polar Sistemas Informáticos, SL și Polaris Software Lab Ltd.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă SHS Polar Sistemas Informáticos, SL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 95, 28.4.2007.


title: Cauza C-371/05: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 92/50/CEE — Articolul 11 și articolul 15 alineatul (2) — Contracte de achiziții publice de servicii — Atribuirea serviciilor informatice ale Comune di Mantova (Italia) — Atribuire directă fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/3

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-371/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 92/50/CEE - Articolul 11 și articolul 15 alineatul (2) - Contracte de achiziții publice de servicii - Atribuirea serviciilor informatice ale Comune di Mantova (Italia) - Atribuire directă fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare)
   (2008/C 223/03)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: X. Lewis, C. Zadra, L. Visaggio și C. Cattabriga, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: I.M. Braguglia, agent și G. Fiengo, avvocato dello Stato)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 11 și a articolului 15 alineatul (2) din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50) — Atribuirea serviciilor informatice ale Comune di Mantova — Atribuire directă fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 10, 14.1.2006.


title: Cauza T-391/15: Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – Aldi/OAPI – Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (ALDIANO)

text:
               14.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 302/66

         Acțiune introdusă la 17 iulie 2015 – Aldi/OAPI – Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (ALDIANO)
   (Cauza T-391/15)
   (2015/C 302/82)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Germania) (reprezentant: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen şi N. Bertram, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (Tollo, Italia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul:cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „ALDIANO” – cererea de înregistrare nr. 10 942 274

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 13/05/2015 în cauza R 1612/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea art. 42 alin. (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-465/11 RENV: Ordonanța Tribunalului din 25 iulie 2016 – Moravia Gas Storage/Comisia

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/29

         Ordonanța Tribunalului din 25 iulie 2016 – Moravia Gas Storage/Comisia
   (Cauza T-465/11 RENV) (1)

   (2016/C 383/38)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 305, 15.10.2011.


title: Cauza T-2/15: Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2015 – Ipatau/Consiliul

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/52

         Acțiune introdusă la 2 ianuarie 2015 – Ipatau/Consiliul
   (Cauza T-2/15)
   (2015/C 065/71)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Vadzim Ipatau (Minsk, Belarus) (reprezentant: M. Michalauskas, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2014/750/PESC a Consiliului din 30 octombrie 2014 de modificare a Deciziei 2012/642/PESC a Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Belarus, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1159/2014 al Consiliului din 30 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus, în măsura în care îl vizează pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-693/13, Mikhalchanka/Consiliul (1).

      (1)  JO 2014, C 93, p. 25.


title: Cauza C-59/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 15 februarie 2008 — Copad SA/1. Christian Dior couture SA, 2. Domnul Vincent Gladel, în calitate de administrator judiciar al Société industrielle de lingerie (SIL), 3. Société industrielle de lingerie (SIL)

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour de cassation (Franța) la 15 februarie 2008 — Copad SA/1. Christian Dior couture SA, 2. Domnul Vincent Gladel, în calitate de administrator judiciar al Société industrielle de lingerie (SIL), 3. Société industrielle de lingerie (SIL)
   (Cauza C-59/08)
   (2008/C 92/37)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation (Franța)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Copad SA

      Pârâți: 1. Christian Dior couture SA, 2. Domnul Vincent Gladel, în calitate de administrator judiciar al Société industrielle de lingerie (SIL), 3. Société industrielle de lingerie (SIL)
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 8 alineatul (2) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (1) trebuie interpretat în sensul că titularul mărcii poate invoca drepturile conferite de această marcă față de un licențiat care încalcă o clauză din contractul de licență ce interzice, pentru motive ținând de prestigiul mărcii, vânzarea către persoane care fac comerț cu solduri?

               2)

               Articolul 7 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul introducerea pe piața spațiului economic european a unor produse sub o marcă, de către licențiat, cu încălcarea unei clauze din contractul de licență care interzice, pentru motive ținând de prestigiul mărcii, vânzarea către persoane care fac comerț cu solduri, are loc fără consimțământul titularului mărcii?

               3)

               În cazul în care răspunsul este negativ, titularul poate invoca o astfel de clauză pentru a se opune unei noi comercializări a produselor, întemeindu-se pe articolul 7 alineatul (2) din același text de lege?

      (1)  JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92.


title: Cauza F-98/08: Acțiune introdusă la 11 decembrie 2008 — Nijs/Curtea de Conturi

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/76

         Acțiune introdusă la 11 decembrie 2008 — Nijs/Curtea de Conturi
   (Cauza F-98/08)
   (2009/C 44/137)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Bart Nijs (Aalst, Belgia) (reprezentant: F. Rollinger, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei de a nu promova reclamantul în 2008 și, pe de altă parte, obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material și moral suferit de reclamant.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei de a nu promova reclamantul în 2008, anunțată prin Comunicarea către personal 32/2008 din 5 mai 2008, precum și a actelor pregătitoare ale acestei decizii, în special Deciziile din 19 și din 29 februarie 2008 ce fac obiectul Comunicărilor către personal 10-2008 și 17-2008 prin care se stabilește lista persoanelor promovabile la 1 ianuarie 2008, în ceea ce îl privește pe reclamant;

               —

               constatarea expresă a nulității deciziilor ulterioare și a actelor pregătitoare menționate anterior;

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului material în limita pierderilor din venit suferite de reclamant în raport cu remunerațiile cele mai ridicate de care ar fi putut beneficia dacă perioada interimară menționată anterior nu i-ar fi obstrucționat cariera, precum și prejudiciul moral suplimentar despăgubirilor similare solicitate în alte litigii, în valoare de 10 000 de euro;

               —

               obligarea Curții de Conturi a Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-443/07 P: Recurs introdus la 28 septembrie 2007 de Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra extinsă) pronunțate la 11 iulie 2007 în cauza T-58/05, Centeno Mediavilla și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/20

         Recurs introdus la 28 septembrie 2007 de Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra extinsă) pronunțate la 11 iulie 2007 în cauza T-58/05, Centeno Mediavilla și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-443/07 P)
   (2008/C 22/39)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurenți: Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis (reprezentanți: G. Vandersanden și L. Levi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile recurenților

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 11 iulie 2007, din cauza T-58/05;

               —

               în consecință, admiterea concluziilor recurenților, formulate în primă instanță, și, ca urmare:

                           —

                           anularea încadrării în grad a recurenților din deciziile privind recrutarea acestora în măsura în care această încadrare este întemeiată pe articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la noul statut;

                           —

                           reconstituirea carierei recurenților (cu luarea în considerare a experienței acestora în gradul astfel rectificat, a drepturilor lor la avansare și a drepturilor lor de pensie) începând de la gradul în care ar fi trebuit numiți în temeiul anunțului de concurs în urma căruia au fost înscriși pe lista de rezervă pentru recrutări ulterioare, fie în gradul care apărea în acest anunț de concurs, fie corespunzător echivalentului acestuia potrivit încadrării din noul statut (și cu treapta corespunzătoare, în conformitate cu normele aplicabile anterior datei de 1 mai 2004), pornindu-se de la decizia privind numirea în funcție a acestora;

                           —

                           acordarea către recurenți a unor dobânzi de întârziere, în temeiul ratei stabilite de Banca Centrală Europeană, aplicate asupra tuturor sumelor reprezentând diferența dintre salariul corespunzător încadrării lor care apare în decizia de recrutare și cel corespunzător încadrării la care ar fi avut dreptul, până la data la care va interveni decizia privind încadrarea corectă în grad a acestora;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată din prima instanță și din recurs.

         Motivele și principalele argumente
   După ce au arătat cu titlu introductiv că Tribunalul, în hotărârea atacată, a tratat recurenții în mod global, fără a lua în considerare situația particulară a fiecăruia, și că s-a întemeiat pe afirmația contestată de recurenți, potrivit căreia legalitatea încadrării acestora în grad nu poate fi apreciată decât cu începere de la data numirii lor, recurenții invocă două motive în susținerea recursului formulat.
   Prin primul motiv formulat, recurenții reproșează Tribunalului că a concluzionat în mod incorect în sensul legalității articolului 12 alineatul (3) din anexa XIII la Statutul funcționarilor. În această privință, recurenții invocă, în primul rând, încălcarea de către Tribunal a articolului 10 din vechiul statut în măsura în care acesta ar fi asimilat substituirea gradelor, efectuată în speță, unei adaptări „individuale” a dispozițiilor tranzitorii în sensul noii structuri a carierei, care justifica lipsa unei noi consultări a Comitetului pentru statutul funcționarilor, chiar dacă efectele, în special cele financiare, ale acestei substituiri a gradelor asupra situației persoanelor vizate ar fi considerabile și justificau în mare măsură consultarea respectivului comitet.
   În susținerea aceluiași motiv, recurenții invocă, în al doilea rând, o încălcare a principiului drepturilor dobândite. Contrar celor decise de Tribunal, aspectul pertinent, în speță, nu era existența unui drept dobândit la numire, ci a unui drept dobândit la încadrare, în caz de numire. Or, cu toate că nu s-a contestat faptul că un anunț de concurs și înscrierea pe o listă de aptitudini nu dau naștere dreptului la recrutare, anunțul și înscrierea respective ar crea totuși un drept al participanților la concurs și, a fortiori, al celor care sunt înscriși pe lista de laureați, de a fi tratați în conformitate cu anunțul de concurs. Acest drept ar constitui dreptul corelativ al obligației AIPN de a respecta cadrul pe care și l-a stabilit prin anunțul de concurs și care corespunde cerințelor posturilor care urmează să fie ocupate și interesului serviciului.
   Recurenții arată, în al treilea rând, că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament prin realizarea unei distincții între candidații care au reușit la concursuri numiți anterior datei de 1 mai 2004 și cei care au fost numiți ulterior acestei date deoarece, oricare ar fi situația, caracterul ipotetic al numirii candidaților care au reușit la un concurs nu ar aduce atingere dreptului acestora de a se întemeia, cu ocazia unei recrutări efective, pe criteriile de încadrare stabilite prin anunțul de concurs și aplicabile, prin urmare, recrutării tuturor candidaților care au reușit la acel concurs. În plus, Tribunalul nu ar fi procedat în niciun mod la analiza justificării eventuale a diferenței de tratament realizate între cele două categorii de funcționari în cauză.
   Recurenții invocă, în al patrulea rând, o încălcare a principiului încrederii legitime, precum și o denaturare de către Tribunal a elementelor de probă. Dosarul prezentat acestei instanțe ar conține într-adevăr elemente foarte numeroase de natură a acredita teza potrivit căreia recurenții au primit în mod efectiv asigurări precise cu privire la recrutarea acestora la gradul menționat în avizul de concurs.
   În al cincilea și în al șaselea rând, recurenții reproșează în cele din urmă Tribunalului nerespectarea sferei de aplicare a articolelor 5, 7 și 31 din Statutul funcționarilor, și, în această privință, neîndeplinirea totodată a obligației de motivare, impusă judecătorului comunitar.
   Prin al doilea motiv formulat, recurenții contestă în plus hotărârea atacată în măsura în care a respins acțiunile formulate împotriva deciziilor privind numirea în funcție a acestora, pentru motivul că, chiar dacă pârâta nu și-a îndeplinit obligația de informare prealabilă, această lipsă nu ar fi de natură să determine, prin ea însăși, nelegalitatea deciziilor atacate. În această privință, recurenții invocă încălcarea în același timp a principiilor bunei administrări, solicitudinii, transparenței, încrederii legitime, bunei-credințe, egalității de tratament și echivalenței între post și grad.


title: Cauza T-482/07: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Nynäs Petroleum și Nynas Petróleo/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a bitumului de penetrație — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor — Dovada participării la încălcare — Calculul cuantumului amenzii” )

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/13

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Nynäs Petroleum și Nynas Petróleo/Comisia
   (Cauza T-482/07) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a bitumului de penetrație - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Acorduri anuale de împărțire a pieței și de coordonare a prețurilor - Dovada participării la încălcare - Calculul cuantumului amenzii)
   2013/C 336/26
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Nynäs Petroleum AB (Stockholm, Suedia) și Nynas Petróleo, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: D. Beard, QC și M. Dean, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial X. Lewis și F. Castillo de la Torre, ulterior F. Castillo de la Torre și J. Bourke și, în final, F. Castillo de la Torre și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Obiectul

   Cerere, cu titlu principal, de anulare în parte a Deciziei C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] [Cazul COMP/38.710 — Bitum (Spania)], sau, cu titlu subsidiar, de reducere a cuantumului amenzii aplicate reclamantelor

      Dispozitivul

               1.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Nynäs Petroleum, SA la articolul 2 din Decizia C(2007) 4441 final a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] [Cazul COMP/38.710 — Bitum (Spania)] la 10 406 000 de euro și stabilește cuantumul amenzii aplicate Nynäs Petroleum, AB la articolul 2 din decizia menționată la 10 164 000 de euro.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza T-80/09 P: Recurs introdus la 23 februarie 2009 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii pronunțate la 9 decembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-52/05, Q/Comisia

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/28

         Recurs introdus la 23 februarie 2009 de Comisia Comunităților Europene împotriva Hotărârii pronunțate la 9 decembrie 2008 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-52/05, Q/Comisia
   (Cauza T-80/09 P)
   2009/C 102/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și B. Eggers, agenți)

      Cealaltă parte în proces: Q (Bruxelles, Belgia)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 9 decembrie 2008 în cauza F-52/05 în măsura în care admite al doilea motiv întemeiat pe nelegalitatea respingerii implicite a unei măsuri de distanțare, precum și concluziile în despăgubiri referitoare la măsura de distanțare și nerespectarea obligației de solicitudine;

               —

               respingerea acțiunii introduse de Q la Tribunalul Funcției Publice în cauza F-52/05 în măsura în care a fost admisă de acest tribunal;

               —

               pronunțarea în conformitate cu legislația în vigoare asupra cheltuielilor de judecată aferente procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice, precum și recursului;

               —

               în subsidiar:

                           —

                           anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 9 decembrie 2008 în cauza F-52/05;

                           —

                           retrimiterea cauzei la Tribunalul Funcției Publice pentru rejudecare;

                           —

                           soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, Comisia solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) din 9 decembrie 2008, pronunțată în cauza Q/Comisia, F-52/05, prin care TFP a anulat decizia Comisiei de respingere a cererii de asistență introdusă de Q cu privire la o pretinsă hărțuire morală, în măsura în care nu au fost luate măsuri provizorii de distanțare și a obligat Comisia la plata către Q a sumei de 18 000 EUR cu titlu de daune interese.
   În susținerea recursului, Comisia invocă două motive întemeiate pe:

               —

               o eroare de drept, atunci când a statuat că o „anumită încălcare a obligației de solicitudine” constituia un comportament nelegal care angaja răspunderea extracontractuală a Comisiei, în măsura în care (i) încălcarea obligației de solicitudine nu ar fi suficient de gravă pentru a angaja răspunderea extracontractuală a Comunității și (ii) TFP ar fi apreciat că a existat încălcarea acestei obligații de solicitudine deși nu a existat o hărțuire morală în sensul articolului 12a din Statutul funcționarilor Comunităților Europene;

               —

               o eroare de drept, atunci când a statuat că refuzul implicit al unei măsuri de distanțare angajează răspunderea delictuală a Comisiei, în măsura în care TFP ar fi omis să verifice existența unei încălcări suficient de grave a unei norme de drept având ca obiect acordarea unor drepturi particularilor.


title: Cauza T-29/11: Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2011 — Technische Universität Dresden/Comisia

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/23

         Acțiune introdusă la 14 ianuarie 2011 — Technische Universität Dresden/Comisia
   (Cauza T-29/11)
   2011/C 80/46
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Technische Universität Dresden (Dresda, Germania) (reprezentant: G. Brüggen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei din 4 noiembrie 2010, avizul de debit nr. 3241011712, privind restituirea unei sume în valoare de 55 377,62 euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamata arată următoarele:

               1.

               Încălcarea dreptului comunitar prin aprecierea eronată și prin lipsa aprecierii situației de fapt
               Reclamanta invocă aprecierea eronată, respectiv lipsa aprecierii situației de fapt cu privire la caracterul subvenționabil al anumitor costuri de personal, precum și al unor cheltuieli de ședere și de călătorie. Aceasta invocă de asemenea aprecierea eronată sau lipsa aprecierii situației de fapt în legătură cu diverse prestări de servicii.

               2.

               Încălcarea dreptului comunitar printr-o gravă eroare de motivare
               În acest context, reclamanta invocă lipsa motivării avizului de debit, motivarea eronată a recunoașterii și a respingerii recunoașterii cheltuielilor de ședere și de călătorie, precum și lipsa motivării cu privire la mărirea sumei care nu poate fi subvenționată referitoare la rubrica „diverse prestări de servicii”.


title: Cauza C-448/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 19 august 2015 – Belgische Staat/Comm. V.A. Wereldhave Belgium şi alţii

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hof van beroep te Brussel (Belgia) la 19 august 2015 – Belgische Staat/Comm. V.A. Wereldhave Belgium şi alţii
   (Cauza C-448/15)
   (2015/C 363/29)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Belgische Staat

      Intimate: Comm. V.A. Wereldhave Belgium, NV Wereldhave International, NV Wereldhave

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 90/435/CEE (1) a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre trebuie interpretată în sensul că se opune unei dispoziții de drept național care nu renunță la impozitul belgian pe venituri din bunuri mobile în cazul repartizării unor dividende de o filială belgiană către societatea-mamă stabilită în Țările de Jos, care îndeplinește cerința privind cota minimă de participare și deținerea acestei participații, întrucât societatea-mamă olandeză este un organism de plasament colectiv cu caracter fiscal care trebuie să repartizeze întregul profit către acționarii săi și, cu această condiție, poate beneficia de cota zero de impozitare a profitului?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: articolul 49 (ex-articolul 43) și articolul 63 (ex-articolul 56) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (în varianta în vigoare de la modificarea și renumerotarea acestuia prin Tratatul de la Lisabona) trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții de drept național care nu renunță la impozitul belgian pe venituri din bunuri mobile, în cazul repartizării unor dividende de o filială belgiană către societatea-mamă stabilită în Țările de Jos, care îndeplinește cerința privind cota minimă de participare și deținerea acestei participații, întrucât societatea-mamă olandeză este un organism de plasament colectiv cu caracter fiscal care trebuie să repartizeze întregul profit către acționarii săi și, cu această condiție, poate beneficia de cota zero de impozitare a profitului?

      (1)  JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97.


title: Cauza T-541/13: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2013 — Abertis Telecom și Retevisión I/Comisia

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/22

         Acțiune introdusă la 9 octombrie 2013 — Abertis Telecom și Retevisión I/Comisia
   (Cauza T-541/13)
   2013/C 352/41
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Abertis Telecom, SA (Barcelona, Spania) și Retevisión I, SA (Barcelona) (reprezentanți: L. Cases Pallarés, J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan și M. Reverter Baquer, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și în special a articolului 1 din decizie, în măsura în care constată existența unui ajutor de stat incompatibil cu piața internă;

               —

               prin urmare, anularea ordinelor de recuperare prevăzute la articolele 3 și 4 din decizie;

               —

               să dispună printr-o măsură de organizare a procedurii prezentarea de către Comisie a situației cheltuielilor depuse de ASTRA, și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurilor.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia atacată în prezenta cauză este aceeași cu cea din cauza T-462/13 Comunidad Autónoma del País Vasco și Itelazpi/Comisia.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă aceleași motive cu cele invocate în cauza sus-menționată.


title: Cauza T-525/14: Acțiune introdusă la 13 iulie 2014 – Compagnie générale des établissements Michelin/OAPI – Continental Reifen Deutschland (XKING)

text:
               8.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/51

         Acțiune introdusă la 13 iulie 2014 – Compagnie générale des établissements Michelin/OAPI – Continental Reifen Deutschland (XKING)
   (Cauza T-525/14)
   2014/C 303/60
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Compagnie générale des établissements Michelin (Clermont-Ferrand, Franța) (reprezentant: L. Carlini, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedură care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Continental Reifen Deutschland GmbH (Hanovra, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 mai 2014 în cauza R 1522/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți din procedură, în cazul în care intervine, la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedură care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca figurativă ce conține elementele verbale „XKING” pentru produse din clasa 12 – cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 0 6 44  821

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: solicitantul

      Marca sau semnul invocat: mărcile comunitare nr. 5 2 93  782 și nr. 5 5 60  396, mărci naționale și înregistrări internaționale

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în întregime

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-506/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2015 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE/Comisia Europeană (Recurs — Contract prin care se acordă o contribuție financiară comunitară în favoarea unui proiect în domeniul colaborării medicale — Decizie a Comisiei de a iniția recuperarea unei părți din avansurile plătite — Acțiune în anulare — Inadmisibilitate)

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 septembrie 2015 – Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE/Comisia Europeană
   (Cauza C-506/13 P) (1)

   ((Recurs - Contract prin care se acordă o contribuție financiară comunitară în favoarea unui proiect în domeniul colaborării medicale - Decizie a Comisiei de a iniția recuperarea unei părți din avansurile plătite - Acțiune în anulare - Inadmisibilitate))
   (2015/C 363/03)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (reprezentant: E. Tzannini, dikigoros)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Lejeune, agent, E. Petritsi, dikigoros)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza C-198/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 4 iunie 2009 — IFB Stroder Srl/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italia) la 4 iunie 2009 — IFB Stroder Srl/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)
   (Cauza C-198/09)
   2009/C 233/02
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: IFB Stroder Srl

      Pârâtă: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

      Întrebările preliminare

               1.

               După prevederile articolelor 2 și 3 [din Directiva 89/105/CEE], care reglementează raporturile dintre autoritățile publice ale unui stat membru și întreprinderile farmaceutice — în sensul că stabilirea prețului unui medicament sau creșterea acestuia se efectuează conform indicațiilor furnizate de către autoritățile menționate, dar în măsura în care autoritatea responsabilă le acceptă, deci în baza unui dialog între întreprinderi și autoritățile care răspund de controlul cheltuielilor farmaceutice — articolul 4 alineatul (1) reglementează „blocarea prețului tuturor medicamentelor sau al anumitor categorii de medicamente”, concepută ca o măsură cu caracter general care trebuie revăzută, cel puțin o dată pe an, pentru a se decide menținerea sau nu a acesteia, ținând cont de condițiile macroeconomice existente în statul membru. Dispoziția atribuie autorităților competente un termen de 90 de zile pentru a acționa și prevede că acestea trebuie să anunțe, la expirarea acestui termen, care sunt creșterile sau reducerile prețurilor care s-au efectuat, dacă este cazul. În măsura în care se referă la „reducerile care se efectuează, dacă este cazul”, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că, pe lângă măsura generală care constă în blocarea prețurilor la toate sau la anumite categorii de medicamente, autorizează de asemenea o altă măsură generală care constă în posibilitatea unei reduceri a prețurilor la toate sau la anumite categorii de medicamente sau sintagma „reduceri […] dacă este cazul” se referă în mod exclusiv la medicamentele care sunt deja supuse blocării prețurilor?

               2.

               În măsura în care impune autorităților competente ale unui stat membru să verifice, cel puțin o dată pe an, în cazul blocării prețurilor, dacă menținerea acestei blocări este justificată de condițiile macroeconomice, articolul 4 alineatul (1) poate fi interpretat în sensul că, dacă reducerea prețurilor este admisă ca răspuns la prima întrebare, este posibilă recurgerea la această măsură chiar de mai multe ori în cursul unui an și aceasta timp de mai mulți ani (începând cu 2002 și până în 2010)?

               3.

               În sensul articolului 4 sus-menționat — care trebuie interpretat în lumina considerentelor din directivă conform cărora scopul principal al măsurilor de control al prețurilor la medicamente este „promovarea sănătății publice prin asigurarea de stocuri disponibile adecvate de medicamente la un cost rezonabil” și evitarea discrepanțelor existente între aceste măsuri, care „pot împiedica sau denatura comerțul intracomunitar cu medicamente” — poate fi considerată ca fiind compatibilă cu legislația comunitară adoptarea de măsuri care fac referire la cuantumuri ale cheltuielilor doar „estimate”, mai degrabă decât „stabilite” (această întrebare se referă la ambele situații)?

               4.

               Cerințele referitoare la respectarea plafoanelor pentru cheltuielile farmaceutice pe care fiecare stat membru este competent să le stabilească trebuie să aibă legătură în mod special numai cu cheltuielile farmaceutice sau este posibil să se considere că statele membre au puterea discreționară de a ține totuși cont și de datele referitoare la alte cheltuieli sanitare?

               5.

               Principiile transparenței și participării întreprinderilor interesate la măsuri de blocare sau de reducere generalizată a prețurilor la medicamente, principii care decurg din directivă, trebuie interpretate în sensul că este necesar să se prevadă întotdeauna și în orice caz o posibilitate de derogare de la prețul impus [articolul 4 alineatul (2) din directivă] și o participare concretă a întreprinderii solicitante, cu consecința necesității pentru administrație de a motiva eventualul refuz?


title: Cauza T-100/17: Acțiune introdusă la 14 februarie 2017 – BTB Holding Investments și Duferco Participations Holding/Comisia

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/21

         Acțiune introdusă la 14 februarie 2017 – BTB Holding Investments și Duferco Participations Holding/Comisia
   (Cauza T-100/17)
   (2017/C 129/35)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: BTB Holding Investments SA (Luxemburg, Luxemburg), Duferco Participations Holding SA (Luxemburg) (reprezentanți: J.-F. Bellis, R. Luff și M. Favart, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată;

               —

               anularea articolului 1 literele (a), (b) și (d) și a articolului 2 din Decizia Comisiei din 20 ianuarie 2016 privind ajutoarele de stat SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP) puse în aplicare de Belgia în favoarea Duferco;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive, în ceea ce privește prima măsură, și anume transferul de către Foreign Strategic Investment Holding (FSIH) a unei participații de 49,9 % deținute la Duferco US către Duferco Industrial Investment.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere cu privire la criteriul operatorului privat în economia de piață și pe condiția existenței unui avantaj prevăzută la articolul 107 alineatul (1) TFUE, precum și pe nerespectarea obligației de motivare. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           primul aspect, întemeiat pe erori de drept și pe încălcarea principiului operatorului privat în economia de piață și a sarcinii probei în măsura în care Comisia ar face o confuzie între aplicabilitatea și aplicarea criteriului operatorului privat;

                           —

                           al doilea aspect, întemeiat pe lipsa motivării, a diligenței și a bunei administrări și pe o încălcare a principiului operatorului privat în economia de piață și a articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care Comisia nu ar fi efectuat o apreciere globală a criteriului operatorului privat în economia de piață în vederea demonstrării existenței unui avantaj.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere pe care Comisia le-ar fi săvârșit, în sensul că aceasta nu ar ține seama de toate elementele pertinente, nu ar recunoaște raționalitatea economică a operațiunii și nu ar lua în considerare argumentele esențiale cu privire la rentabilitatea tranzacției în evaluarea criteriului operatorului privat în economia de piață, încălcând astfel principiul operatorului privat în economia de piață, obligația de motivare în sensul articolului 296 TFUE și condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE. Acest motiv se împarte în trei aspecte:

                           —

                           primul aspect, întemeiat pe neluarea în considerare a tuturor elementelor pertinente;

                           —

                           al doilea aspect, întemeiat pe neluarea în considerare a raționalității economice a tranzacției;

                           —

                           al treilea aspect, întemeiat pe nemotivare, pe o încălcare a principiului bunei administrări și pe o încălcare a criteriului operatorului privat în economia de piață în măsura în care Comisia nu ar fi luat în considerare rentabilitatea investiției FSIH.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere vădite, pe o încălcare a principiilor diligenței și bunei administrări, a criteriului operatorului privat în economia de piață, a condițiilor referitoare la existența unui avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și a obligației de motivare, în măsura în care Comisia nu ar fi valorizat în mod corect participarea FSIH la Duferco US în ceea ce privește cuantificarea pretinsului element de ajutor. Acest motiv se împarte în cinci aspecte:

                           —

                           primul aspect, întemeiat pe referirea inadecvată la fondurile proprii ale Duferco US;

                           —

                           al doilea aspect, întemeiat pe luarea în considerare eronată a valorii întreprinderii fără o deducere a datoriilor societății;

                           —

                           al treilea aspect, întemeiat doar pe luarea în considerare a rezultatelor aferente exercițiului fiscal 2006;

                           —

                           al patrulea aspect, întemeiat pe o aplicare a unui multiplu arbitrar și prea ridicat;

                           —

                           al cincilea aspect, întemeiat pe respingerea arbitrară și aproape în întregime a raportului KPMG din 28 mai 2014.

         Doar reclamanta BTB Holding Investments SA invocă în continuare trei motive, în ceea ce privește a doua măsură, și anume vânzarea de către FSIH a unei participații de 25 % deținute la Duferco Participations Holding Limited către Bolmat Holding Limited.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere vădite și pe încălcarea principiului operatorului privat în economia de piață, a sarcinii probei, a condiției privind existența avantajului consacrate la articolul 107 alineatul (1) TFUE, precum și a obligației de motivare consacrate la articolul 296 TFUE, în măsura în care Comisia ar face o aplicare incorectă a criteriului operatorului privat în economia de piață.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere vădite în măsura în care Comisia nu ar lua în considerare elemente esențiale prezentate de părți, încălcând astfel principiul operatorului privat în economia de piață, condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) TFUE, obligația de diligență și obligația de motivare în sensul articolului 296 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe erori de drept și de apreciere vădite în ceea ce privește cuantificarea pretinsului element de ajutor cu încălcarea principiului bunei administrări, a principiului investitorului în economia de piață, a articolului 107 alineatul (1) și a articolului 296 TFUE.

         Doar reclamanta BTB Holding Investments SA invocă în continuare două motive, în ceea ce privește a patra măsură, și anume împrumutul în favoarea Ultima Partners Limited.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere a faptelor și pe erori de drept în măsura în care Comisia ar respinge abordarea comparativă cu încălcarea principiului operatorului privat în economia de piață, a articolului 107 alineatul (1) TFUE, în ceea ce privește existența unui avantaj, a obligației de motivare și a principiilor generale ale protecției încrederii legitime și bunei administrări.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe erori vădite de apreciere a faptelor și pe erori de drept la stabilirea ratei de referință, conducând la aplicarea eronată a criteriului operatorului privat în economia de piață și la încălcarea condiției privind existența unui avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Acest motiv se împarte în două aspecte:

                           —

                           primul aspect, întemeiat pe faptul că Comisia ar fi atribuit în mod greșit o evaluare BB pentru Ultima Partners Limited, cu încălcarea principiului general al bunei administrări și a obligației de motivare în sensul articolului 296 TFUE;

                           —

                           al doilea aspect, întemeiat pe erori vădite de apreciere la calificarea garanțiilor acordate FSIH, cu încălcarea principiilor generale ale bunei administrări și protecției încrederii legitime, precum și a obligației de motivare în sensul articolului 296 TFUE.


title: Cauza T-699/16 P: Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2017 – Parlamentul/Meyrl („Recurs — Funcţie publică — Agenţi temporari — Anulare în primă instanţă a deciziei atacate — Concediere — Dreptul de a fi ascultat — Principiul bunei administrări — Obligaţia de solicitudine — Eroare vădită de apreciere — Abuz de putere”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/47

         Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2017 – Parlamentul/Meyrl
   (Cauza T-699/16 P) (1)

   ((„Recurs - Funcţie publică - Agenţi temporari - Anulare în primă instanţă a deciziei atacate - Concediere - Dreptul de a fi ascultat - Principiul bunei administrări - Obligaţia de solicitudine - Eroare vădită de apreciere - Abuz de putere”))
   (2017/C 283/72)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Parlamentul European (reprezentanți: V. Montebello-Demogeot și M. Dean, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Sonja Meyrl (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene (camera a treia) din 19 iulie 2016, Meyrl/Parlamentul (F-147/15, EU:F:2016:157) având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene (camera a treia) din 19 iulie 2016, Meyrl/Parlamentul (F-147/15).

               2)

               Respinge acţiunea formulată de doamna Sonja Meyrl la Tribunalul Funcţiei Publice în cauza F-147/15.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în procedura de recurs.

               4)

               Obligă pe doamna Meyrl la plata cheltuielilor de judecată aferente judecăţii în primă instanţă, inclusiv pe cele efectuate de Parlamentul European.

      (1)  JO C 454, 5.12.2016.


title: Cauza C-130/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 13 martie 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/National Exhibition Centre Limited

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 13 martie 2015 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/National Exhibition Centre Limited
   (Cauza C-130/15)
   (2015/C 190/02)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Pârât: National Exhibition Centre Limited

      Întrebările preliminare

               1.

               În ceea ce priveşte scutirea de TVA prevăzută la articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 3 din A șasea directivă (Directiva 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare) (1), astfel cum a fost interpretată de Curtea de Justiție în Hotărârea SDC, C-2/95, ECLI:EU:C: 1997:278, care sunt principiile relevante care trebuie să fie aplicate pentru a stabili dacă un serviciu are sau nu are „ca efect un transfer de fonduri și determină modificări ale situației juridice și financiare” în sensul punctului 66 din hotărârea respectivă? În special:

                           1.1.

                           Scutirea este aplicabilă unui serviciu precum cel prestat de persoana impozabilă în speță, care nu implică debitarea sau creditarea de către persoana impozabilă a unui cont asupra căruia aceasta are control, dar care este, în cazul în care are loc un transfer de fonduri, cauza acestui transfer de fonduri efectuat de o instituție financiară independentă?

                           1.2.

                           În cazul efectuării plății prin card de credit sau de debit, răspunsul la întrebarea 1.1 depinde de aspectul dacă furnizorul serviciului obține el însuși codurile de autorizare direct de la banca titularului cardului sau, în mod alternativ, obține codurile în cauză prin agentul său care furnizează comercianților servicii de acceptare?

                           1.3.

                           Care sunt elementele care diferenţiază (a) un serviciu care constă în furnizarea de informații financiare fără de care plata nu ar fi realizată, dar care nu intră în domeniul de aplicare al scutirii (precum în Hotărârea Nordea Pankki Suomi, C-350/10, ECLI:EU:C:2011:532), de (b) un serviciu de prelucrare a datelor care are din punct de vedere funcțional efectul unui transfer de fonduri și pe care Curtea de Justiție l-a identificat, din acest motiv, ca fiind susceptibil să intre în domeniul de aplicare al scutirii (precum în Hotărârea SDC, punctul 66)?

               2.

               Care sunt principiile relevante care trebuie aplicate pentru a stabili dacă un serviciu precum cel furnizat de persoana impozabilă în speță se încadrează sau nu în domeniul de aplicare al excepției – referitoare la „recuperarea de creanțe” – de la scutirea prevăzută la articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 3 din A șasea directivă? În special, dacă un serviciu de procesare a plăților efectuate printr-o anumită modalitate (de exemplu prin card de debit sau de credit) ar constitui – în temeiul principiilor stabilite în Hotărârea AXA UK, C-175/09, ECLI:EU:C:2010:646 – o „recuperare de creanțe” în condițiile în care serviciul în cauză este furnizat persoanei căreia i se datorează plata (adică persoanei care primește plata), va constitui acest serviciu o „recuperare de creanțe” și în situația în care serviciul în cauză este furnizat persoanei care datorează plata (adică persoanei care face plata)? Mai mult, în situația din prezenta cauză, mai există de fapt o „creanță” de „recuperat”?

      (1)  JO L 145, p. 1.


               3.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 208/6

         Acțiune introdusă la data de 22 iunie 2009 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-7/09)
   2009/C 208/06
   Autoritatea AELS de Supraveghere, situată la adresa Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles, BELGIA, reprezentată de Bjørnar Alterskjær și Ólafur Jóhannes Einarsson, în calitate de agenți ai acesteia, a introdus, la data de 22 iunie 2009, o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               Prin neadoptarea sau necomunicarea către Autoritate, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare punerii în aplicare a actului menționat la punctul (10e) din anexa XXII la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2005/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind fuziunile transfrontaliere ale societăților comerciale pe acțiuni), astfel cum sunt adaptate la Acordul privind SEE prin protocolul 1, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în conformitate cu dispozițiile articolului 19 din directivă și ale articolului 7 din Acordul privind SEE;
               precum și

               2.

               Principatul Liechtenstein suportă cheltuielile aferente procedurii.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Prezenta cauză privește nepunerea în aplicare a unei directive privind fuziunile transfrontaliere ale societăților comerciale pe acțiuni;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Principatul Liechtenstein nu a furnizat nicio informație referitoare la punerea în aplicare a directivei în legislația acestuia;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Principatul Liechtenstein nu a contestat faptul că nu a pus în aplicare directiva.


title: Cauza T-690/16 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 mai 2017 – Enrico Colombo și Corinti Giacomo/Comisia („Măsuri provizorii — Contracte de achiziții publice — Cerere de măsuri provizorii — Lipsa urgenței”)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/28

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 mai 2017 – Enrico Colombo și Corinti Giacomo/Comisia
   (Cauza T-690/16 R)
   ((„Măsuri provizorii - Contracte de achiziții publice - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa urgenței”))
   (2017/C 249/43)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Enrico Colombo SpA (Sesto Calende, Italia) și Corinti Giacomo (Ispra, Italia) (reprezentanți: R. Colombo și G. Turri, avocați)

      Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rosa Plaza, S. Delaude și L. Di Paolo, agenți) și Carmet Sas di Fietta Graziella & C.

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE având ca obiect acordarea unor măsuri provizorii care vizează, pe de o parte, suspendarea executării actelor Comisiei care conduc la respingerea ofertelor reclamantelor în cadrul cererii de ofertă JRC/IPR/2016/C.4/0002/OC și, pe de altă parte, în esență, suspendarea contractului încheiat între Comisie și ofertantul câștigător al acestei cereri de ofertă.

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de măsuri provizorii în măsura în care aceasta este îndreptată împotriva Carmet Sas di Fietta Graziella & C.

               2)

               Respinge în rest cererea de măsuri provizorii.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-364/07: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Kerkyras — Republica Elenă) — Vassilakis Spyridon, Theodoros Gkisdakis, Petros Grammenos, Nikolaos Grammenos, Theodosios Grammenos, Maria Karavassili, Eleftherios Kontomaris, Spyridon Komninos, Theofilos Mesimeris, Spyridon Monastiriotis, Spyridon Moumouris, Nektaria Mexa, Nikolaos Pappas, Christos Vlachos, Alexandros Grasselis, Stamatios Kourtelesis, Konstantinos Poulimenos, Savvas Sideropoulos, Alexandros Dellis, Michail Zervas, Ignatios Koskieris, Dimitiros Daikos, Christos Dranos/Dimos Kerkyras (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public — Noțiunile contracte succesive și motive obiective care să justifice reînnoirea unor asemenea contracte — Măsuri de prevenire a abuzurilor — Sancțiuni — Soluționarea la nivel național a litigiilor și a plângerilor — Întinderea obligației de interpretare conforme)

text:
               13.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/5

         Ordonanța Curții (Camera a treia) din 12 iunie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Kerkyras — Republica Elenă) — Vassilakis Spyridon, Theodoros Gkisdakis, Petros Grammenos, Nikolaos Grammenos, Theodosios Grammenos, Maria Karavassili, Eleftherios Kontomaris, Spyridon Komninos, Theofilos Mesimeris, Spyridon Monastiriotis, Spyridon Moumouris, Nektaria Mexa, Nikolaos Pappas, Christos Vlachos, Alexandros Grasselis, Stamatios Kourtelesis, Konstantinos Poulimenos, Savvas Sideropoulos, Alexandros Dellis, Michail Zervas, Ignatios Koskieris, Dimitiros Daikos, Christos Dranos/Dimos Kerkyras
   (Cauza C-364/07) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public - Noțiunile „contracte succesive’ și „motive obiective’ care să justifice reînnoirea unor asemenea contracte - Măsuri de prevenire a abuzurilor - Sancțiuni - Soluționarea la nivel național a litigiilor și a plângerilor - Întinderea obligației de interpretare conforme)
   (2008/C 236/08)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Kerkyras
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Vassilakis Spyridon, Theodoros Gkisdakis, Petros Grammenos, Nikolaos Grammenos, Theodosios Grammenos, Maria Karavassili, Eleftherios Kontomaris, Spyridon Komninos, Theofilos Mesimeris, Spyridon Monastiriotis, Spyridon Moumouris, Nektaria Mexa, Nikolaos Pappas, Christos Vlachos, Alexandros Grasselis, Stamatios Kourtelesis, Konstantinos Poulimenos, Savvas Sideropoulos, Alexandros Dellis, Michail Zervas, Ignatios Koskieris, Dimitiros Daikos, Christos Dranos

      Pârât: Dimos Kerkyras
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Monomeles Protodikeio Kerkyras — Interpretarea clauzei 5 alineatele (1) și (2) din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) — Contracte de muncă încheiate cu administrația publică — Noțiunea de motive obiective care să justifice reînnoirea, fără limitări, a unor contracte pe durată determinată succesive — Noțiunea de contracte succesive
   Dispozitivul

               1)

               În situația transpunerii tardive a unei directive în ordinea juridică a statului membru în cauză, precum și a lipsei de efect direct a dispozițiilor relevante ale acesteia, instanțele naționale sunt obligate ca, în măsura în care acest lucru este posibil, de la expirarea termenului pentru transpunere, să interpreteze dreptul național în lumina textului și a finalității directivei în cauză, în vederea atingerii rezultatelor urmărite prin aceasta, acordând prioritate acelei interpretări a normelor naționale care prezintă cel mai înalt grad de conformitate cu această finalitate, pentru a se ajunge astfel la o soluție compatibilă cu dispozițiile respectivei directive.

               2)

               Clauza 5 alineatul (1) litera (a) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată încheiat la 18 martie 1999, care face parte integrantă din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP trebuie interpretată în sensul că se opune folosirii de contracte de muncă pe durată determinată succesive care ar fi justificată prin simpla împrejurare că este prevăzută printr-un act cu putere de lege sau printr-o normă administrativă cu caracter general a unui stat membru. Dimpotrivă, noțiunea de motive obiective, în sensul clauzei amintite, impune ca recurgerea la acest tip special de raporturi de muncă, astfel cum se prevede prin reglementarea națională, să fie justificată de existența unor elemente concrete legate în special de activitatea în cauză și de condițiile exercitării acesteia.

               3)

               Clauza 5 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune, în principiu, unei reglementări naționale precum este cea care face obiectul celei de a treia întrebări preliminare, în temeiul căreia numai contractele sau raporturile de muncă pe durată determinată care sunt separate de un interval mai mic de trei luni pot fi considerate ca având un caracter „succesiv” în sensul clauzei menționate.

               4)

               În împrejurări precum cele din acțiunea principală, Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretat în sensul că, atât timp cât ordinea juridică internă a statului membru respectiv nu pare să cuprindă în sectorul în cauză alte măsuri concrete pentru a evita și, dacă este cazul, pentru a sancționa utilizarea abuzivă de contracte pe durată determinată succesive, acesta se opune aplicării unei norme de drept național care interzice în mod absolut, în sectorul public, transformarea într-un contract de muncă pe durată nedeterminată a unei succesiuni de contracte pe durată determinată care, întrucât au avut ca obiect să facă față unor „nevoi stabile și de durată” ale angajatorului, trebuie să fie considerate abuzive. Totuși, este de competența instanței de trimitere, potrivit obligației de interpretare conformă care îi revine, să verifice dacă ordinea sa juridică internă nu cuprinde astfel de alte măsuri concrete.

               5)

               Principiul efectului util al dreptului comunitar și Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată nu se opun, în principiu, unei dispoziții naționale potrivit căreia o autoritate administrativă independentă este competentă să recalifice eventual contracte pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată. Totuși, este de competența instanței de trimitere să asigure garantarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă cu respectarea principiilor efectivității și al echivalenței.

      (1)  JO C 247, 20.10.2007.


title: Cauza T-356/13 P: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2014 – Lebedef/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Procedură disciplinară — Sancțiune disciplinară — Retrogradare — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/61

         Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2014 – Lebedef/Comisia
   (Cauza T-356/13 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Procedură disciplinară - Sancțiune disciplinară - Retrogradare - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”))
   2014/C 315/102
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și G. Berscheid, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniuni Europene (Camera întâi) din 24 aprilie 2013, Lebedef/Comisia (F-56/11, RecFP, EU:F:2013:49), prin care se solicită anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Giorgio Lebedef suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 298, 12.10.2013.


title: Cauza C-184/08: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/14

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-184/08)
   (2008/C 158/22)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Olivier și J.-B. Laignelot, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că, prin faptul că nu a adoptat sancțiuni în conformitate cu articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 48/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 privind detergenții (1), sau, în orice caz, prin faptul că nu a informat Comisia cu privire la aceasta, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 18 alineatele (1) și (2) din acest regulament;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Potrivit articolului 18 din Regulamentul nr. 648/2004, statele membre adoptă până la 8 octombrie 2005 sancțiuni disuasive, eficiente și proporționale, care să se aplice în cazul încălcării regulamentului menționat și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. La data introducerii prezentei acțiuni, pârâtul nu adoptase încă sancțiuni în conformitate cu articolul sus-menționat sau, în orice caz, nu informase Comisia cu privire la aceasta.

      (1)  JO L 104, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 43, p. 378.


title: Cauza C-38/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Białymstoku (Polonia) la 25 ianuarie 2013 — Małgorzata Nierodzik/Samodzielny Publiczny Psychiatryczny Zakład Opieki Zdrowotnej im. dr Stanisława Deresza w Choroszczy

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Rejonowy w Białymstoku (Polonia) la 25 ianuarie 2013 — Małgorzata Nierodzik/Samodzielny Publiczny Psychiatryczny Zakład Opieki Zdrowotnej im. dr Stanisława Deresza w Choroszczy
   (Cauza C-38/13)
   2013/C 141/15
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Sąd Rejonowy w Białymstoku

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Małgorzata Nierodzik

      Pârâtă: Samodzielny Publiczny Psychiatryczny Zakład Opieki Zdrowotnej im. dr Stanisława Deresza w Choroszczy

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 din Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (1) (denumită în continuare „Directiva 1999/70/CE”), clauza 1 din anexa la Directiva 1999/70/CE, clauza 4 din anexa la Directiva 1999/70/CE și principiul general al dreptului Uniunii privind interdicția discriminării pe motivul tipului de contract de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care — în ceea ce privește stabilirea termenului de preaviz pentru rezilierea contractelor de muncă pe durată determinată încheiate pentru o perioadă mai mare de 6 luni — prevede alte reguli (mai puțin favorabile, din punctul de vedere al lucrătorilor care sunt angajați în temeiul unor contracte de muncă pe durată determinată) decât acelea aplicabile la stabilirea termenului de preaviz pentru rezilierea contractelor pe durată nedeterminată, precum și dacă, în concret, prevederile menționate se opun unei dispoziții din legislația națională (articolul 33 din Legea din 26 iunie 1974 de punere în aplicare a Codului muncii […]) care prevede, indiferent de vechimea în muncă, un termen de preaviz fix de două săptămâni pentru rezilierea contractelor de muncă pe durată determinată încheiate pentru o perioadă mai mare de 6 luni, în timp ce termenul de preaviz pentru contractele de muncă pe durată nedeterminată depinde de vechimea în muncă a lucrătorului și poate varia între două săptămâni și trei luni [articolul 36 alineatul (1) din Codul muncii]?

      (1)  JO 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza C-153/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — Klub OOD/Director na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 168 — Drept de deducere — Nașterea dreptului de deducere — Dreptul unei societăți de a deduce TVA-ul achitat în amonte cu ocazia achiziționării unui bun de capital care nu a fost încă dat în exploatare în cadrul activităților profesionale ale acestei societăți)

text:
               5.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad — Varna — Bulgaria) — Klub OOD/Director na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-153/11) (1)

   (TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 168 - Drept de deducere - Nașterea dreptului de deducere - Dreptul unei societăți de a deduce TVA-ul achitat în amonte cu ocazia achiziționării unui bun de capital care nu a fost încă dat în exploatare în cadrul activităților profesionale ale acestei societăți)
   2012/C 133/16
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad — Varna

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Klub OOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Administrativen Sad Varna — Interpretarea articolului 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Deducerea TVA-ului plătit de persoana impozabilă pentru bunurile care îi sunt livrate, în măsura în care sunt utilizate în scopul operațiunilor taxabile ale acesteia — Dreptul unei societăți, a cărei activitate principală constă în închirierea unui imobil care îi aparține, de a deduce TVA-ul aferent intrărilor pentru cumpărarea unui alt bun imobil, care nu a fost încă utilizat în cadrul activităților profesionale ale acestei societăți.

      Dispozitivul

   Articolul 168 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că o persoană impozabilă care a dobândit un bun de capital acționând în această calitate și l-a destinat patrimoniului întreprinderii are dreptul de a deduce taxa pe valoarea adăugată aplicată achiziției acestui bun în decursul perioadei fiscale în care a devenit exigibilă, independent de faptul că bunul menționat nu este utilizat imediat în scopuri profesionale. Aparține instanței naționale competența de a determina dacă persoana impozabilă a dobândit bunul de capital în vederea desfășurării activității sale economice și de a aprecia, dacă este cazul, existența unei practici frauduloase.

      (1)  JO C 186, 25.6.2011.


title: Cauza T-192/10: Acțiune introdusă la 26 aprilie 2010 — Ferracci/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/45

         Acțiune introdusă la 26 aprilie 2010 — Ferracci/Comisia
   (Cauza T-192/10)
   2010/C 179/79
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Pietro Ferracci (San Cesareo, Italia) (reprezentant: A. Nucara, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei cuprinse în scrisoarea din 15 februarie 2010, prin care pârâta a reținut respingerea plângerilor prezentate de reclamant;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Această acțiune este introdusă împotriva deciziei care ar fi cuprinsă în scrisoarea din 15 februarie 2010, prin care a fost respinsă plângerea depusă de reclamant.
   Această plângere se referă la scutirea de impozitul comunal pe imobile prevăzută la articolul 7 alineatul 1 litera i) din Decretul-lege nr. 504/1992, care, potrivit articolului 7 alineatul 2 bis din Decretul-lege nr. 203/2005, astfel cum a fost transformat în lege, este destinată să se aplice activităților enumerate la aceeași literă, indiferent de eventuala lor natură comercială. Potrivit reclamantei, această normă acordă un ajutor de stat în favoarea organismelor ecleziastice și a organizațiilor nelucrative de utilitate socială, în măsura în care aceste subiecte desfășoară activități comerciale sau alte activități economice în sensul clarificat prin jurisprudența comunitară.
   În susținerea concluziilor sale, reclamantul invocă două motive.
   În primul rând, reclamantul arată că decizia atacată este viciată de încălcarea și falsa aplicare, precum și de interpretarea eronată a articolului 108 alineatul (3) TFUE. Astfel, pârâta, pe baza plângerii reclamantului primite în data de 14 iunie 2006, a desfășurat o fază de investigări preliminare extrem de lungă, caracterizată printr-un schimb de scrisori intens cu reclamantul și prin cereri de informații adresate autorităților naționale, pentru a concluziona în final prin decizia atacată că nu există niciun dubiu că măsurile în discuție nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE.
   Potrivit reclamantului, ar exista indicii clare, printre care timpul extraordinar de lung necesar pentru finalizarea investigației preliminare, pentru faptul că pârâta nu a fost capabilă să răspundă la îndoielile formulate în plângere și, în orice caz, ar fi trebuit cel puțin să dispună o investigare aprofundată prin intermediul procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE.
   Pe de altă parte, dintr-o lectură atentă a deciziei care face obiectul prezentei acțiuni rezultă că pârâta ar fi avut dubii cu privire la natura de ajutor de stat a măsurilor contestate, dar ar fi optat în final pentru respingerea plângerii, fără a iniția procedura oficială și încălcând astfel interesul reclamantului de a prezenta observații cu privire la justificările pe care autoritățile italiene le-ar fi putut supune Comisiei în cadrul procedurii oficiale de investigare potrivit articolului 108 TFUE și a examinării necesare a compatibilității pe care trebuie să o efectueze Comisia pentru aprecierea intensității denaturării concurenței pe care regimul fiscal preferențial în discuție ar determina-o.
   În al doilea rând, reclamantul arată că decizia contestată trebuie anulată din cauza carențelor de motivare pe care le conține, încălcând articolul 296 TFUE (fostul articol 253 din Tratatul CE).


title: Cauza T-26/13: Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — Semtee (CALDEA)

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/20

         Acțiune introdusă la 18 ianuarie 2013 — dm-drogerie markt/OAPI — Semtee (CALDEA)
   (Cauza T-26/13)
   2013/C 86/33
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Germania) (reprezentanți: O. Bludovsky și B. Beinert, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Semtee (Escaldes Engornay, Andorra)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 octombrie 2012 (cale de atac privind procedura de opoziție nr. R 2432/2011-1) și, în urma corectării, anularea mărcii solicitantei;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 octombrie 2012 (cale de atac privind procedura de opoziție nr. R 2432/2011-1) și trimiterea cauzei la Oficiu spre rejudecare;

               —

               cu titlu mai subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 10 octombrie 2012 (cale de atac privind procedura de opoziție nr. R 2432/2011-1).

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CALDEA” pentru produse și servicii din clasele 3, 35, 37, 42, 44 și 45 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 264 433.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea internațională nr. 894 004 pentru produse din clasele 3, 5 și 8, care produce efecte, printre altele, în Uniunea Europeană.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-17/12: Ordonanța președintelui Curții din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/21

         Ordonanța președintelui Curții din 13 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública
   (Cauza C-17/12) (1)

   2014/C 184/25
   Limba de procedură: portugheza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza C-311/11 P: Recurs introdus la 20 iunie 2011 de Smart Technologies ULC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 13 aprilie 2011 în cauza T-523/09 — Smart Technologies ULC/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/27

         Recurs introdus la 20 iunie 2011 de Smart Technologies ULC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 13 aprilie 2011 în cauza T-523/09 — Smart Technologies ULC/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-311/11 P)
   2011/C 269/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Smart Technologies ULC (reprezentanți: M. Edenborough QC, T. Elias, barrister, R. Harrison, solicitor)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii din 13 aprilie 2011 pronunțate în cauza T-523/09, Smart Technologies/OAPI (WIR MACHEN DAS BESONDERE EINFACH);

               —

               modificarea Deciziei Camerei de recurs a OAPI din 29 septembrie 2009, pentru a declara că marca a cărei înregistrare s-a solicitat are suficient caracter distinctiv astfel încât față de înregistrarea sa nu poate fi invocată nicio obiecție în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 29 septembrie 2009;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată ocazionate de prezentul recurs și de procedurile în fața Tribunalului și a Camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta critică hotărârea Tribunalului pentru următoarele motive:

               —

               Tribunalul nu a analizat ca atare caracterul distinctiv al mărcii comunitare a cărei înregistrare a fost solicitată de recurentă, ci în raport cu împrejurarea dacă aceasta constă sau nu constă „doar” într-un slogan publicitar. Recurenta susține că, procedând astfel, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și că abordarea corectă constă în analizarea caracterului distinctiv în raport cu produsele și cu serviciile relevante, precum și cu publicul relevant. Astfel cum rezultă dintr-o jurisprudență constantă, a se concluziona în sensul lipsei caracterului distinctiv al mărcii comunitare a cărei înregistrare se solicită pentru motivul că aceasta constă doar într-un slogan publicitar înseamnă a se aplica un criteriu greșit.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că stabilirea caracterului distinctiv în cazul unui slogan publicitar este mai dificilă decât în cazul oricărei alte forme de marcă verbală.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a afirmat că putea să considere ca un fapt notoriu un aspect care trebuia să fie dovedit prin probe, și anume, împrejurarea că consumatorii nu atribuie reclamelor publicitare valoarea unei mărci.

               —

               În sfârșit, recurenta susține că este suficient ca o marcă comunitară să prezinte un grad minim de caracter distinctiv pentru ca motivul de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului privind marca comunitară (1) să nu fie aplicabil.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-204/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2009 — Vivartia/OAPI — Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative milko ΔΕΛΤΑ — Marcă comunitară figurativă anterioară MILKA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/44

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2009 — Vivartia/OAPI — Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ)
   (Cauza T-204/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative milko ΔΕΛΤΑ - Marcă comunitară figurativă anterioară MILKA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 180/80
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, fostă Delta Protypos Viomichania Galaktos AE (Tavros, Grecia) (reprezentanți: P.-P. Kanellopoulos și V. Kanellopoulos, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kraft Foods Schweiz Holding AG (Zürich, Elveția) (reprezentanți: T. de Haan și P. Péters, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 iunie 2006 (cauza R 540/2005-2) privind o procedură de opoziție între Kraft Foods Schweiz Holding AG și Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 224, 16.9.2006


title: Cauza T-249/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Combescot/Comisia Comunităților Europene ( Funcție publică — Funcționari — Hărțuire morală — Obligația de asistență — Raport privind evoluția carierei pentru exercițiul 2001/2002 — Acțiune în anulare — Lipsa interesului în proces — Acțiune în despăgubiri )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/26

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Combescot/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-249/04) (1)

   („Funcție publică - Funcționari - Hărțuire morală - Obligația de asistență - Raport privind evoluția carierei pentru exercițiul 2001/2002 - Acțiune în anulare - Lipsa interesului în proces - Acțiune în despăgubiri’)
   (2007/C 247/40)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Philippe Combescot (Popayan, Columbia) (reprezentanți: A. Maritati și V. Messa, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și M. Velardo, agents, asistați de S. Corongiu, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, recunoașterea ilegalității comportamentelor superiorilor ierarhici ai reclamantului, recunoașterea dreptului acestuia din urmă la asistență și anularea raportului privind evoluția carierei reclamantului pentru perioada 1 iulie 2001-31 decembrie 2002 și, pe de altă parte, plata unei despăgubiri pentru repararea prejudiciului suferit de reclamant.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 217, 28.8.2004.