title: Cauza C-638/19 P: Recurs introdus la 27 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 18 iunie 2019 în cauza T-624/15, European Food și alții/Comisia

text:
               14.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 348/14

      Recurs introdus la 27 august 2019 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 18 iunie 2019 în cauza T-624/15, European Food și alții/Comisia
      (Cauza C-638/19 P)
      (2019/C 348/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche, agent, P.-J. Loewenthal, agent)

         Celelalte părți din procedură: European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL, Scandic Distilleries SA, Ioan Micula, Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL, West Leasing International SRL, Regatul Spaniei și Ungaria

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 18 iunie 2019 în cauzele conexate T-624/15, T-694/15 și T-704/15, European Food și alții/Comisia (1);

                  —

                  respingerea primului aspect al primului motiv și a primului aspect al celui de-al doilea motiv invocate în cauza T-704/15;

                  —

                  respingerea primului și a celui de-al doilea aspect ale celui de al doilea motiv invocat în cauzele T-624/15 și T-694/15;

                  —

                  trimiterea cauzelor conexate T-624/15, T-694/15 și T-704/15 spre rejudecare la Tribunal pentru examinarea motivelor cu privire la care acesta nu s-a pronunțat; și

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată aferente procedurilor în primă instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în interpretarea și aplicarea eronată a articolului 108 TFUE și/sau a capitolului 2 din anexa V la Actul de aderare a României (2), precum și o eroare în calificarea faptelor, atunci când a concluzionat că Comisia nu era competentă să adopte decizia atacată (3).

                  —

                  Cu titlu principal, Comisia susține că Tribunalul a concluzionat în mod eronat că măsura prin care România a acordat ajutor domnilor Ion și Viorel Micula, investitori de cetățenie suedeză, precum și celor trei societăți române pe care le controlează (denumiți în continuare „frații Micula”) este abrogarea schemei de stimulente la 22 februarie 2005. De fapt, acest ajutor este acordat fraților Micula prin plata despăgubirilor de către România ca urmare a abrogării acestei scheme, care a intervenit după aderarea sa la Uniune.

                  —

                  Cu titlu subsidiar, Comisia susține că, presupunând că Tribunalul ar fi concluzionat în mod întemeiat că măsura de acordare a ajutorului era abrogarea schemei de stimulente de către România (quod non), Comisia era, cu toate acestea, competentă să adopte decizia contestată, în temeiul capitolului 2 al anexei V la Actul de aderare a României.

            Prin intermediul celui de-al doilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în interpretarea și aplicarea eronată a articolului 2 din Actul de aderare a României și a normelor privind aplicarea ratione temporis a dreptului Uniunii Europene și/sau în interpretarea și aplicarea eronată a Acordului european din 1995 (4), precum și o eroare în calificarea faptelor, atunci când a concluzionat că dreptul Uniunii Europene nu se aplica despăgubirilor acordate.

                  —

                  Cu titlu principal, Comisia susține că Tribunalul a concluzionat în mod eronat că dreptul Uniunii Europene nu era aplicabil despăgubirilor acordate pentru motivul că toate evenimentele care au dat determinat aceste despăgubiri au avut loc înainte de aderare. De fapt, acordarea despăgubirilor constituie efectele ulterioare ale unei situații survenite înainte de aderare, în sensul normelor privind aplicarea ratione temporis a dreptului Uniunii Europene.

                  —

                  Cu titlu subsidiar, Comisia susține că, presupunând că Tribunalul ar fi concluzionat în mod întemeiat că acordarea de despăgubiri nu constituia efectele ulterioare ale unei situații survenite înainte de aderare (quod non), dreptul Uniunii Europene se aplica, cu toate acestea, despăgubirilor acordate, întrucât Acordul european din 1995, care face parte din dreptul Uniunii Europene, era aplicabil tuturor evenimentelor care au dat determinat aceste despăgubiri și care au avut loc înainte de aderare.

            Prin intermediul celui de-al treilea motiv, Comisia susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în interpretarea și aplicarea eronată a articolului 107 alineatul (1) TFUE și nu a aplicat articolul 64 alineatul (1) litera (iii) din Acordul european din 1995, atunci când a concluzionat că decizia atacată a calificat în mod eronat acordarea de despăgubiri de către tribunalul arbitral drept un avantaj.

                  —

                  În primul rând, Tribunalul a concluzionat în mod eronat că Comisia nu era competentă să adopte decizia atacată și că dreptul Uniunii Europene nu era aplicabil despăgubirilor acordate.

                  —

                  În al doilea rând, Tribunalul nu a examinat toate argumentele prezentate în decizia atacată care stabilesc că România a acordat un avantaj fraților Micula. Argumentele neexaminate sunt în sine suficiente pentru a justifica existența unui avantaj.

         (1)  EU:T:2019:423

         (2)  Actul privind condițiile de aderare a Republicii Bulgaria și a României și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2005, L 157, p. 203).

         (3)  Decizia (UE) 2015/1470 a Comisiei din 30 martie 2015 privind ajutorul de stat SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) pus în aplicare de România — Hotărârea arbitrală în cauza Micula/România din 11 decembrie 2013 (JO 2015, L 232, p. 43).

         (4)  Acordul european de stabilire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și România, pe de altă parte (JO 1994, L 357, p. 2).


title: Cauza T-627/11: Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2018 – ATMvision/Comisia [„Ajutoare de stat – Legislație fiscală germană privind reportarea pierderilor în anii fiscali următori (Sanierungsklausel) – Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă – Anularea actului atacat de către Curte – Litigiu rămas fără obiect – Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               4.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/53

      Ordonanța Tribunalului din 25 octombrie 2018 – ATMvision/Comisia
      (Cauza T-627/11) (1)

      ([„Ajutoare de stat - Legislație fiscală germană privind reportarea pierderilor în anii fiscali următori (Sanierungsklausel) - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Anularea actului atacat de către Curte - Litigiu rămas fără obiect - Nepronunțare asupra fondului”])
      (2019/C 44/68)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: ATMvision AG (Salem, Germania) (reprezentanți: inițial A. Cordewener, F. Kutt și C. Jehke, ulterior F Kutt și C. Jehke, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial R. Lyal, T. Maxian Rusche, M. Adam și M. Noll-Ehlers, ulterior R. Lyal, T. Maxian Rusche și M. Noll-Ehlers și, în final, R. Lyal, T. Maxian Rusche și K. Blanck, agenți)

         Intervenientă în susținerea reclamantei: Republica Federală Germania (reprezentanţi: inițial T. Henze, K. Petersen și R. Kanitz, ulterior T. Henze, R. Kanitz și K. Stranz și, în final, T. Henze, R. Kanitz și S. Eisenberg, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și având ca obiect anularea Deciziei 2011/527/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Germania C 7/10 (ex CP 250/09 și NN 5/10) Schemă privind reportarea fiscală a pierderilor în cazul restructurării societăților aflate în dificultate (Legea privind impozitul pe profit „KStG, Sanierungsklausel”) (JO 2011, L 235, p. 26)

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunţe asupra fondului cauzei.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de ATMvision AG.

                  3)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 49, 18.2.2012.


title: Cauza C-375/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Trimitere preliminară – Articolele 49 și 56 TFUE – Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor – Jocuri de noroc – Concesionarea gestionării serviciului privind jocul de loto automatizat și alte jocuri numerice cu cotă fixă potrivit modelului cu concesionar unic – Restricție – Motive imperative de interes general – Proporționalitate)

text:
               18.2.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/9

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 19 decembrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Cauza C-375/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Articolele 49 și 56 TFUE - Libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Concesionarea gestionării serviciului privind jocul de loto automatizat și alte jocuri numerice cu cotă fixă potrivit modelului cu concesionar unic - Restricție - Motive imperative de interes general - Proporționalitate))
      (2019/C 65/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

         Intimați: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         cu participarea: Lottomatica SpA, Lottoitalia Srl

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolele 49 și 56 TFUE trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede, pentru concesionarea gestionării serviciului privind jocul de loto automatizat și alte jocuri numerice cu cotă fixă, un model cu concesionar unic, spre deosebire de celelalte jocuri, concursuri de pronosticuri și pariuri, în cazul cărora se aplică un model cu concesionari multipli, în măsura în care instanța națională stabilește că reglementarea națională urmărește efectiv, în mod coerent și sistematic obiectivele legitime invocate de statul membru în cauză.

                  2)

                  Articolele 49 și 56 TFUE, precum și principiile nediscriminării, transparenței și proporționalității trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale și actelor adoptate în vederea aplicării acesteia, precum cele în discuție în cauza principală, care prevăd, pentru concesionarea gestionării serviciului privind jocul de loto automatizat și alte jocuri numerice cu cotă fixă, o valoare de bază ridicată a contractului, cu condiția ca această valoare să fie exprimată în mod clar, precis și univoc și să fie justificată în mod obiectiv, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

                  3)

                  Articolele 49 și 56 TFUE trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții precum cea în discuție în litigiul principal, conținută într-un model de contract de concesiune care însoțește o cerere de ofertă și care prevede decăderea din dreptul la concesiune pentru gestionarea serviciului privind jocul de loto automatizat și alte jocuri numerice cu cotă fixă:

                              —

                              în cazul oricărei infracțiuni cu privire la care s-a dispus trimiterea în judecată și pe care autoritatea contractantă, având în vedere natura acesteia, gravitatea sa, modalitățile sale de executare și legătura sa cu obiectul activității atribuite în concesiune, o consideră de natură să excludă fiabilitatea, profesionalismul și adecvarea morală a concesionarului,

                              —

                              sau în cazul în care concesionarul încalcă reglementarea privind sancționarea jocului neregulamentar, ilicit și clandestin, în special atunci când, în nume propriu sau prin intermediul unor societăți controlate sau afiliate, indiferent de locul unde sunt situate, comercializează alte jocuri asimilabile jocului de loto automatizat și altor jocuri numerice cu cotă fixă fără să fi obținut titlul necesar în acest scop,

                        cu condiția ca aceste clauze să fie justificate, să se dovedească proporționale cu obiectivul urmărit și să fie conforme cu principiul transparenței, aspecte pe care instanța națională are sarcina de a le verifica în lumina indicațiilor cuprinse în prezenta hotărâre.

         (1)  JO C 330, 2.10.2017.


title: Cauza C-102/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Köln – Germania) – Procedura inițiată de Klaus Manuel Maria Brisch [Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 650/2012 – Articolul 65 alineatul (2) – Certificat european de moştenitor – Solicitarea unui certificat – Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1329/2014 – Caracter obligatoriu sau facultativ al formularului elaborat în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014]

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/18

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Köln – Germania) – Procedura inițiată de Klaus Manuel Maria Brisch
      (Cauza C-102/18) (1)

      ([Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (UE) nr. 650/2012 - Articolul 65 alineatul (2) - Certificat european de moştenitor - Solicitarea unui certificat - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1329/2014 - Caracter obligatoriu sau facultativ al formularului elaborat în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014])
      (2019/C 93/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Klaus Manuel Maria Brisch

         Dispozitivul

      Articolul 65 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor și articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1329/2014 al Comisiei din 9 decembrie 2014 de stabilire a formularelor menționate în Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretate în sensul că, pentru solicitarea unui certificat european de moştenitor, în sensul articolului 65 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012, utilizarea formularului nr. IV, care figurează în anexa 4 la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014, este facultativă.

         (1)  JO C 142, 23.4.2018.


title: Cauza C-8/19 PPU: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 7 ianuarie 2019 – Procedură penală privind pe RH

text:
               11.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 7 ianuarie 2019 – Procedură penală privind pe RH
      (Cauza C-8/19 PPU)
      (2019/C 93/46)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Partea din procedura principală

      RH

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Este conformă cu articolul 267 TFUE și cu articolul 47 al doilea paragraf din cartă o interpretare a legislației naționale – articolul 489 alineatul 2 din NPK – care obligă instanța de trimitere să se pronunțe direct asupra legalității unei arestări preventive în cadrul unei proceduri penale în loc de a aștepta primirea răspunsului Curții, în condițiile în care această instanță a trimis o cerere de decizie preliminară privind legalitatea acestei arestări[?]

            Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ:

                  2.1.

                  Ținând seama de ultima teză a considerentului (16) al Directivei (UE) 343/2016 (1), instanța națională trebuie să interpreteze dreptul național în sensul că, înainte de a lua o decizie de prelungire a arestării preventive, acesta este ținut „să verifice dacă există suficiente elemente de probă incriminatoare […] care să justifice hotărârea respectivă”[?]

                  2.2.

                  În cazul în care apărarea persoanei urmărite contestă, în mod argumentat și serios, tocmai existența a „suficiente elemente de probă incriminatoare”, în cadrul controlului jurisdicțional al prelungirii arestării, instanța națională este ținută să dea un răspuns, conform cerinței unei căi de atac efective impuse de articolul 47 primul paragraf din cartă[?]

                  2.3.

                  Instanța națională încalcă articolul 4 coroborat cu articolul 3 din directivă, astfel cum a fost interpretat în Hotărârea Milev, C-310/18, atunci când își motivează decizia cu privire la prelungirea arestării preventive conform jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului privind articolul 5 paragraful 1 litera (c) din CEDO și constată tocmai existența unor probe în susținerea acuzației care, prin natură, sunt „apte să convingă un observator neutru și obiectiv că persoana în cauză a putut săvârși infracțiunea”, precum și privind articolul 5 paragraful 4 din CEDO, și anume pronunțându-se efectiv și realmente asupra obiecțiilor apărării persoanei urmărite cu privire la legalitatea arestării preventive[?]

         (1)  Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).


title: Cauza C-560/18 P: Recurs introdus la 3 septembrie 2018 de Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 10 iulie 2018 în cauza T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/10

      Recurs introdus la 3 septembrie 2018 de Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 10 iulie 2018 în cauza T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia
      (Cauza C-560/18 P)
      (2019/C 112/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (reprezentant: P. Hoffman, avocat)

         Celelate părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Suediei, Republica Polonă

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Ordonanței Tribunalului Uniunii Europene din 10 iulie 2018 în cauza T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Comisia;

                  —

                  anularea Deciziei GESTDEM 2015/1291 a Comisiei Europene din 12 iunie 2015, prin care refuză accesul recurentei la avizul detaliat emis de Comisia Europeană în cadrul procedurii de notificare 2014/537/PL, precum și a Deciziei GESTDEM 2015/1291 a Comisiei din 17 iulie 2015 prin care refuză accesul recurentei la avizul detaliat emis de Republica Malta în cadrul procedurii de notificare 2014/537/PL și obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuielilor de judecată, precum și a celor efectuate de recurentă; sau

                  —

                  în subsidiar, în cazul în care Curtea consideră că cauza nu este în măsură să fie judecată în mod definitiv, trimiterea cauzei Tribunalului Uniunii Europene spre rejudecare și soluționarea cheltuielilor de judecată odată cu fondul.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului formulat, recurenta invocă următoarele motive:

                  —

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept pe de o parte atunci când a statuat, la punctele 30 și 32 din ordonanța atacată, că era puțin probabil ca nelegalitatea invocată de recurentă în cadrul recursului să se repete în viitor și că recurenta nu avea interes în continuarea procedurii și, pe de altă parte atunci când s-a pronunțat, la aceleași puncte, în sensul că întrebarea care a apărut în acest context, era dacă, în viitor, era probabil să intervină o situație în care să se notifice Comisiei un proiect de lege care abordează preocupările acesteia în ceea ce privește legislația în vioare a statului membru care efectuează notificarea și care face obiectul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor aflată în curs, și în care Comisia să refuze accesul la un aviz detaliat emis în temeiul Directivei 98/34 (1) și cu privire la proiectul de lege menționat, justificând acest refuz printr-o prezumție generală de nedivulgare care decurge din necesitatea de a proteja obiectivul respectivei proceduri privind constatarea neîndeplinirii obligațiilor, în timp ce, în drept, întrebarea nu este dacă o astfel de situație atipică este susceptibilă să apară, ci dacă Comisia riscă se aplice în viitor interpretările Regulamentului nr. 1049/2001 (2) sau ale Directivei 98/34 pe care se întemeiază și care sunt contestate prin acțiunea recurentei.

                  —

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat, la punctul 33 din ordonanța atacată, că necesitatea de a statua cu privire la o cauză referitoare la un refuz al Comisiei de a divulga documente în temeiul unei pretinse „legături indisolubile” între, pe de o parte, aceste documente și, pe de altă parte, o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în curs, cauză în care a fost închisă procedura orală, nu putea fi dedusă nici din obligația de a acorda reclamantei protecție jurisdicțională efectivă nici din faptul că absența pronunțării unei hotărâri ar permite Comisiei să evite controlul judiciar al deciziei sale, întrucât, în caz contrar, orice solicitant căruia i s-a refuzat inițial cererea de acces la documente ar putea cere soluționarea litigiului împotriva Comisiei, chiar dacă cererea sa a fost admisă după introducerea acțiunii sale în fața Tribunalului.

                  —

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a declarat, la punctul 34 din ordonanța atacată, deși acțiunea formulat de recurentă împotriva deciziilor atacate s-a desfășurat timp de aproape trei ani și a cuprins numeroase memorii, precum și o ședință, că a încheia procedura și a impune recurentei sau membrilor săi ca, încă o dată – de data aceasta în cadrul unei acțiuni în despăgubiri împotriva Comisiei – să stabilească nelegalitatea deciziilor atacate, nu ar însemna o sarcină nejustificabilă pentru aceștia.

                  —

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat, la punctul 34 din ordonanța atacată, că nu exista un interes să se pronunțe asupra unei cereri de despăgubiri a recurentei sau a membrilor săi pentru repararea prejudiciului cauzat de decizia atacată, pentru simplul motiv că (i) recurenta nu a precizat dacă ea sau membrii săi aveau „într-adevăr” intenția de a formula o astfel de acțiune, (ii) recurenta nu s-a întemeiat pe elemente precise, specifice și verificabile cu privire la efectele deciziilor atacate și (iii) recurenta nu a furnizat nicio precizare privind condamnările care au rezultat din refuzul de a acorda un acces la documente, deși (iv) Tribunalul a obligat, concomitent, recurenta la plata propriilor cheltuieli de judecată, care, prin urmare, au constituit, pentru aceasta, un prejudiciu specific și cert cauzat de deciziile atacate.

                  —

                  Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctul 34 din ordonanța atacată, că recurenta nu avea niciun interes în continuare acțiunii, deși anularea deciziilor atacate era necesară pentru repararea prejudiciului moral cauzat recurentei ca organizație profesională și că nu există niciun alt mijloc de remediere a unui asemenea prejudiciu.

         (1)  Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO 1998, L 204, p.37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-789/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 12 decembrie 2018 – AQ și alții/Corte dei Conti și alții

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 12 decembrie 2018 – AQ și alții/Corte dei Conti și alții
      (Cauza C-789/18)
      (2019/C 112/30)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: AQ și alții

         Pârâte: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatele (2) și (3) TUE, articolele 9, 45, 126, 145, 146 și 147 și articolul 151 primul paragraf TFUE, articolul 15 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 3 și 5 din Pilonul european al drepturilor sociale se opun unei dispoziții naționale precum articolul 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013, în măsura în care această normă încurajează autoritățile administrației publice italiene să privilegieze la angajarea sau la atribuirea funcțiilor doar lucrătorii deja titulari ai unei pensii acordate de organismele publice italiene de securitate socială[?]

                  2)

                  Articolul 106 alineatul (1) și articolul 107 TFUE se opun unei dispoziții naționale precum articolul 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013, care permite autorităților administrației publice italiene angajate în activități economice, supuse respectării articolului 101 și următoarele TFUE, să angajeze persoane care au consimțit să renunțe, în totalitate sau în parte, la remunerația corespunzătoare, permițând astfel o economie de costuri de natură să avantajeze aceste autorități în concurența cu alți operatori economici[?]

                  3)

                  Articolele 2, 3 și 6 TUE, articolul 126 și articolul 151 primul paragraf TFUE, articolul 15 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 3 și articolul 7 litera (a) din Pilonul european al drepturilor sociale se opun unei dispoziții naționale precum articolul 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013, care admite, în condițiile pe care le definește, ca un lucrător să poată să renunțe în mod valabil, în totalitate sau în parte, la remunerația sa, chiar dacă această renunțare nu vizează decât să evite pierderea locului său de muncă[?]

                  4)

                  Articolele 2, 3 și 6 TUE, articolul 14, articolul 15 alineatul (1), articolul 126 și articolul 151 primul paragraf TFUE, articolul 31 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 5, 6 și 10 din Pilonul european al drepturilor sociale se opun unei dispoziții naționale precum articolul 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013, care permite, în condițiile pe care le definește, unui lucrător să exercite o activitate profesională în serviciul unei autorități a administrației publice italiene renunțând în totalitate sau în parte la remunerația corespunzătoare, chiar dacă această renunțare nu este însoțită de nicio modificare a organizării muncii, nici în privința timpului de lucru, nici în privința cantității sau a calității muncii cerute și a responsabilităților care decurg din aceasta, și deci chiar dacă renunțarea la o parte din remunerație antrenează o alterare semnificativă a caracterului sinalagmatic al raportului de muncă, atât din punctul de vedere al proporționalității între remunerație, pe de o parte, și calitatea și cantitatea muncii efectuate, pe de altă parte, cât și pentru că în acest mod lucrătorul ajunge astfel să fie constrâns să își exercite activitatea în condiții de muncă inadecvate, ceea ce îl incită la a depune mai puține eforturi în munca sa și se află la originea unei eficacități scăzute a administrației[?]

                  5)

                  Articolele 2, 3 și 6 TUE, articolul 126 și articolul 151 primul paragraf TFUE, articolul 15 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 6 din Pilonul european al drepturilor sociale se opun dispozițiilor coroborate ale articolului 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013 și articolului 23ter alineatul 1 din Decretul lege nr. 201/2011, convertit în Legea nr. 214/2011, în măsura în care aceste norme permit sau impun unei autorități a administrației publice italiene, inclusiv pe durata raportului de muncă sau de colaborare, să reducă remunerația datorată lucrătorului în funcție de plafonul de remunerație la care se referă articolul 23ter alineatul 1 din Decretul lege nr. 201/2011, convertit în Legea nr. 214/2011, deci în consecința unui eveniment imprevizibil și, în orice caz, în aplicarea unui mecanism neimediat comprehensibil și în pofida informațiilor furnizate lucrătorului la începutul raportului de muncă[?]

                  6)

                  Articolele 2, 3 și 6 TUE, articolele 8 și 126 TFUE, articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 10 și 15 din Pilonul european al drepturilor sociale se opun unei dispoziții naționale precum articolul 1 alineatul 489 din Legea nr. 147/2013 care impune, în condițiile pe care le definește, autorităților administrației publice italiene să reducă remunerațiile datorate salariaților și colaboratorilor săi care sunt titulari ai unei pensii acordate de un organism public de securitate socială, penalizând acești lucrători întrucât dispun de alte resurse economice, ceea ce descurajează prelungirea vieții active, inițiativa economică privată și crearea și creșterea activelor private, care constituie totuși o bogăție și o resursă pentru națiune[?]


title: Cauza C-577/17: Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, cu participarea: Clinton Osas Alake alias Klenti Solim și alții

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/39

      Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, cu participarea: Clinton Osas Alake alias Klenti Solim și alții
      (Cauza C-577/17) (1)

      (2019/C 112/45)
      Limba de procedură: germana
      Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-67/19: Acțiune introdusă la 5 februarie 2019 – Sixsigma Networks Mexico/EUIPO – Dokkio (DOKKIO)

text:
               25.3.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/46

      Acțiune introdusă la 5 februarie 2019 – Sixsigma Networks Mexico/EUIPO – Dokkio (DOKKIO)
      (Cauza T-67/19)
      (2019/C 112/56)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Ciudad de Mexico, Mexic) (reprezentant: C. Casas Feu, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Dokkio, Inc. (San Mateo, California, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „DOKKIO” – înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 308 971

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 21 noiembrie 2018 în cauza R 1187/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate în ceea ce priveşte respingerea opoziţiei B 2800087;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Sixsigma Networks Mexico, SA de CV,

                  —

                  obligarea Dokkio, Inc. la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Sixsigma Networks Mexico, SA de CV.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 a Parlamentului European şi a Consiliului.


title: Cauza C-349/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus — Estonia) — Eesti Pagar AS/Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium (Trimitere preliminară — Ajutoare de stat — Regulamentul (CE) nr. 800/2008 (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) — Articolul 8 alineatul (2) — Ajutoare care au un efect stimulativ — Noțiunea „demararea proiectului” — Competențe ale autorităților naționale — Ajutor ilegal — Lipsa unei decizii a Comisiei Europene sau a unei instanțe naționale — Obligație care revine autorităților naționale de a recupera din proprie inițiativă un ajutor ilegal — Temei juridic — Articolul 108 alineatul (3) TFUE — Principiul general de drept al Uniunii al protecției încrederii legitime — Decizie a autorității naționale competente prin care se acordă un ajutor în temeiul Regulamentului nr. 800/2008 — Cunoașterea circumstanțelor care exclud eligibilitatea cererii de ajutor — Crearea unei încrederi legitime — Inexistență — Prescripție — Ajutoare cofinanțate dintr-un fond structural — Reglementare aplicabilă — Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 — Reglementare națională — Dobânzi — Obligația de a solicita dobânzi — Temei juridic — Articolul 108 alineatul (3) TFUE — Reglementare aplicabilă — Reglementare națională — Principiul efectivității)

text:
               29.4.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 5 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tallinna Ringkonnakohus — Estonia) — Eesti Pagar AS/Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (Cauza C-349/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Regulamentul (CE) nr. 800/2008 (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) - Articolul 8 alineatul (2) - Ajutoare care au un efect stimulativ - Noțiunea „demararea proiectului” - Competențe ale autorităților naționale - Ajutor ilegal - Lipsa unei decizii a Comisiei Europene sau a unei instanțe naționale - Obligație care revine autorităților naționale de a recupera din proprie inițiativă un ajutor ilegal - Temei juridic - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Principiul general de drept al Uniunii al protecției încrederii legitime - Decizie a autorității naționale competente prin care se acordă un ajutor în temeiul Regulamentului nr. 800/2008 - Cunoașterea circumstanțelor care exclud eligibilitatea cererii de ajutor - Crearea unei încrederi legitime - Inexistență - Prescripție - Ajutoare cofinanțate dintr-un fond structural - Reglementare aplicabilă - Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 - Reglementare națională - Dobânzi - Obligația de a solicita dobânzi - Temei juridic - Articolul 108 alineatul (3) TFUE - Reglementare aplicabilă - Reglementare națională - Principiul efectivității)
      (2019/C 148/03)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Tallinna Ringkonnakohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Eesti Pagar AS

         Pârâți: Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor [107 și 108 TFUE] (Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) trebuie să fie interpretat în sensul că „proiectul sau activitatea”, în sensul acestei dispoziții, a demarat atunci când o primă comandă de echipamente destinate proiectului sau activității respective a fost efectuată prin încheierea unui angajament necondiționat și obligatoriu din punct de vedere juridic înainte de depunerea cererii de ajutor, oricare ar fi eventualele costuri de denunțare unilaterală a acestui angajament.

                  2)

                  Articolul 108 alineatul (3) TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că această dispoziție impune autorității naționale să recupereze din proprie inițiativă un ajutor pe care l a acordat în temeiul Regulamentului nr. 800/2008 atunci când constată, ulterior, că condițiile stabilite prin acest regulament nu erau îndeplinite.

                  3)

                  Dreptul Uniunii trebuie să fie interpretat în sensul că nu este posibil ca o autoritate națională, atunci când acordă un ajutor prin aplicarea eronată a Regulamentului nr. 800/2008, să creeze o încredere legitimă a beneficiarului ajutorului respectiv în legalitatea acestuia.

                  4)

                  Dreptul Uniunii trebuie să fie interpretat în sensul că, atunci când o autoritate națională a acordat un ajutor dintr un fond structural prin aplicarea eronată a Regulamentului nr. 800/2008, termenul de prescripție aplicabil recuperării ajutorului ilegal este, în cazul în care sunt întrunite condițiile de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene, de patru ani, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din acest regulament, sau, în caz contrar, termenul prevăzut de dreptul național aplicabil.

                  5)

                  Dreptul Uniunii trebuie să fie interpretat în sensul că, atunci când o autoritate națională procedează din proprie inițiativă la recuperarea unui ajutor pe care l a acordat în mod eronat în temeiul Regulamentului nr. 800/2008, acesteia îi revine obligația de a solicita dobânzi beneficiarului ajutorului respectiv, conform normelor dreptului național aplicabil. În această privință, articolul 108 alineatul (3) TFUE impune ca aceste norme să permită să se asigure o recuperare integrală a ajutorului ilegal și ca, prin urmare, beneficiarul ajutorului să fie obligat la plata dobânzilor pentru întreaga perioadă în care a beneficiat de ajutorul respectiv și la o rată egală cu cea care ar fi fost aplicată dacă ar fi împrumutat cuantumul ajutorului în discuție de pe piață în perioada menționată.

         (1)  JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauza C-620/16: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 258 TFUE — Decizia 2014/699/UE — Principiul cooperării loiale — Articolul 4 alineatul (3) TUE — Admisibilitate — Efectele comportamentului reproșat la data expirării termenului stabilit în avizul motivat — Efecte continue asupra unității și a coerenței acțiunii internaționale a Uniunii Europene — Suficiență a măsurilor luate de statul membru în cauză pentru a se conforma avizului motivat — Vot al Republicii Federale Germania împotriva poziției Uniunii definite în Decizia 2014/699/UE în cadrul celei de a 25-a sesiuni a Comitetului de revizuire al Organizației Interguvernamentale pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) și opoziție exprimată de statul membru respectiv împotriva acestei poziții și împotriva modalităților de exercitare a drepturilor de vot, astfel cum sunt definite în decizia menționată)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-620/16) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 258 TFUE - Decizia 2014/699/UE - Principiul cooperării loiale - Articolul 4 alineatul (3) TUE - Admisibilitate - Efectele comportamentului reproșat la data expirării termenului stabilit în avizul motivat - Efecte continue asupra unității și a coerenței acțiunii internaționale a Uniunii Europene - Suficiență a măsurilor luate de statul membru în cauză pentru a se conforma avizului motivat - Vot al Republicii Federale Germania împotriva poziției Uniunii definite în Decizia 2014/699/UE în cadrul celei de a 25-a sesiuni a Comitetului de revizuire al Organizației Interguvernamentale pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF) și opoziție exprimată de statul membru respectiv împotriva acestei poziții și împotriva modalităților de exercitare a drepturilor de vot, astfel cum sunt definite în decizia menționată)
      (2019/C 187/04)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: W. Mölls, L. Havas, J. Hottiaux și J. Norris-Usher, agenți)

         Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze et J. Möller, agenți)

         Intervenient în susținerea reclamantei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: R. Liudvinaviciute-Cordeiro și J.-P. Hix, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că, în cadrul celei de a 25-a sesiuni a Comitetului de revizuire al Organizației Interguvernamentale pentru Transporturile Internaționale Feroviare (OTIF), a votat împotriva poziției definite în Decizia 2014/699/UE a Consiliului din 24 iunie 2014 de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de a 25-a sesiuni a Comitetului de revizuire al OTIF în legătură cu anumite amendamente la Convenția privind transporturile internaționale feroviare (COTIF) și la apendicele acesteia și prin faptul că și-a declarat în mod public opoziția atât față de poziția menționată, cât și față de modalitățile de exercitare a drepturilor de vot prevăzute în aceasta, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei decizii și al articolului 4 alineatul (3) TUE.

                  2)

                  Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza C-621/16 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Italiană, Republica Lituania (Recurs — Regim lingvistic — Concursuri generale pentru recrutarea de administratori — Anunț de concurs — Administratori (AD 5) — Administratori (AD 6) în domeniul protecției datelor — Cunoștințe lingvistice — Limitarea alegerii celei de a doua limbi a concursurilor la limbile engleză, franceză și germană — Limba de comunicare cu Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO) — Regulamentul nr. 1 — Statutul funcționarilor — Discriminare bazată pe limbă — Justificare — Interesul serviciului — Control jurisdicțional)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/4

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Italiană, Republica Lituania
      (Cauza C-621/16 P) (1)

      (Recurs - Regim lingvistic - Concursuri generale pentru recrutarea de administratori - Anunț de concurs - Administratori (AD 5) - Administratori (AD 6) în domeniul protecției datelor - Cunoștințe lingvistice - Limitarea alegerii celei de a doua limbi a concursurilor la limbile engleză, franceză și germană - Limba de comunicare cu Oficiul European pentru Selecția Personalului (EPSO) - Regulamentul nr. 1 - Statutul funcționarilor - Discriminare bazată pe limbă - Justificare - Interesul serviciului - Control jurisdicțional)
      (2019/C 187/05)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și G. Gattinara, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de P. Gentili, avvocato dello Stato), Republica Lituania

         Intervenient în susținerea reclamantei în primă instanță: Regatul Spaniei (reprezentant: M. J. García-Valdecasas Dorrego, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Republica Italiană.

                  3)

                  Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 46, 13.2.2017.


title: Cauza C-680/16 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Comisia Europeană (Recurs — Medicamente de uz uman — Directiva 2001/83/CE — Articolul 30 alineatul (1) — Comitetul pentru medicamente de uz uman — Sesizare a comitetului supusă condiției ca o decizie națională nu să nu fi fost adoptată în prealabil — Substanța activă estradiol — Decizie a Comisiei Europene de obligare a statelor membre să retragă și să modifice autorizațiile naționale de introducere pe piață a medicamentelor pentru uz topic cu un conținut de 0,01 % în greutate de estradiol)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/5

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Comisia Europeană
      (Cauza C-680/16 P) (1)

      (Recurs - Medicamente de uz uman - Directiva 2001/83/CE - Articolul 30 alineatul (1) - Comitetul pentru medicamente de uz uman - Sesizare a comitetului supusă condiției ca o decizie națională nu să nu fi fost adoptată în prealabil - Substanța activă estradiol - Decizie a Comisiei Europene de obligare a statelor membre să retragă și să modifice autorizațiile naționale de introducere pe piață a medicamentelor pentru uz topic cu un conținut de 0,01 % în greutate de estradiol)
      (2019/C 187/06)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurenți: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o. (reprezentanți: P. Klappich și C. Schmidt, Rechtsanwälte)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B.-R. Killmann, A. Sipos și M. Šimerdová, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 20 octombrie 2016, August Wolff și Remedia/Comisia (T 672/14, nepublicată, EU:T:2016:623).

                  2)

                  Anulează Decizia de punere în aplicare C(2014) 6030 final a Comisiei din 19 august 2014 care privește autorizațiile de introducere pe piață a medicamentelor topice de uz uman cu concentrație ridicată de estradiol, în cadrul articolului 31 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului, în măsura în care decizia menționată obligă statele membre să respecte obligațiile pe care le prevede în privința medicamentelor de uz topic cu un conținut de 0,01 % în greutate de estradiol, menționate și nemenționate în anexa I la aceasta, cu excepția restricției în temeiul căreia medicamentele de uz topic cu un conținut de 0,01 % în greutate de estradiol, menționate în aceeași anexă, pot fi încă aplicate doar intravaginal.

                  3)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii de recurs, cu excepția celor privind procedura măsurilor provizorii, care sunt suportate de Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel și de Remedia d.o.o.

         (1)  JO C 78, 13.3.2017.


title: Cauzele conexate C-70/17 și C-179/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Spania) — Abanca Corporación Bancaria SA/Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17) (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 93/13/CEE — Articolele 6 și 7 — Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii — Clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar — Declararea caracterului în parte abuziv al clauzei — Competența instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” — Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Spania) — Abanca Corporación Bancaria SA/Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)
      (Cauzele conexate C-70/17 și C-179/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 93/13/CEE - Articolele 6 și 7 - Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii - Clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar - Declararea caracterului în parte abuziv al clauzei - Competența instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept „abuzivă” - Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național)
      (2019/C 187/07)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Recurente: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17), Bankia SA (C-179/17)

         Intimate: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

         Dispozitivul

      Articolele 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretate în sensul că, pe de o parte, se opun ca o clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar declarată abuzivă să fie menținută în parte, prin eliminarea elementelor care o fac abuzivă, atunci când o astfel de eliminare ar echivala cu modificarea conținutului acestei clauze afectându-i substanța, și că, pe de altă parte, aceleași articole nu se opun ca instanța națională să remedieze nulitatea unei asemenea clauze abuzive înlocuind-o cu noul text al dispoziției legislative care a inspirat această clauză, aplicabilă în cazul unui acord între părțile la contract, dacă contractul de împrumut ipotecar în cauză nu poate continua să existe în cazul eliminării clauzei abuzive menționate, iar anularea contractului în ansamblul său l-ar expune pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile.

         (1)  JO C 121, 18.4.2017

         JO C 231, 17.7.2017.


title: C-163/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Sistemul Dublin — Regulamentul (UE) nr. 604/2013 — Transferul solicitantului de azil către statul membru responsabil de examinarea cererii de protecție internațională — Noțiunea „sustragere de la procedură” — Modalități de prelungire a termenului de transfer — Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Risc serios de tratament inuman sau degradant la finalul procedurii de azil — Condiții de viață ale beneficiarului protecției internaționale în statul membru menționat)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — Germania) — Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland
      (C-163/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Sistemul Dublin - Regulamentul (UE) nr. 604/2013 - Transferul solicitantului de azil către statul membru responsabil de examinarea cererii de protecție internațională - Noțiunea „sustragere de la procedură” - Modalități de prelungire a termenului de transfer - Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Risc serios de tratament inuman sau degradant la finalul procedurii de azil - Condiții de viață ale beneficiarului protecției internaționale în statul membru menționat)
      (2019/C 187/09)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Apelant: Abubacarr Jawo

         Intimată: Bundesrepublik Deutschland

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 29 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid trebuie interpretat în sensul că un solicitant „se sustrage procedurii”, în sensul acestei dispoziții, atunci când se sustrage în mod deliberat autorităților naționale competente pentru efectuarea transferului său, pentru a împiedica respectivul transfer. Se poate prezuma că acesta este cazul atunci când respectivul transfer nu poate fi efectuat din cauza faptului că acest solicitant a părăsit locul de reședință care i-a fost alocat fără să fi informat autoritățile naționale competente cu privire la absența sa, cu condiția să fi fost informat despre obligațiile sale în această privință, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere. Solicitantul menționat își păstrează posibilitatea de a demonstra că faptul că nu a informat aceste autorități cu privire la absența sa este justificat de motive valabile, iar nu de intenția de a se sustrage acestor autorități.
                  Articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 604/2013 trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unei proceduri împotriva unei decizii de transfer, persoana în cauză se poate prevala de articolul 29 alineatul (2) din acest regulament, susținând că, întrucât nu s-a sustras procedurii, termenul de transfer de șase luni a expirat.

                  2)

                  Articolul 29 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 604/2013 trebuie interpretat în sensul că, pentru a prelungi termenul de transfer la maximum optsprezece luni, este suficient ca statul membru solicitant să informeze, înainte de expirarea termenului de transfer de șase luni, statul membru responsabil cu privire la faptul că persoana în cauză s-a sustras procedurii și să indice, în același timp, noul termen de transfer.

                  3)

                  Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că intră în domeniul de aplicare al acestuia chestiunea dacă articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opune ca un solicitant de protecție internațională să fie transferat, în aplicarea articolului 29 din Regulamentul nr. 604/2013, către statul membru care, conform acestui regulament, este responsabil în mod normal de examinarea cererii sale de protecție internațională atunci când, în cazul acordării unei astfel de protecții în acest stat membru, solicitantul menționat ar fi expus unui risc serios de a fi supus unui tratament inuman sau degradant, în sensul acestui articol 4, din cauza condițiilor de viață previzibile cu care s-ar confrunta în calitate de beneficiar al unei protecții internaționale în statul membru menționat.
                  Articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretat în sensul că nu se opune unui astfel de transfer al solicitantului de protecție internațională, cu excepția cazului în care instanța sesizată cu o cale de atac împotriva deciziei de transfer constată, pe baza unor elemente obiective, fiabile, precise și actualizate în mod corespunzător și în raport cu standardul de protecție a drepturilor fundamentale garantat de dreptul Uniunii, realitatea acestui risc pentru solicitantul respectiv, din cauza faptului că, în caz de transfer, acesta s-ar afla, independent de voința sa și de alegerile personale, într-o situație de lipsuri materiale extreme.

         (1)  JO C 318, 25.9.2017.


title: Cauza C-237/17 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc./Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană (Recurs — Subvenții — Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China — Taxă compensatorie definitivă — Regulamentul (CE) nr. 597/2009)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/9

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc./Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană
      (Cauza C-237/17 P) (1)

      (Recurs - Subvenții - Importuri de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din China - Taxă compensatorie definitivă - Regulamentul (CE) nr. 597/2009)
      (2019/C 187/11)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, fostă Csi Solar Power (China) Inc. (reprezentanți: J. Bourgeois, A. Willems, avocate, S. De Knop și M. Meulenbelt, advocaten)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: H. Marcos Fraile, agent, asistat de N. Tuominen, avocată), Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland și N. Kuplewatzky, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursurile.

                  2)

                  Obligă Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd și Csi Solar Power Group Co. Ltd la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

                  3)

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului principal.

                  4)

                  Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului incident.

                  5)

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată aferente recursului incident.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauzele conexate C-266/17 și C-267/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17)/Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17) (Trimitere preliminară — Transporturi — Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători — Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 — Articolul 5 alineatele (1) și (2) — Atribuire directă — Contracte de servicii de transport public de călători cu autobuzul și cu tramvaiul — Condiții — Directiva 2004/17/CE — Directiva 2004/18/CE)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/10

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Oberlandesgericht Düsseldorf — Germania) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17)/Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17)
      (Cauzele conexate C-266/17 și C-267/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi - Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători - Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 - Articolul 5 alineatele (1) și (2) - Atribuire directă - Contracte de servicii de transport public de călători cu autobuzul și cu tramvaiul - Condiții - Directiva 2004/17/CE - Directiva 2004/18/CE)
      (2019/C 187/12)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         (Cauza C-266/17)

         Apelant: Rhein-Sieg-Kreis

         Intimate: Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

         cu participarea: Regionalverkehr Köln GmbH (C-266/17),

         (Cauza C-267/17)

         Apelantă: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Intimat: Kreis Heinsberg

         cu participarea: WestVerkehr GmbH (C-267/17)

         Dispozitivul

      Articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători nu se aplică atribuirii directe de contracte care au ca obiect servicii publice de transport cu autobuzul care nu iau forma contractelor de concesiune de servicii în sensul Directivei 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și al Directivei 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

         (1)  JO C 283, 28.8.2017.

         JO C 269, 14.8.2017.


title: Cauzele conexate C-350/17 și C-351/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Consiglio di Stato — Italia) — Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA/Mobit Soc.cons.arl (C-351/17) (Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 — Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători — Articolul 5 — Atribuirea contractelor de servicii publice — Articolul 5 alineatul (2) — Atribuire directă — Noțiunea „operator intern” — Autoritate care efectuează un control similar — Articolul 8 alineatul (2) — Regim tranzitoriu — Termen de expirare a atribuirii directe)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/13

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cereri de decizie preliminară formulate de Consiglio di Stato — Italia) — Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA/Mobit Soc.cons.arl (C-351/17)
      (Cauzele conexate C-350/17 și C-351/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 - Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători - Articolul 5 - Atribuirea contractelor de servicii publice - Articolul 5 alineatul (2) - Atribuire directă - Noțiunea „operator intern” - Autoritate care efectuează un control similar - Articolul 8 alineatul (2) - Regim tranzitoriu - Termen de expirare a atribuirii directe)
      (2019/C 187/14)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

      (Cauza C-350/17)

         Apelantă: Mobit Soc. cons. arl

         Intimată: Regione Toscana

         cu participarea: Autolinee Toscane SpA, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-350/17)
      (Cauza C-351/17)

         Apelantă: Autolinee Toscane SpA

         Intimată: Mobit Soc. cons. arl

         cu participarea: Regione Toscana, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-351/17)

         Dispozitivul

      Articolul 5 și articolul 8 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului trebuie interpretate în sensul că articolul 5 din acest regulament nu este aplicabil unei proceduri de atribuire care s-a derulat înainte de 3 decembrie 2019, astfel încât o autoritate competentă care atribuie, printr-o decizie de atribuire prin care se încheie o procedură competitivă, anterior acestei date un contract de concesiune de servicii publice de transport rutier local de călători nu este obligată să respecte articolul 5 menționat.

         (1)  JO C 330, 2.10.2017.


title: Cauza C-427/17: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 martie 2019 — Comisia Europeană/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 91/271/CEE — Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale — Împrejurări excepționale — Cele mai avansate cunoștințe tehnice, fără a atrage costuri excesive — Principiul proporționalității costurilor — Sarcina probei — Mijloace de probă)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/14

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 martie 2019 — Comisia Europeană/Irlanda
      (Cauza C-427/17) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 91/271/CEE - Colectarea și tratarea apelor urbane reziduale - Împrejurări excepționale - Cele mai avansate cunoștințe tehnice, fără a atrage costuri excesive - Principiul proporționalității costurilor - Sarcina probei - Mijloace de probă)
      (2019/C 187/15)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Mifsud-Bonnici și E. Manhaeve, agenți)

         Pârâtă: Irlanda (reprezentanți: J. Quaney, M. Browne și M. A. Joyce, agenți, asistați de S. Kingston, BL, de C. Toland, SC, și de B. Murray, SC)

         Dispozitivul

                  1)

                  Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                              —

                              în temeiul articolului 3 alineatele (1) și (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor reziduale urbane, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008, și al punctului A din anexa I și al notei de subsol 1 din această directivă, cu modificările ulterioare, prin faptul că nu a asigurat că apele colectate într-un sistem combinat de colectare a apelor urbane reziduale și a apelor pluviale sunt reținute și transportate în vederea tratării, în conformitate cu cerințele prevăzute de directiva menționată, cu modificările ulterioare, în ceea ce privește aglomerările Athlone, Cork City, Enniscorthy, cu excepția townland Killagoley, Fermoy, Mallow, Midleton, Ringaskiddy și Roscommon Town;

                              —

                              în temeiul articolului 4 alineatele (1) și/sau (3) din Directiva 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, coroborat cu articolul 10 și cu punctul B din anexa I la această directivă, cu modificările ulterioare, prin faptul că nu a instituit o tratare secundară sau o tratare echivalentă în ceea ce privește aglomerările Arklow, Athlone, Ballybofey/Stranorlar, Cobh, Cork City, Enfield, Enniscorthy, Fermoy, Killybegs, Mallow, Midleton, Passage/Monkstown, Rathcormac, Ringaskiddy, Ringsend, Roscommon Town, Shannon Town, Tubbercurry și Youghal;

                              —

                              în temeiul articolului 5 alineatele (2) și (3) din Directiva 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, coroborat cu articolul 10 și cu punctul B din anexa I la această directivă, cu modificările ulterioare, prin faptul că nu a asigurat că apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare ale aglomerărilor Athlone, Cork City, Dundalk, Enniscorthy, cu excepția townland Killagoley, Fermoy, Killarney, Killybegs, Longford, Mallow, Midleton, Navan, Nenagh, Portarlington, Ringsend, Roscrea și Tralee fac obiectul, înainte de a fi evacuate în zone sensibile, unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4 din directiva menționată, cu modificările ulterioare, și în conformitate cu dispozițiile prevăzute la punctul B din anexa I la aceeași directivă, cu modificările ulterioare, și

                              —

                              în temeiul articolului 12 din Directiva 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, prin faptul că nu a asigurat că evacuarea apelor uzate care provin de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale din aglomerările Arklow și Castlebridge sunt supuse unor reglementări prealabile și/sau unor autorizații specifice.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 293, 4.9.2017.


title: Cauza C-443/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents (Trimitere preliminară — Medicament de uz uman — Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente — Regulamentul (CE) nr. 469/2009 — Articolul 3 litera (d) — Condiții de acordare — Obținerea primei autorizații de introducere pe piață a produsului în calitate de medicament — Autorizație care vizează un produs în calitate de medicament, care constituie o nouă formulă a unui principiu activ deja cunoscut)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/15

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents
      (Cauza C-443/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Medicament de uz uman - Certificat suplimentar de protecție pentru medicamente - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Articolul 3 litera (d) - Condiții de acordare - Obținerea primei autorizații de introducere pe piață a produsului în calitate de medicament - Autorizație care vizează un produs în calitate de medicament, care constituie o nouă formulă a unui principiu activ deja cunoscut)
      (2019/C 187/16)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Abraxis Bioscience LLC

         Intimat: Comptroller General of Patents

         Dispozitivul

      Articolul 3 litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente coroborat cu articolul 1 litera (b) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că autorizația de introducere pe piață prevăzută la articolul 3 litera (b) din regulamentul menționat, invocată în susținerea unei cereri de certificat suplimentar de protecție privind o nouă formulă a unui principiu activ vechi, nu poate fi considerată prima autorizație de introducere pe piață a produsului vizat în calitate de medicament atunci când acest principiu activ a făcut deja, ca atare, obiectul unei asemenea autorizații.

         (1)  JO C 309, 18.9.2017.


title: Cauza C-444/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Préfet des Pyrénées-Orientales/Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier (Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Control la frontiere, azil și imigrare — Regulamentul (UE) 2016/399 — Articolul 32 — Reintroducerea temporară de către un stat membru a controlului la frontierele sale interne — Intrare ilegală a unui resortisant al unei țări terțe — Asimilare a frontierelor interne cu frontierele externe — Directiva 2008/115/CE — Domeniu de aplicare — Articolul 2 alineatul (2) litera (a))

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/15

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Préfet des Pyrénées-Orientales/Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier
      (Cauza C-444/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Control la frontiere, azil și imigrare - Regulamentul (UE) 2016/399 - Articolul 32 - Reintroducerea temporară de către un stat membru a controlului la frontierele sale interne - Intrare ilegală a unui resortisant al unei țări terțe - Asimilare a frontierelor interne cu frontierele externe - Directiva 2008/115/CE - Domeniu de aplicare - Articolul 2 alineatul (2) litera (a))
      (2019/C 187/17)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Préfet des Pyrénées-Orientales

         Intimați: Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier

         Dispozitivul

      Articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală coroborat cu articolul 32 din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) trebuie interpretat în sensul că acesta nu se aplică situației unui resortisant al unei țări terțe reținut în imediata apropiere a unei frontiere interne și aflat în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru nici chiar atunci când acest stat membru a reintrodus, în temeiul articolului 25 din acest regulament, controlul la această frontieră ca urmare a unei amenințări grave la adresa ordinii publice sau a securității interne a statului membru menționat.

         (1)  JO C 330, 2.10.2017.


title: Cauza C-498/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 1999/31/CE — Articolul 14 literele (b) și (c) — Depozite de deșeuri — Depozite de deșeuri existente — Încălcare)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/18

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 martie 2019 — Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-498/17) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 1999/31/CE - Articolul 14 literele (b) și (c) - Depozite de deșeuri - Depozite de deșeuri existente - Încălcare)
      (2019/C 187/20)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara, F. Thiran și E. Sanfrutos Cano, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent și G. Palatiello, avvocato dello Stato)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin faptul că nu a luat, în ceea ce privește depozitele de deșeuri din Avigliano (localitatea Serre Le Brecce), din Ferrandina (localitatea Venita), din Genzano di Lucania (localitatea Matinella), din Latronico (localitatea Torre), din Lauria (localitatea Carpineto), din Maratea (localitatea Montescuro), din Moliterno (localitatea Tempa La Guarella), cele două depozite de deșeuri din Potenza (localitatea Montegrosso-Pallareta) și depozitele de deșeuri din Rapolla (localitatea Albero in Piano), din Roccanova (localitatea Serre), din Sant’Angelo Le Fratte (localitatea Farisi), din Campotosto (localitatea Reperduso), din Capistrello (localitatea Trasolero), din Francavilla (Valle Anzuca), din Aquila (localitatea Ponte delle Grotte), din Andria (D’Oria G. & C.), din Canosa (CO.BE.MA), din Bisceglie (CO.GE.SER), din Andria (F.lli Acquaviva), din Trani (BAT-Igea Srl), din Torviscosa (societatea Caffaro), din Atella (localitatea Cafaro), din Corleto Perticara (localitatea Tempa Masone), din Marsico Nuovo (localitatea Galaino), din Matera (localitatea La Martella), din Pescopagano (localitatea Domacchia), din Rionero in Volture (localitatea Ventaruolo), din Salandra (localitatea Piano del Governo), din San Mauro Forte (localitatea Priati), din Senise (localitatea Palomabara), din Tito (localitatea Aia dei Monaci), din Tito (localitatea Valle del Forno), din Capestrano (localitatea Tirassegno), din Castellalto (localitatea Colle Coccu), din Castelvecchio Calvisio (localitatea Termine), din Corfinio (localitatea Cannucce), din Corfinio (localitatea Case querceto), din Mosciano S. Angelo (localitatea Santa Assunta), din S. Omero (localitatea Ficcadenti), din Montecorvino Pugliano (localitatea Parapoti), din San Bartolomeo in Galdo (localitatea Serra Pastore), din Trivigano (fosta Cava Zof) și din Torviscosa (localitatea La Valletta), toate măsurile necesare pentru a închide cât mai repede posibil, în conformitate cu articolul 7 litera (g) și cu articolul 13 din Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri, acele depozite de deșeuri dintre acestea care nu au primit, în conformitate cu articolul 8, o autorizație care să le permită să funcționeze în continuare sau prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în conformitate cu directiva amintită acele depozite de deșeuri dintre cele menționate care au obținut o autorizație de a continua să își desfășoare activitatea, iar aceasta fără a se aduce atingere condițiilor stabilite în anexa I punctul 1 la aceeași directivă, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 14 literele (b) și (c) din Directiva 1999/31.

                  2)

                  Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 338, 9.10.2017.


title: Cauza C-545/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy — Polonia) — Mariusz Pawlak Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego (Trimitere preliminară — Piața internă a serviciilor poștale — Directivele 97/67/CE și 2008/6/CE — Articolul 7 alineatul (1) — Noțiunea „drepturi exclusive sau speciale pentru crearea și furnizarea de servicii poștale” — Articolul 8 — Dreptul statelor membre de a organiza serviciul de expedieri recomandate folosit în cadrul procedurilor judiciare — Termen de depunere a unui act de procedură la o instanță — Interpretare conformă a dreptului național cu dreptul Uniunii — Limite — Efect direct invocat de o emanație a unui stat membru în cadrul unui litigiu împotriva unui particular)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/19

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy — Polonia) — Mariusz Pawlak Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego
      (Cauza C-545/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Piața internă a serviciilor poștale - Directivele 97/67/CE și 2008/6/CE - Articolul 7 alineatul (1) - Noțiunea „drepturi exclusive sau speciale pentru crearea și furnizarea de servicii poștale” - Articolul 8 - Dreptul statelor membre de a organiza serviciul de expedieri recomandate folosit în cadrul procedurilor judiciare - Termen de depunere a unui act de procedură la o instanță - Interpretare conformă a dreptului național cu dreptul Uniunii - Limite - Efect direct invocat de o emanație a unui stat membru în cadrul unui litigiu împotriva unui particular)
      (2019/C 187/21)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Mariusz Pawlak

         Pârât: Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (1) prima teză din Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008, coroborat cu articolul 8 din aceasta trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei norme de drept național care recunoaște ca echivalentă cu depunerea unui act de procedură la instanța în cauză numai depunerea unui astfel de act în exclusivitate la un oficiu poștal al furnizorului desemnat pentru furnizarea serviciului poștal universal, și aceasta fără o justificare obiectivă întemeiată pe motive de ordine publică sau de siguranță publică.

                  2)

                  O autoritate publică, considerată drept o emanație a unui stat membru, nu poate invoca Directiva 97/67, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/6, ca atare, împotriva unui particular.

         (1)  JO C 13, 15.1.2018.


title: Cauza C-578/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedura inițiată de Oy Hartwall Ab (Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Mărci — Directiva 2008/95/CE — Articolul 2 și articolul 3 alineatul (1) litera (b) — Refuz de înregistrare sau nulitate — Apreciere in concreto a caracterului distinctiv — Calificarea unei mărci — Incidență — Marcă de culoare sau marcă figurativă — Reprezentarea grafică a unei mărci prezentate sub formă figurativă — Condiții pentru înregistrare — Reprezentare grafică insuficient de clară și de precisă)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/20

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto-oikeus — Finlanda) — procedura inițiată de Oy Hartwall Ab
      (Cauza C-578/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 2 și articolul 3 alineatul (1) litera (b) - Refuz de înregistrare sau nulitate - Apreciere in concreto a caracterului distinctiv - Calificarea unei mărci - Incidență - Marcă de culoare sau marcă figurativă - Reprezentarea grafică a unei mărci prezentate sub formă figurativă - Condiții pentru înregistrare - Reprezentare grafică insuficient de clară și de precisă)
      (2019/C 187/22)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

      Oy Hartwall Ab

         Cu participarea: Patentti- ja rekisterihallitus

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 2 și articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, trebuie interpretate în sensul că calificarea dată unui semn cu ocazia înregistrării sale de către deponent, ca „marcă de culoare” sau „marcă figurativă”, constituie un element pertinent printre altele pentru a se determina dacă acest semn este susceptibil să constituie o marcă, în sensul articolului 2 din această directivă, și dacă, după caz, această marcă are un caracter distinctiv, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din directiva respectivă, însă nu scutește autoritatea competentă în materie de mărci de obligația sa de a efectua o analiză in concreto și globală a caracterului distinctiv al mărcii examinate, ceea ce implică că această autoritate nu poate refuza înregistrarea unui semn ca marcă pentru simplul motiv că acest semn nu a dobândit caracter distinctiv prin utilizare în raport cu produsele sau serviciile solicitate.

                  2)

                  Articolul 2 din Directiva 2008/95 trebuie interpretat în sensul că se opune, în circumstanțe precum cele din litigiul principal, înregistrării unui semn ca marcă, ca urmare a existenței unei contradicții în cererea de înregistrare, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 412, 4.12.2017.


title: Cauza C-590/17: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin/Electricité de France (EDF) (Trimitere preliminară — Directiva 93/13/CEE — Domeniu de aplicare — Articolul 2 literele (b) și (c) — Noțiunile de „consumator” și de „profesionist” — Finanțarea achiziționării unei locuințe principale — Credit imobiliar acordat de un angajator salariatului său și soțului acestuia, co-împrumutat solidar)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/21

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation — Franța) — Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin/Electricité de France (EDF)
      (Cauza C-590/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 93/13/CEE - Domeniu de aplicare - Articolul 2 literele (b) și (c) - Noțiunile de „consumator” și de „profesionist” - Finanțarea achiziționării unei locuințe principale - Credit imobiliar acordat de un angajator salariatului său și soțului acestuia, co-împrumutat solidar)
      (2019/C 187/23)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour de cassation

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Henri Pouvin, Marie Dijoux, căsătorită Pouvin

         Intimată: Electricité de France (EDF)

         Dispozitivul

      Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că salariatul unei întreprinderi și soțul său, care încheie cu această întreprindere un contract de credit rezervat, cu titlu principal, membrilor personalului întreprinderii respective, destinat să finanțeze achiziționarea unui bun imobil în scopuri private, trebuie să fie considerați „consumatori” în sensul acestei dispoziții.
      Articolul 2 litera (c) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că întreprinderea menționată trebuie să fie considerată „profesionist”, în sensul acestei dispoziții, atunci când încheie un astfel de contract de credit în cadrul activității sale profesionale, chiar dacă acordarea de credite nu constituie activitatea sa principală.

         (1)  JO C 437, 18.12.2017.


title: Cauza C-637/17: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugalia) — Cogeco Communications Inc/Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA („Trimitere preliminară — Articolul 102 TFUE — Principiile echivalenței și efectivității — Directiva 2014/104/UE — Articolul 9 alineatul (1) — Articolul 10 alineatele (2)-(4) — Articolele 21 și 22 — Acțiuni în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene — Efectele deciziilor naționale — Termene de prescripție — Transpunere — Aplicare în timp)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/21

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Portugalia) — Cogeco Communications Inc/Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA
      (Cauza C-637/17) (1)

      („Trimitere preliminară - Articolul 102 TFUE - Principiile echivalenței și efectivității - Directiva 2014/104/UE - Articolul 9 alineatul (1) - Articolul 10 alineatele (2)-(4) - Articolele 21 și 22 - Acțiuni în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene - Efectele deciziilor naționale - Termene de prescripție - Transpunere - Aplicare în timp)
      (2019/C 187/24)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Cogeco Communications Inc

         Pârâte: Sport TV Portugal SA, Controlinveste-SGPS SA, NOS-SGPS SA

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 22 din Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că această directivă nu se aplică litigiului principal.

                  2)

                  Articolul 102 TFUE și principiul efectivității trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, pe de o parte, prevede că termenul de prescripție în ceea ce privește acțiunile în despăgubire este de trei ani și începe să curgă de la data la care persoana vătămată a avut cunoștință de dreptul său la reparație, chiar dacă persoana responsabilă de încălcare nu este cunoscută și, pe de altă parte, nu prevede nicio posibilitate de suspendare sau de întrerupere a acestui termen în cursul unei proceduri desfășurate în fața autorității naționale de concurență.

         (1)  JO C 32, 29.1.2018.


title: Cauza C-681/17: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH/Sascha Ledowski (Trimitere preliminară — Protecția consumatorilor — Directiva 2011/83/UE — Articolul 6 alineatul (1) litera (k) și articolul 16 litera (e) — Contract încheiat la distanță — Dreptul de retragere — Excepții — Noțiunea de „bunuri sigilate care nu pot fi returnate din motive de protecție a sănătății sau din motive de igienă și care au fost desigilate de consumator” — Saltea a cărei protecție a fost îndepărtată de consumator după livrare)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/22

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 27 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — slewo — schlafen leben wohnen GmbH/Sascha Ledowski
      (Cauza C-681/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția consumatorilor - Directiva 2011/83/UE - Articolul 6 alineatul (1) litera (k) și articolul 16 litera (e) - Contract încheiat la distanță - Dreptul de retragere - Excepții - Noțiunea de „bunuri sigilate care nu pot fi returnate din motive de protecție a sănătății sau din motive de igienă și care au fost desigilate de consumator” - Saltea a cărei protecție a fost îndepărtată de consumator după livrare)
      (2019/C 187/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: slewo — schlafen leben wohnen GmbH

         Pârât: Sascha Ledowski

         Dispozitivul

      Articolul 16 litera (e) din Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului, trebuie interpretat în sensul că nu intră în sfera noțiunii de „bunuri sigilate care nu pot fi returnate din motive de protecție a sănătății sau din motive de igienă și care au fost desigilate de consumator”, în sensul acestei dispoziții, un bun, precum o saltea, a cărui protecție a fost îndepărtată de consumator după livrarea acestuia.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza C-702/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico și alții (Trimitere preliminară — Piața internă în sectorul gazelor naturale — Concesiuni de servicii publice de distribuție — Încetare anticipată a unor concesiuni la sfârșitul unei perioade de tranziție — Rambursare datorată de noul concesionar fostului concesionar — Principiul securității juridice)

text:
               3.6.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 187/23

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 21 martie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato — Italia) — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico și alții
      (Cauza C-702/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Piața internă în sectorul gazelor naturale - Concesiuni de servicii publice de distribuție - Încetare anticipată a unor concesiuni la sfârșitul unei perioade de tranziție - Rambursare datorată de noul concesionar fostului concesionar - Principiul securității juridice)
      (2019/C 187/26)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Unareti SpA

         Intimați: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

         Dispozitivul

      Dreptul Uniunii în materia concesiunilor de serviciu public, analizat în lumina principiului securității juridice, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care modifică normele de referință pentru calculul rambursării la care au dreptul titularii de concesiuni de distribuție de gaze naturale atribuite fără a se recurge la o procedură concurențială pentru încetarea anticipată a concesiunilor respective în scopul reatribuirii lor în urma unei proceduri concurențiale.

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.