title: Cauza C-169/20: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/19

      Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Republica Portugheză
      (Cauza C-169/20)
      (2020/C 209/26)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. França și C. Perrin, agenți)

         Pârâtă: Republica Portugheză

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  constatarea că Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi incumbă în temeiul articolului 110 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prin faptul că, în cadrul calculării taxei de înmatriculare, nu a ținut seama de pierderea de valoare a componentei ecologice în calculul valorii aplicabile vehiculelor uzate introduse pe teritoriul statului menționat și achiziționate în alte state membre;

                  —

                  obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Legislația portugheză în cauză stabilește o discriminare între taxa aplicabilă unui vehicul importat și cea aplicabilă unui vehicul național similar. Modalitățile și formula de calcul în vigoare determină ca taxa aplicabilă vehiculului importat să fie aproape întotdeauna mai mare.
      Această situație este cu atât mai preocupantă cu cât ea este contrară jurisprudenței constante a Curții: legislația portugheză referitoare la calculul taxei aplicabile vehiculelor uzate achiziționate în alte state membre a făcut deja obiectul unor proceduri anterioare în neîndeplinirea obligațiilor și al mai multor hotărâri ale Curții.
      Legislația portugheză nu garantează că vehiculele uzate importate din alte state membre sunt supuse unei taxe cu un cuantum care nu depășește taxa aplicabilă vehiculelor uzate naționale similare. Aceasta se poate explica prin faptul că, urmare a modificării legislației în anul 2016, componenta ecologică utilizată pentru calcularea valorii unui vehicul uzat nu a fost aplicată cu luarea în considerare a deprecierii.
      Din ceea ce precedă rezultă că tabelul de depreciere adoptat prin legislația portugheză nu determină o aproximare rezonabilă a valorii reale a vehiculului uzat importat. În consecință, cuantumul plătit pentru înmatricularea unui vehicul uzat importat îl depășește pe cel referitor la un vehicul uzat similar deja înmatriculat în Portugalia, fapt care constituie o încălcare a articolului 110 TFUE și a jurisprudenței Curții.


title: Cauza C-180/20: Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/20

      Acțiune introdusă la 24 aprilie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-180/20)
      (2020/C 209/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Kellerbauer, T. Ramopoulos, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2020/245 (1) a Consiliului din 17 februarie 2020 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte, [denumit în continuare „acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat”] în ceea ce privește adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme înființate de Consiliul de parteneriat, și în ceea ce privește stabilirea listei subcomitetelor, în aplicarea acordului respectiv, cu excepția titlului II din acesta (denumită în continuare „Decizia 2020/245 a Consiliului”) și a Deciziei (UE) 2020/246 (2) a Consiliului din 17 februarie 2020 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul Consiliului de parteneriat constituit prin Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat dintre Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Republica Armenia, pe de altă parte, în ceea ce privește adoptarea regulamentului de procedură al Consiliului de parteneriat, a celui al Comitetului de parteneriat și a celui al subcomitetelor specializate și al altor organisme înființate de Consiliul de parteneriat, și în ceea ce privește stabilirea listei subcomitetelor, în aplicarea titlului II din acordul respectiv (denumită în continuare „Decizia 2020/246 a Consiliului”);

                  —

                  obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia susține că i) excluderea titlului II din acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat din domeniul de aplicare al Deciziei 2020/245 a Consiliului, (ii) adoptarea separată a Deciziei 2020/246 a Consiliului cu privire exclusiv la titlul II din acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat, care este întemeiată pe temeiul juridic material al articolului 37 TFUE și (iii) adăugarea celui de al doilea paragraf al articolului 218 alineatul (8) TFUE, care prevede că Consiliul hotărăște în unanimitate în cazul în care acordul se referă la un domeniu pentru care este necesară unanimitatea, încalcă tratatul astfel cum a fost interpretat de Curte.
      Acest motiv este întemeiat pe următoarele argumente.
      În primul rând, în temeiul unei jurisprudențe constante a Curții, temeiul juridic material al unei decizii a Consiliului întemeiate pe articolul 218 alineatul (9) TFUE referitoare la poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul unor organisme create printr-un acord trebuie determinat în conformitate cu centrul de gravitate al acordului în ansamblul său. Acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat privește în principal comerțul și cooperarea pentru dezvoltare, precum și comerțul în serviciile de transport, legăturile dintre acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat și PESC nefiind în schimb îndeajuns de importante pentru a justifica un temei juridic material din cadrul PESC în ceea ce privește acordul în ansamblul său. Prin urmare, Consiliul a comis o eroare prin includerea articolului 37 TUE în temeiul juridic al Deciziei 2020/246, iar această decizie a fost adoptată în mod greșit potrivit regulii de vot care impune unanimitatea.
      În al doilea rând, instituțiile Uniunii nu au libertatea de a scinda în mod artificial un act unic în diverse părți, creând astfel părți care au centre de gravitate distincte, în caz contrar ele fiind autorizate să eludeze cerința stabilită la articolul 13 TUE potrivit căreia fiecare instituție acționează în limitele atribuțiilor care îi sunt conferite prin tratate, în conformitate cu procedurile, condițiile și scopurile prevăzute de acestea. Atunci când stabilește poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr-un acord în temeiul articolului 218 alineatul (9) TFUE cu privire la normele care reglementează funcționarea acelui organism pentru toate dispozițiile acordului, scindarea deciziei Consiliului în două decizii nu poate fi justificată. Având în vedere că acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat nu face distincție între normele de procedură care se aplică atunci când organismele vizate acționează în temeiul titlului II sau al altor titluri din acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat, Consiliul a comis o greșeală atunci când a adoptat două decizii distincte, dintre care una privește exclusiv titlul II din acordul de parteneriat cuprinzător și consolidat.

         (1)  JO 2020, L 52, p. 3.

         (2)  JO 2020, L 52, p. 5.


title: Cauza T-653/18: Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Armani/EUIPO – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziţie – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GIORGIO ARMANI le sac 11 – Mărcile naţionale verbale şi figurative anterioare LESAC şi lesac – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudinea semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Utilizare serioasă a mărcii anterioare – Articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul 2017/1001”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/22

      Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Armani/EUIPO – Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)
      (Cauza T-653/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GIORGIO ARMANI le sac 11 - Mărcile naţionale verbale şi figurative anterioare LESAC şi lesac - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2020/C 209/28)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Giorgio Armani SpA (Milano, Italia) (reprezentant: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. O’Neill, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Spania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 august 2018 (cauza R 2462/2017-4) privind o procedură de opoziție între domnul Asunción şi Giorgio Armani

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Giorgio Armani SpA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza T-654/18: Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Armani/EUIPO – Asunción (le Sac 11) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziţie – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative le Sac 11 – Mărcile naţionale verbale şi figurative anterioare LESAC şi lesac – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Similitudinea semnelor – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Utilizare serioasă a mărcii anterioare – Articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul 2017/1001”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/22

      Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Armani/EUIPO – Asunción (le Sac 11)
      (Cauza T-654/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative le Sac 11 - Mărcile naţionale verbale şi figurative anterioare LESAC şi lesac - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 47 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul 2017/1001”)
      (2020/C 209/29)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Giorgio Armani SpA (Milano, Italia) (reprezentant: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: H. O’Neill, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Felipe Domingo Asunción (Madrid, Spania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs EUIPO din 13 august 2018 (cauza R 2464/2017-4) privind o procedură de opoziție între domnul Asunción şi Giorgio Armani

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Giorgio Armani SpA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019


title: Cauza T-707/18: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Tilly-Sabco/Consiliul şi Comisia („Agricultură – Restituiri la export – Carne de pasăre – Regulamentul (UE) 2018/1277 adoptat ca urmare a anulării Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 printr-o hotărâre a Curţii – Competenţa autorului actului – Abuz de procedură – Obligaţia de motivare – Răspundere extracontractuală – Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care care conferă drepturi particularilor – Prejudiciu”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/23

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Tilly-Sabco/Consiliul şi Comisia
      (Cauza T-707/18) (1)

      („Agricultură - Restituiri la export - Carne de pasăre - Regulamentul (UE) 2018/1277 adoptat ca urmare a anulării Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 689/2013 printr-o hotărâre a Curţii - Competenţa autorului actului - Abuz de procedură - Obligaţia de motivare - Răspundere extracontractuală - Încălcare suficient de gravă a unei norme de drept care care conferă drepturi particularilor - Prejudiciu”)
      (2020/C 209/30)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Franţa) (reprezentanți: R. Milchior şi S. Charbonnel, avocaţi)

         Pârâţi: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: D. Komilaki şi M. Alver, agenţi), Comisia Europeană (reprezentanți: A. Lewis şi B. Hofstötter, agenţi)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se urmăreşte anularea Regulamentului (UE) 2018/1277 al Consiliului din 18 septembrie 2018 de stabilire a restituirilor la export în sectorul cărnii de pasăre (JO 2018, L 239, p. 1) şi, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE, prin care se urmăreşte repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit ca urmare a stabilirii la zero euro a restituirilor respective la export pentru perioada cuprinsă între 19 iulie şi 31 decembrie 2013.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Tilly-Sabco la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 54, 11.2.2019.


title: Cauza T-752/18: Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Tecnodidattica/EUIPO (Forma unui picior de lampă) [„Marcă a Uniunii Europene – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene tridimensionale – Forma unui picior de lampă – Motiv absolut de refuz – Semn constituit în mod exclusiv din forma produsului necesară obţinerii unui rezultat tehnic – Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Inexistenţa unor elemente ornamentale sau de fantezie care au un rol important sau esenţial”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/24

      Hotărârea Tribunalului din 26 martie 2020 – Tecnodidattica/EUIPO (Forma unui picior de lampă)
      (Cauza T-752/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene tridimensionale - Forma unui picior de lampă - Motiv absolut de refuz - Semn constituit în mod exclusiv din forma produsului necesară obţinerii unui rezultat tehnic - Articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Inexistenţa unor elemente ornamentale sau de fantezie care au un rol important sau esenţial”)
      (2020/C 209/31)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Tecnodidattica SpA (San Colombano Certenoli, Italia) (reprezentanți: S. Corona și F. Corona, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: L. Rampini, agent)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 9 octombrie 2018 (cauza R 76/2017-2) privind o cerere de înregistrare a unui semn tridimensional constituit din forma unui picior de lampă ca marcă a Uniunii Europene

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Tecnodidattica SpA la plata cheltuielilor de judecată

         (1)  JO C 72, 25.2.2019.


title: Cauza T-73/19: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Bergslagernas Järnvaru/EUIPO – Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Unealtă pentru despicarea lemnului) [„Desen sau model industrial comunitar – Procedură de declarare a nulităţii – Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o unealtă pentru despicarea lemnului – Desen sau model industrial naţional anterior – Cauză de nulitate – Lipsa caracterului individual – Lipsa unei impresii globale diferite – Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Încălcarea dreptului la apărare – Articolul 62 din Regulamentul nr. 6/2002”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/24

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Bergslagernas Järnvaru/EUIPO – Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Unealtă pentru despicarea lemnului)
      (Cauza T-73/19) (1)

      („Desen sau model industrial comunitar - Procedură de declarare a nulităţii - Desen sau model industrial comunitar înregistrat care reprezintă o unealtă pentru despicarea lemnului - Desen sau model industrial naţional anterior - Cauză de nulitate - Lipsa caracterului individual - Lipsa unei impresii globale diferite - Articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Încălcarea dreptului la apărare - Articolul 62 din Regulamentul nr. 6/2002”)
      (2020/C 209/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Suedia) (reprezentanţi: S. Kirschstein-Freund şi B. Breitinger, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Germania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a EUIPO din 23 noiembrie 2018 (cauza R 1455/2018-3) privind o procedură de declarare a nulităţii între Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen şi Bergslagernas Järnvaru

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Bergslagernas Järnvaruaktiebolag la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 122, 1.4.2019.


title: Cauza T-106/19: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Abarca/EUIPO – Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziţie – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative ABARCA SEGUROS – Marca Uniunii Europene verbală anterioară ABANCA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/25

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Abarca/EUIPO – Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)
      (Cauza T-106/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative ABARCA SEGUROS - Marca Uniunii Europene verbală anterioară ABANCA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 209/33)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Abarca – Companhia de Seguros SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentanţi: J. Pimenta şi Á. Pinho, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: G. Schneider, J. Crespo Carrillo şi H. O’Neill, agenţi)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Abanca Corporación Bancaria, SA (Betanzos, Spania) (reprezentant: M. Aznar Alonso, avocat)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 22 noiembrie 2018 (cauza R 1370/2018-2) privind o procedură de opoziție între Abanca Corporación Bancaria şi Abarca – Companhia de Seguros

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Abarca – Companhia de Seguros SA să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) şi de Abanca Corporación Bancaria SA.

         (1)  JO C 131, 8.4.2019.


title: Cauza T-109/19: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Kerry Luxembourg/EUIPO – Döhler (TasteSense) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziţie – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TasteSense – Marca Uniunii Europene verbală anterioară MultiSense – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”]

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/26

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – Kerry Luxembourg/EUIPO – Döhler (TasteSense)
      (Cauza T-109/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TasteSense - Marca Uniunii Europene verbală anterioară MultiSense - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”)
      (2020/C 209/34)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Kerry Luxembourg Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanţi: A. von Mühlendahl şi H. Hartwig, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: J. Ivanauskas şi H. O’Neill, agenţi)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Döhler GmbH (Darmstadt, Germania)

         Obiectul

      Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 27 noiembrie 2018 (cauza R 1178/2018-2) privind o procedură de opoziție între Döhler şi Kerry Luxembourg

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Kerry Luxembourg Sàrl la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 139, 15.4.2019.


title: Cauza T-496/19: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – CV şi alţii/Comisia („Funcţie publică – Funcţionari – Remuneraţie – Coeficient corector – Indemnizaţie forfetară – Cheltuieli de cazare – Obligaţia de motivare – Obligaţia de solicitudine – Echivalenţa puterii de cumpărare – Egalitate de tratament”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/26

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – CV şi alţii/Comisia
      (Cauza T-496/19) (1)

      („Funcţie publică - Funcţionari - Remuneraţie - Coeficient corector - Indemnizaţie forfetară - Cheltuieli de cazare - Obligaţia de motivare - Obligaţia de solicitudine - Echivalenţa puterii de cumpărare - Egalitate de tratament”)
      (2020/C 209/35)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: CV, CW şi CY (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Mongin şi M. Brauhoff, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, prin care se urmăreşte anularea deciziei implicite a Comisiei prin care autoritatea împuternicită să facă numiri a acestei instituţii a respins cererea reclamanţilor care viza, în esenţă, obţinerea unei majorări, dacă este cazul retroactivă, a coeficientului corector aplicabil locului lor de repartizare, în speţă Paris.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Îi obligă pe CV, CW şi CY la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 305, 9.9.2019.


title: Cauza T-497/19: Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – CZ şi alţii/SEAE („Funcţie publică – Funcţionari – Remuneraţie – Coeficient corector – Indemnizaţie forfetară – Cheltuieli de cazare – Obligaţia de motivare – Obligaţia de solicitudine – Echivalenţa puterii de cumpărare – Egalitate de tratament”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/27

      Hotărârea Tribunalului din 29 aprilie 2020 – CZ şi alţii/SEAE
      (Cauza T-497/19) (1)

      („Funcţie publică - Funcţionari - Remuneraţie - Coeficient corector - Indemnizaţie forfetară - Cheltuieli de cazare - Obligaţia de motivare - Obligaţia de solicitudine - Echivalenţa puterii de cumpărare - Egalitate de tratament”)
      (2020/C 209/36)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanţi: CZ, DB, DC, DD (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt şi R. Spac, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE, prin care se urmăreşte anularea deciziei implicite a SEAE, prin care autoritatea împuternicită să facă numiri şi autoritatea abilitată să încheie contracte de muncă din cadrul SEAE au respins cererea reclamanţilor care viza, în esenţă, obţinerea unei majorări, dacă este cazul retroactivă, a coeficientului corector aplicabil locului lor de repartizare, în speţă Paris.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Îi obligă pe CZ, DB, DC şi DD la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 305, 9.9.2019.


title: Cauza T-594/19: Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2020 – Axactor/EUIPO – Axa (AXACTOR) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Retragerea opoziției – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/27

      Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2020 – Axactor/EUIPO – Axa (AXACTOR)
      (Cauza T-594/19) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2020/C 209/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Axactor SE (Oslo, Norvegia) (reprezentanți: D. Stone, A. Dykes, A. Leonelli, solicitors)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă în fața Tribunalului: Axa SA (Paris, Franța) (reprezentant: P. Martini-Berthon, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 28 iunie 2019 (cauza R 479/2018-4) privind o procedură de opoziție între Axa SA și Axactor SE.

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

                  2)

                  Obligă Axator SE și Axa SA la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și, pe fiecare, la plata a jumătate din cheltuielile efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.


title: Cauza T-623/19: Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2020 – ArcelorMittal Bremen/Comisia („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa – Directiva 2003/87/CE – Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră – Decizia 2011/278/UE – Norme tranzitorii privind alocarea armonizată şi cu titlu gratuit a cotelor de emisii – Modificarea tabelului naţional de alocare privind Germania pentru perioada cuprinsă între anii 2013 şi 2020 – Extindere semnificativă a capacității – Dispariţia obiectului litigiului – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/28

      Ordonanța Tribunalului din 30 aprilie 2020 – ArcelorMittal Bremen/Comisia
      (Cauza T-623/19) (1)

      („Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Directiva 2003/87/CE - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră - Decizia 2011/278/UE - Norme tranzitorii privind alocarea armonizată şi cu titlu gratuit a cotelor de emisii - Modificarea tabelului naţional de alocare privind Germania pentru perioada cuprinsă între anii 2013 şi 2020 - Extindere semnificativă a capacității - Dispariţia obiectului litigiului - Nepronunțare asupra fondului”)
      (2020/C 209/38)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: ArcelorMittal Bremen GmbH (Bremen, Germania) (reprezentanți: S. Altenschmidt şi L. Buschmann, avocaţi)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland şi A. Becker, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 265 TFUE, prin care se urmăreşte constatarea faptului că Comisia s-a abţinut în mod nelegal să adopte o decizie privind cantitatea anuală totală a cotelor de emisii care trebuie alocate cu titlu gratuit pentru o extindere semnificativă a capacității în ceea ce priveşte o subinstalaţie a reclamantei a produsului de referinţă pentru metalul lichid şi, cu titlu subsidiar, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se urmăreşte anularea pretinsei decizii adoptate de Comisie la 19 iulie 2019, aferentă punerii în întârziere a reclamantei din data de 1 iulie 2019.

         Dispozitivul

                  1)

                  Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra acțiunii.

                  2)

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 363, 28.10.2019.


title: Cauza T-146/20 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 mai 2020 – Csordas şi alţii/Comisia („Procedură de măsuri provizorii – Funcţie publică – Alegeri ale secţiunii locale din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei – Regularitate – Obligaţia de control a instituţiei – Cerere de măsuri provizorii – Lipsa fumus boni juris”)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/29

      Ordonanța președintelui Tribunalului din 4 mai 2020 – Csordas şi alţii/Comisia
      (Cauza T-146/20 R)
      („Procedură de măsuri provizorii - Funcţie publică - Alegeri ale secţiunii locale din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei - Regularitate - Obligaţia de control a instituţiei - Cerere de măsuri provizorii - Lipsa fumus boni juris”)
      (2020/C 209/39)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanţi: Annamaria Csordas (Luxemburg, Luxemburg), Adrian Sorin Cristescu (Luxemburg), Jean Putz (Esch-sur-Alzette, Luxemburg), Miguel Vicente Nunez (Luxemburg) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Milanowska, T. Lilamand şi T. Bohr, agenţi)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE şi pe articolul 91 alineatul (4) din Statutul funcţionarilor Uniunii Europene prin care se urmăreşte, cu titlu principal, pe de o parte, obţinerea suspendării executării, în primul rând, a Notei din 26 noiembrie 2019 a biroului de vot de proclamare a rezultatelor alegerilor secţiunii locale din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei, în al doilea rând, a Deciziei din 28 noiembrie 2019 a Comisiei privind calcularea reprezentativităţii organizaţiilor sindicale sau profesionale reprezentative în cadrul său, în al treilea rând, a mandatului secţiunii locale din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei rezultată în urma alegerilor din noiembrie 2019, în al patrulea rând, a desemnării de către secţia locală din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei a delegaţilor săi în comitetul central pentru personal al Comisiei, în al cincilea rând, a oricărei decizii referitoare la alocarea resurselor suplimentare reprezentanţilor personalului Comisiei şi, pe de altă parte, obligarea Comisiei să menţină în funcţie comitetul pentru personal care îşi încheie mandatul până la data pronunţării hotărârii în cauza principală, limitând în acelaşi timp respectivul mandat la cauzele curente şi, cu titlu subsidiar, obligarea, pe de o parte, a Comisiei să limiteze la cauzele curente mandatul secţiunii locale din Luxemburg a comitetului pentru personal al Comisiei rezultată în urma alegerilor din noiembrie 2019 şi, pe de altă parte, a acestei secţiuni locale să desemneze în cadrul comitetului central pentru personal al Comisiei reprezentanţi propuşi de Union syndicale Luxembourg.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge cererea de măsuri provizorii.

                  2)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-179/20: Acțiune introdusă la 18 martie 2020 – JP/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/29

      Acțiune introdusă la 18 martie 2020 – JP/Comisia
      (Cauza T-179/20)
      (2020/C 209/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: JP (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Champetier, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei din 17 iulie 2019 de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă a candidaților admiși la concursul EPSO/AD/363/18 – Administratori (AD7) și a Deciziei din 10 decembrie 2019 de respingere a cererii reclamantului de reexaminare;

                  —

                  obligarea pârâtei la repararea prejudiciilor cauzate; și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului potrivit căruia membrii comisiei de evaluare trebuie să aibă competențele necesare pentru efectuarea unei aprecieri obiective a performanței și a calificărilor profesionale ale reclamantului în cadrul interviului în domeniu, pe încălcarea principiului egalității de tratament și pe încălcarea principiului încrederii legitime.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului potrivit căruia compunerea comisiei de evaluare trebuie să fie suficient de stabilă.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe eroarea vădită de apreciere.


title: Cauza T-210/20: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2020 – Square/EUIPO ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/30

      Acțiune introdusă la 20 aprilie 2020 – Square/EUIPO ($ Cash App)
      (Cauza T-210/20)
      (2020/C 209/41)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Square, Inc (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentanți: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder, și T. Dolde, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurative „$ Cash App” – cererea de înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 410 819

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 februarie 2020 în cauza R 811/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedurile din fața Departamentului Operațiuni și a Camerei întâi de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea principiilor egalității de tratament și bunei administrări.


title: Cauza T-211/20: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2020 – Square/EUIPO ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/31

      Acțiune introdusă la 20 aprilie 2020 – Square/EUIPO ($ Cash App)
      (Cauza T-211/20)
      (2020/C 209/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Square, Inc. (San Francisco, California, Statele Unite) (reprezentanţi: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder şi T. Dolde, avocaţi)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărci figurative „$ Cash App” – cererea de înregistrare care desemnează Uniunea Europeană nr. 1 410 839

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 5 februarie 2020 în cauza R 810/2019-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedurile din fața Departamentului Operațiuni și a Camerei întâi de recurs.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-219/20: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2020 – JK/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/32

      Acțiune introdusă la 15 aprilie 2020 – JK/Comisia
      (Cauza T-219/20)
      (2020/C 209/43)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: JK (reprezentant: N. de Montigny, avocată)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 5 iunie 2019 a Directorului DG Buget și Administrație, Resurse Umane a SEAE de respingere a plângerii introduse, pe baza articolului 24 din statut, la 5 februarie 2019;

                  —

                  anularea deciziei implicite de respingere de către AIPN din cadrul Comisiei a plângerii introduse, pe baza articolului 24 din statut, la 5 februarie 2019;

                  —

                  anularea, în măsura în care această decizie este urmarea unei respingeri implicite, decizia de respingere a reclamației introduse la 4 septembrie 2019 de către reclamant și notificate la 6 ianuarie 2020 de către Directorul DG Buget și Administrație, Resurse Umane și Securitate;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 12a din Statutul Funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”), eroarea de drept în aprecierea noțiunii de hărțuire și în mod special în aprecierea ei în lumina punerii în aplicare obligației de asistență a instituției în conformitate cu articolul 24 din statut și eroarea de drept săvârșită de AIPN în cadrul respingerii plângerii, anterior oricărei inițiative cu privire la o anchetă administrativă, în ceea ce privește importanța probei elementelor furnizate în susținerea plângerii sale.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe eroarea vădită de apreciere a elementelor prezentate în susținerea cererii de asistență având în vedere că reclamantul ar fi furnizat, prin intermediul plângerii sale, suficiente elemente de natură să demonstreze caracterul real al atacurilor îndreptate împotriva sa.


title: Cauza T-223/20: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Orion/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/32

      Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Orion/Comisia
      (Cauza T-223/20)
      (2020/C 209/44)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Orion Oyj (Espoo, Finlanda) (reprezentanți: C. Schoonderbeek, avocat, J. Mulryne și E. Amos, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei pârâtei din 13 februarie 2020 de acordare a autorizației de introducere pe piață pentru medicamentul generic „Dexmedetomidine Accord”;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă aferente acestei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către decizia atacată a articolului 10 alineatul (1) coroborat cu articolul 10 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/83/CE (1) prin faptul că a admis că medicamentul „Precedex”, căruia Republica Cehă i-a acordat autorizația națională de introducere pe piață înainte de a adera la Uniunea Europeană, este medicament de referință, dat fiind că această autorizație națională de introducere pe piață nu a fost acordată (sau actualizată) în conformitate cu dispozițiile Uniunii în vigoare.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către decizia atacată a articolului 14 alineatul (11) din Regulamentul nr. 726/2004 (2) coroborat cu articolul 10 alineatul (1) și cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83, prin faptul că a concluzionat că protecția normativă a datelor produsului „Dexdor” al reclamantei a expirat și că a admis posibilitatea utilizării acestui medicament (și a datelor din cercetare care îl fundamentează) ca medicament de referință în susținerea unei cereri de autorizare a introducerii pe piață a unui produs copiat (generic), pentru motivul că medicamentele „Precedex” și „Dexdor” aparțin aceleiași autorizații generale de introducere pe piață.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu conține o motivare adecvată, astfel cum impune articolul 296 TFUE.

         (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (JO 2004, L 136, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).


title: Cauza T-230/20: Acțiune introdusă la 27 aprilie 2020 – PNB Banka/BCE

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/33

      Acțiune introdusă la 27 aprilie 2020 – PNB Banka/BCE
      (Cauza T-230/20)
      (2020/C 209/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: PNB Banka AS (Riga, Letonia) (reprezentant: O. Behrends, avocat)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei BCE din 17 februarie 2020 privind retragerea licenței bancare a PNB Banka AS;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă treisprezece motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe faptul că textul deciziei atacate conține informații procedurale insuficiente și eronate.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că BCE a recurs nelegal la procedura în două etape în vederea adoptării deciziei atacate (care cuprinde o propunere a autorității naționale competente), în temeiul articolului 14 alineatul (5) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 (1) și al articolului 83 din Regulamentul (UE) nr. 468/2014 (2), în pofida deciziei BCE de reclasificare din 1 martie 2019 prin care BCE a preluat supravegherea directă a reclamantei.

                  3.

                  Al treilea motiv prin care se invocă încălcări ale procedurii în fața autorității naționale competente, Comisia pentru Piețele Financiare și de Capital (CPFC).

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că era imposibil din punct de vedere procedural ca proiectul de decizie de retragere a licenței datat 12 septembrie 2019 să fie adoptat de BCE la 17 februarie 2020, având în vedere dispoziția procedurală a articolului 83 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 468/2014.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată este nelegală pe fond și din punct de vedere procedural întrucât evaluarea anterioară din 15 august 2019„Bănci în curs de a intra în dificultate sau susceptibile de a intra în dificultate” a constituit o retragere de facto a licenței de către BCE.

                  6.

                  Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată este nelegală întrucât este bazată pe o ingerință nelegală în dreptul de reprezentare al reclamantei care o privează de toate drepturile procedurale.

                  7.

                  Al șaptelea motiv întemeiat pe faptul că decizia atacată este nelegală întrucât este bazată pe o motivare insuficientă.

                  8.

                  Al optulea motiv prin care se invocă încălcarea dreptului reclamantei de a fi ascultată.

                  9.

                  Al nouălea motiv întemeiat pe imposibilitatea BCE de a avea în vedere hotărârea din 12 septembrie 2019 a instanței letone referitoare la insolvență, dat fiind că această hotărâre este nelegală și se întemeiază exclusiv pe o interpretare eronată a deciziei BCE de constatare a intrării în dificultate sau a unei intrări în dificultate previzibile.

                  10.

                  Al zecelea motiv întemeiat pe faptul că în mod eronat în decizia atacată BCE s-a bazat pe alte motive (și anume pretinsa nerespectare a limitelor expunerilor mari și a cerințelor normative privind fondurile proprii), care nu sunt fondate și care nu au fost invocate de Comisia pentru Piețele Financiare și de Capital în proiectul său de decizie.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv întemeiat pe nelegalitatea deciziei atacate din punct de vedere material întrucât reclamanta se află sub controlul exclusiv al Comisiei pentru Piețele Financiare și de Capital și, așadar, sub controlul indirect al BCE începând cu 12 septembrie 2019.

                  12.

                  Al doisprezecelea motiv întemeiat pe caracterul disproporționat al deciziei atacate.

                  13.

                  Al treisprezecelea motiv prin care se invocă faptul că decizia atacată se întemeiază pe toate erorile cuprinse în decizia de constatare a intrării în dificultate sau a unei intrări în dificultate previzibile.

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO 2013, L 287, p. 63).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 468/2014 al Băncii Centrale Europene din 16 aprilie 2014 de instituire a cadrului de cooperare la nivelul Mecanismului unic de supraveghere între Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale competente și cu autoritățile naționale desemnate (JO 2014, L 141, p. 1).


title: Cauza T-231/20: Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Price/Consiliul

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/35

      Acțiune introdusă la 23 aprilie 2020 – Price/Consiliul
      (Cauza T-231/20)
      (2020/C 209/46)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: David Price (Le Dorat, Franţa) (reprezentant: J. Fouchet, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  suspendarea judecării cauzei în prezenta procedură, adresând Curții de Justiție a Uniunii Europene următoarele întrebări preliminare în procedura accelerată:

                              1.

                              Retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană abrogă cetățenia europeană a resortisanților britanici care, înainte de încheierea perioadei de tranziție, și-au exercitat dreptul la liberă circulație și la liberă stabilire pe teritoriul unui alt stat membru?

                              2.

                              În cazul unui răspuns afirmativ, articolele 2, 3, 10, 12 și 127 din Acordul de retragere coroborate cu al șaselea considerent al preambulului acestuia și cu articolele 18, 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că au permis acestor resortisanți britanici să își păstreze, fără excepție, drepturile la cetățenia europeană de care beneficiau înainte de retragerea țării lor din Uniunea Europeană?

                              3.

                              În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, Acordul de retragere încalcă articolele 18, 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în măsura în care nu conține prevederi care să le permită să păstreze aceste drepturi fără excepție?

                              4.

                              În orice caz, articolul 127 alineatul (1) litera (b) din Acordul de retragere încalcă articolele 18, 20 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, precum și articolele 39 și 40 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în măsura în care îi privează pe cetățenii Uniunii care și-au exercitat dreptul la liberă circulație și la liberă stabilire în Regatul Unit de dreptul de a alege și de a fi aleși la alegerile locale din această țară și, în cazul în care interpretarea dispozițiilor menționate de către Tribunal și Curte este aceeași cu cea a Consiliului de Stat francez, această încălcare se extinde la resortisanții Regatului Unit care și-au exercitat dreptul la liberă circulație și libertatea de stabilire?

                  —

                  anularea în parte a Deciziei (UE) 2020/135 a Consiliului din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, în măsura în care Acordul de retragere nu permite ca dreptul la sănătate al acestor resortisanți să fie protejat pe deplin și în măsura în care aceste acte fac distincție în mod automat și general, fără vreun control de proporționalitate, între cetățenii Uniunii și resortisanții Regatului Unit începând de la 1 februarie 2020, și, prin urmare, anularea în special a celui de al șaselea considerent al preambulului Acordului de retragere și a articolelor 9, 10 și 127 din acordul menționat;

                  —

                  obligarea Uniunii Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a onorariilor de avocat în cuantum de 5 000 euro.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă opt motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe lipsa unui control de proporționalitate al suprimării cetățeniei europene pentru anumite categorii de resortisanți britanici. Reclamantul susține că, în calitate de cetățean european care și-a exercitat dreptul la liberă circulație în Uniune și care a fost absent de pe teritoriul britanic de mai mult de 15 ani, nu i s-a permis să voteze la referendumul din 23 iunie 2016 privind apartenența Regatului Unit la Uniunea Europeană.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor democrației, egalității de tratament, liberei circulații, libertății de exprimare și bunei administrări.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea ordinii juridice a Uniunii și a principiului egalității de tratament inerent cetățeniei europene. Reclamantul susține în special că decizia atacată este contrară ordinii juridice a Uniunii care consacră principiul egalității de tratament a tuturor cetățenilor, și ordinii juridice stabilite prin Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

                  4.

                  Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime. Reclamantul susține în această privință, printre altele, că decizia atacată confirmă pierderea dreptului său de ședere permanentă, dobândit după cinci ani de reședință continuă într-un stat membru, fără să fi prevăzut consecințele concrete ale acestei pierderi și, mai ales, fără ca vreun control de proporționalitate să fi fost efectuat.

                  5.

                  Al cincilea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la respectarea vieții private și de familie garantat de Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. Reclamantul susține că decizia atacată îi afectează dreptul la viață privată și de familie în măsura în care aceasta îi retrage cetățenia europeană și, prin urmare, dreptul de liberă ședere pe teritoriul unui stat membru, al cărui resortisant nu este, dar pe teritoriul căruia și-a construit viața de familie.

                  6.

                  Al şaselea motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului resortisanților britanici de a alege și de a fi aleși la alegerile locale și europene. Potrivit reclamantului, articolul 127 din Acordul de retragere ar încălca articolul 18 TFUE și articolele 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prin urmare, decizia atacată ar trebui să fie anulată întrucât ratifică un acord care conține o dispoziție ce creează o discriminare între cetățenii britanici.

                  7.

                  Al şaptelea motiv se întemeiază pe distincția automată și generală, efectuată de Acordul de retragere, între cetățenii Unii și resortisanții Regatului Unit fără un control de proporționalitate în ceea ce privește viața privată și de familie a britanicilor începând de la 1 februarie 2020. În susținerea acestui motiv, reclamantul afirmă că suprimarea cetățeniei europene nu poate fi automată și generală, că ar fi trebuit să se impună o apreciere in concreto a consecințelor și că, în lipsa unei astfel de aprecieri, decizia atacată trebuie să fie anulată.

                  8.

                  Al optulea motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 35 din Carta drepturilor fundamentale, și anume a dreptului la sănătate. Reclamantul consideră că din cauza faptului că Acordul de retragere nu prevede nicio acțiune de protecție a dreptului său la sănătate, această competență de sprijinire dispare pentru Regatul Unit și resortisanții săi, punându-i pe aceștia din urmă în pericol, în special într-o perioadă de pandemie și de criză sanitară.


title: Cauza T-238/20: Acțiune introdusă la 1 mai 2020 – Ryanair/Comisia

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/36

      Acțiune introdusă la 1 mai 2020 – Ryanair/Comisia
      (Cauza T-238/20)
      (2020/C 209/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Ryanair DAC (Swords, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating și I. Metaxas-Maranghidis, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) a Comisiei Europene din 11 aprilie 2020 privind ajutorul de stat SA.56812 (1) și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

                  —

                  Reclamanta a solicitat de asemenea ca acțiunea sa să fie judecată potrivit procedurii accelerate, în conformitate cu articolul 23a din Statutul Curții de Justiție.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea, prin decizia Comisiei, a anumitor prevederi ale TFUE și a principiilor generale ale dreptului Uniunii privind interzicerea discriminării pe motive de cetățenie și libera circulație a serviciilor, care au stat la baza liberalizării transportului aerian în Uniune de la sfârșitul anilor '80. Liberalizarea pieței transporturilor aeriene în Uniune a permis dezvoltarea unor companii aeriene paneuropene cu prețuri cu adevărat scăzute. Decizia Comisiei ignoră rolul unor asemenea companii aeriene paneuropene în conectivitatea statelor membre ale Uniunii prin faptul că permite Suediei să acorde ajutor numai companiilor aeriene din Uniune cărora Suedia le-a emis licențe de operare la nivelul Uniunii. Articolul 107 alineatul (3) litera (b) TFUE menționează o excepție de la interzicerea ajutoarelor de stat prevăzută la articolul 107 alineatul (1) TFUE, însă nu menționează nicio excepție de la celelalte norme și principii ale TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea, prin decizia Comisiei, a obligației Comisiei de a pune în balanță efectele benefice ale ajutorului și efectele negative ale acestuia asupra condițiilor schimburilor comerciale și asupra menținerii unei concurențe nedenaturate (cu alte cuvinte, „testul comparativ”).

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe neinițierea de către Comisie a unei proceduri oficiale de investigare, în pofida unor dificultăți grave și pe încălcarea de către aceasta a drepturilor procedurale ale reclamantei.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea, prin decizia Comisiei, a obligației de motivare a Comisiei.

         (1)  Decizia (UE) a Comisiei Europene din 11 aprilie 2020 privind ajutorul de stat SA.56812 Suedia – Schema de garantare a împrumuturilor acordate companiilor aeriene în contextul cadrului temporar pentru măsuri de ajutor de stat destinate sprijinirii economiei în situația actualei epidemii de COVID-19 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).


title: Cauza T-239/20: Acțiune introdusă la 30 aprilie 2020 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Pfizer (RUXXIMLA)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/37

      Acțiune introdusă la 30 aprilie 2020 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Pfizer (RUXXIMLA)
      (Cauza T-239/20)
      (2020/C 209/48)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Germania) (reprezentanți: J. -C. Plate și R. Kaase, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pfizer Inc. (New York, New York, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „RUXXIMLA” – înregistrarea nr. 17 865 742

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 februarie 2020 în cauza R 1879/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedura căii de atac.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-248/20: Acțiune introdusă la 5 mai 2020 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Pfizer (RUXYMLA)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/38

      Acțiune introdusă la 5 mai 2020 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Pfizer (RUXYMLA)
      (Cauza T-248/20)
      (2020/C 209/49)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Germania) (reprezentanți: J.-C. Plate și R. Kaase, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Pfizer Inc. (New York, New York, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: înregistrarea care desemnează Uniunea Europeană a mărcii verbale „RUXYMLA” – cererea de înregistrare nr. 17 865 739

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 13 februarie 2020 în cauza R 1878/2019-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor efectuate în procedura căii de atac.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-257/20: Acțiune introdusă la 7 mai 2020 – González Calvet/SRB

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/39

      Acțiune introdusă la 7 mai 2020 – González Calvet/SRB
      (Cauza T-257/20)
      (2020/C 209/50)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamanți: Ramón González Calvet și Joan González Calvet (Barcelona, Spania) (reprezentant: P. Molina Bosch, avocat)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea Deciziei Comitetului unic de rezoluție SRB/EES/2020/52 din 17 martie 2020;

                  —

                  evaluarea tuturor activelor ansamblului grupului Banco Popular, iar nu numai a celor ale societății-mamă separat de activele filialelor sale, cum a procedat Deloitte, întrucât ansamblul grupului, iar nu numai societatea-mamă, a fost absorbit de Banco Santander;

                  —

                  evaluarea împrumuturilor performante la nivelul a 100 % din valoarea lor contabilă;

                  —

                  evaluarea împrumuturilor neperformante la nivelul a 100 % din valoarea lor contabilă întrucât acoperirea lor cu garanții și provizioane se apropia de 100 %;

                  —

                  evaluarea activelor imobiliare ale grupului Banco Popular la 10 896 000 000 de euro, întrucât provizioanele corespunzătoare au fost deja deduse;

                  —

                  evaluarea activelor totale ale grupului Banco Popular la 153 785 000 000 de euro conform argumentelor cuprinse în cererea introductivă, ceea ce dă o valoare de realizare pentru acționari în caz de lichidare de 26 365 000 000 de euro după deducerea a 124 420 000 000 de euro care erau datorați, potrivit Deloitte, creditorilor;

                  —

                  dispunerea unei indemnizați de 7,00 euro pe acțiune, care corespunde împărțirii celor 29 365 000 000 de euro la cele 4 196 000 000 de acțiuni care erau în circulație la momentul rezoluției;

                  —

                  indemnizarea domnului Ramon González Calvet cu suma de 317 072 de euro (trei sute șaptesprezece mii șaptezeci și doi) pentru exproprierea celor 45 296 de acțiuni ale sale și a domnului Juan González Calvet cu suma de 11 977 de euro (unsprezece mii nouă sute șaptezeci și șapte) pentru exproprierea celor 1 711 acțiuni ale sale, împreună cu cheltuieli de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      La 6 iunie 2017, Comitetul unic de rezoluție (SRB) a dispus rezoluția Banco Popular și a vândut-o către Banco Santander pentru prețul de un euro. Prin Decizia SRB/EES/2020/52 din 17 martie 2020 și după ascultarea deținătorilor de obligațiuni și de acțiuni ale Banco Popular afectați de rezoluția acestei bănci, SRB a considerat că nu se impunea despăgubirea persoanelor afectate întemeindu-se pe raportul de evaluare 3 al Deloitte.
      În cererea lor introductivă, reclamanții explică faptul că Deloitte este o întreprindere de audit care și-a pierdut prestigiul ca urmare a unor cazuri precum Gowex, Bankia, Gescartera și Abengoa și că aceasta nu se ocupă în prezent de auditul niciunei mari bănci spaniole.
      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă următoarele motive:

                  1.

                  Reclamanții demonstrează că evaluarea efectuată de Deloitte este deformată în interesul SRB și îi prejudiciază pe acționari, printre altele pentru că:

                              —

                              subevaluează activele privind impozitul amânat pe care Banco Santander le-a primit în întregime;

                              —

                              nu ține seama de faptul că acoperirea împrumuturilor neperformante cu garanții și provizioane era de 100 %;

                              —

                              subevaluează portofoliul împrumuturilor performante;

                              —

                              nu contabilizează toate activele grupului Banco Popular separând activele entității juridice Banco Popular de cele ale filialelor și ale întreprinderilor deținute;

                              —

                              nu ține seama de faptul că valoarea netă contabilă a activelor imobiliare după deducerea provizioanelor era de 10 896 000 000 de euro.

                  2.

                  La 23 mai 2017, SRB a încredințat societății Deloitte evaluarea Banco Popular în timp ce președinta SRB, doamna König, recunoștea în cursul unui interviu acordat Bloomberg TV că Banco Popular era sub supraveghere. Rezultă că SRB decisese deja, la 23 mai 2017, să supună Banco Popular rezoluției, ceea ce a făcut obiectul unei informați scurse către agenția Reuters la 31 mai și a provocat episodul retragerii depozitelor care a prăbușit lichiditatea Banco Popular;

                  3.

                  Potrivit Banco de España, Banca Centrală Europeană ar considera că Banco Popular era o bancă solvabilă la 13 martie 2017. Banco Popular nu s-a aflat niciodată în lichidare, contrar celor susținute de Deloitte, dar este clar că SRB și-a fixat ca obiectiv să supună Banco Popular unei rezoluții pentru a putea salva Banco Santander, o bancă sistemică la nivel european și mondial ale cărei pierderi (care se ridicau la 22 573 000 000 de euro în cursul anului 2017 potrivit calculelor reclamanților) au fost ascunse acționarilor grație exproprierii și absorbției Banco Popular.


title: Cauza T-266/20: Acțiune introdusă la 8 mai 2020 – Global Chartered Controller Institute SL/EUIPO – CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)

text:
               22.6.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/40

      Acțiune introdusă la 8 mai 2020 – Global Chartered Controller Institute SL/EUIPO – CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)
      (Cauza T-266/20)
      (2020/C 209/51)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Global Chartered Controller Institute SL (Alicante, Spania) (reprezentanți: M. Pomares Caballero și T. Barber Giner, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: CFA Institute (Charlottesville, Virginia, Statele Unite)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE – cererea de înregistrare nr. 15 508

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 25 februarie 2020 în cauza R 235/2019-5

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  modificarea deciziei atacate prin constatarea faptului că, în speță, nu sunt întrunite condițiile de aplicare a motivului referitor la refuzul înregistrării prevăzut la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001;

                  —

                  sau, în subsidiar, anularea deciziei atacate și

                  —

                  obligarea EUIPO să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de reclamantă (inclusiv pe cele aferente procedurii desfășurate în fața camerei de recurs) și obligarea intervenientei să suporte cheltuielile de judecată efectuate în fața diviziei de opoziție.

         Motivele invocate

      Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 92 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cerere înaintată la data de 3 martie 2020 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Abdulkerim Kerim/Guvernul Norvegiei (Cauza E-1/20) 2020/C 218/08

text:
               2.7.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 218/13

      Cerere înaintată la data de 3 martie 2020 de Norges Høyesterett pentru obținerea unui aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Abdulkerim Kerim/Guvernul Norvegiei
      (Cauza E-1/20)
      (2020/C 218/08)
      Prin scrisoarea din data de 3 martie 2020, Norges Høyesterett (Curtea Supremă din Norvegia) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții de Justiție în data de 3 martie 2020, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Abdulkerim Kerim/Guvernul Norvegiei, cu privire la următoarele chestiuni:
      Care sunt criteriile de bază care ar trebui să fie luate în considerare atunci când se stabilește dacă o căsătorie este o căsătorie de conveniență care face obiectul normei privind abuzul de la articolul 35 din Directiva 2004/38/CE? Ar fi utile în special observațiile Curții de Justiție a AELS cu privire la următoarele aspecte:

                  (a)

                  Intenția subiectivă a cetățeanului SEE de a încheia căsătoria are vreo importanță atunci când se stabilește dacă respectiva căsătorie este o căsătorie de conveniență?

                  (b)

                  În cazul în care intenția resortisantului unei țări terțe este factorul-cheie luat în considerare atunci când se stabilește dacă respectiva căsătorie este o căsătorie de conveniență în sensul directivei, este necesar ca dorința resortisantului țării terțe de a avea drept de ședere să fi fost unicul scop al încheierii căsătoriei sau este suficient ca aceasta să fi fost scopul principal al încheierii căsătoriei?


title: Cauza C-727/17: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach – Polonia) – Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, fostă ECO-WIND Construction S.A./Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach [Trimitere preliminară – Directiva (UE) 2015/1535 – Standarde și reglementări tehnice – Turbine eoliene – Directiva 2006/123/CE – Noțiunea de „serviciu” – Mediu – Directiva 2009/28/CE – Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile – Obiective naționale globale obligatorii – Normă națională referitoare la procedurile de autorizare care se aplică instalațiilor de producere a energiei electrice din surse regenerabile de energie – Proporționalitate – Reglementare a unui stat membru care prevede restricții în ceea ce privește amplasarea turbinelor eoliene]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/2

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach – Polonia) – Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, fostă ECO-WIND Construction S.A./Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach
      (Cauza C-727/17) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva (UE) 2015/1535 - Standarde și reglementări tehnice - Turbine eoliene - Directiva 2006/123/CE - Noțiunea de „serviciu” - Mediu - Directiva 2009/28/CE - Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile - Obiective naționale globale obligatorii - Normă națională referitoare la procedurile de autorizare care se aplică instalațiilor de producere a energiei electrice din surse regenerabile de energie - Proporționalitate - Reglementare a unui stat membru care prevede restricții în ceea ce privește amplasarea turbinelor eoliene)
      (2020/C 255/02)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, fostă ECO-WIND Construction S.A.

         Pârât: Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (1) litera (f) din Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale trebuie interpretat în sensul că cerința potrivit căreia instalarea unei turbine eoliene este supusă condiției respectării unei distanțe minime între aceasta și clădiri cu destinație rezidențială nu constituie o reglementare tehnică care trebuie să facă obiectul unei notificări în temeiul articolului 5 din această directivă, cu condiția ca această cerință să nu conducă la o utilizare pur marginală a turbinelor eoliene, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

                  2)

                  Articolul 15 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne trebuie interpretat în sensul că o reglementare care supune instalarea unei turbine eoliene condiției respectării unei distanțe minime între aceasta și clădiri cu destinație rezidențială nu se încadrează în normele care condiționează începerea sau desfășurarea activității de servicii de o restricție teritorială care constă în special în limitări stabilite în funcție de o distanță minimă între prestatori, pe care statele membre trebuie să le notifice Comisiei Europene în conformitate cu articolul 15 alineatul (7) din această directivă.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) primul paragraf și articolul 13 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2015/1513 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări care supune instalarea unei turbine eoliene condiției respectării unei distanțe minime între aceasta și clădiri cu destinație rezidențială, cu condiția ca această reglementare să fie necesară și proporțională în raport cu obiectivul național global obligatoriu al statului membru în cauză, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere.

         (1)  JO C 134, 16.4.2018.


title: Cauza C-535/18: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – IL și alții/Land Nordrhein-Westfalen (Trimitere preliminară – Mediu – Convenția de la Aarhus – Directiva 2011/92/UE – Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului – Participarea publicului la procesul decizional – Neregularități care afectează procedura de aprobare de dezvoltare a unui proiect – Acces la justiție – Limitări prevăzute de dreptul național – Directiva 2000/60/CE – Politica Uniunii Europene în domeniul apei – Deteriorarea unui corp de apă subterană – Modalități de evaluare – Dreptul particularilor la adoptarea măsurilor pentru a preveni poluarea – Calitate procesuală activă în fața instanțelor naționale)

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/3

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht – Germania) – IL și alții/Land Nordrhein-Westfalen
      (Cauza C-535/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Convenția de la Aarhus - Directiva 2011/92/UE - Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului - Participarea publicului la procesul decizional - Neregularități care afectează procedura de aprobare de dezvoltare a unui proiect - Acces la justiție - Limitări prevăzute de dreptul național - Directiva 2000/60/CE - Politica Uniunii Europene în domeniul apei - Deteriorarea unui corp de apă subterană - Modalități de evaluare - Dreptul particularilor la adoptarea măsurilor pentru a preveni poluarea - Calitate procesuală activă în fața instanțelor naționale)
      (2020/C 255/03)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: IL, JK, KJ, LI, NG, MH, OF, PE, moștenitori ai QD, compuși din RC și SB, precum și TA, UZ, VY, WX

         Pârât: Land Nordrhein-Westfalen

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 11 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să prevadă că, atunci când un viciu de procedură care afectează decizia de aprobare de dezvoltare a unui proiect nu este de natură să îi modifice sensul, cererea de anulare a acestei decizii nu este admisibilă decât dacă neregularitatea în cauză a privat reclamantul de dreptul său de a participa la procesul decizional în materie de mediu, garantat de articolul 6 din această directivă.

                  2)

                  Articolul 4 din Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei trebuie interpretat în sensul că se opune ca controlul exercitat de autoritatea competentă cu privire la respectarea obligațiilor pe care acesta le prevede, printre care cea de a preveni deteriorarea stării corpurilor de apă, atât de suprafață, cât și subterane, vizate de un proiect, să poată interveni numai după ce dezvoltarea acestuia a fost aprobată.
                  Articolul 6 din Directiva 2011/92 trebuie interpretat în sensul că informațiile care trebuie puse la dispoziția publicului în cursul procedurii de aprobare de dezvoltare a unui proiect trebuie să includă datele necesare pentru evaluarea efectelor acestuia din urmă asupra apei în raport cu criteriile și cu obligațiile prevăzute în special la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2000/60.

                  3)

                  Articolul 4 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva 2000/60 trebuie interpretat în sensul că trebuie să fie considerată o deteriorare a stării chimice a unui corp de apă subterană ca urmare a unui proiect, pe de o parte, depășirea a cel puțin unuia dintre standardele de calitate sau a valorilor prag, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2006/118/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării, și, pe de altă parte, o creștere previzibilă a concentrației unui poluant atunci când pragul stabilit pentru acesta este deja depășit. Valorile măsurate la fiecare punct de control trebuie luate în considerare în mod individual.

                  4)

                  Articolul 1 primul paragraf litera (b) și al doilea paragraf prima liniuță, precum și articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2000/60, interpretate în lumina articolului 19 TUE și a articolului 288 TFUE, trebuie interpretate în sensul că membrii publicului interesat de un proiect trebuie să poată invoca în fața instanțelor naționale competente încălcarea obligațiilor de a preveni deteriorarea corpurilor de apă și de a îmbunătăți starea lor dacă această încălcare îi privește în mod direct.

         (1)  JO C 427, 26.11.2018.


title: Cauza C-654/18: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Stuttgart – Germania) – Interseroh Dienstleistungs GmbH/SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH [Trimitere preliminară – Mediu – Transfer de deșeuri – Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 – Procedura de notificare prealabilă și de acord preliminar scris – Cerințe generale de informare – Anexa IIIA – Amestec de hârtie, carton și produse din hârtie – Rubrica B3020 din anexa IX la Convenția de la Basel – Substanțe care interferează – Contaminare a unui amestec cu alte materiale – Recuperare într-un mod ecologic rațional]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/4

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Stuttgart – Germania) – Interseroh Dienstleistungs GmbH/SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH
      (Cauza C-654/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Mediu - Transfer de deșeuri - Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 - Procedura de notificare prealabilă și de acord preliminar scris - Cerințe generale de informare - Anexa IIIA - Amestec de hârtie, carton și produse din hârtie - Rubrica B3020 din anexa IX la Convenția de la Basel - Substanțe care interferează - Contaminare a unui amestec cu alte materiale - Recuperare într-un mod ecologic rațional)
      (2020/C 255/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Stuttgart

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Interseroh Dienstleistungs GmbH

         Pârâtă: SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH

         Dispozitivul

                  1.

                  Articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2015/2002 al Comisiei din 10 noiembrie 2015, trebuie interpretat în sensul că nu se aplică unui amestec de deșeuri de hârtie, carton și produse din hârtie din care fiecare tip de deșeu se încadrează la una dintre primele trei liniuțe ale rubricii B3020 din anexa IX la Convenția privind controlul transporturilor transfrontaliere de deșeuri periculoase și al eliminării acestora, semnată la Basel la 22 martie 1989, aprobată în numele Comunității Europene prin Decizia 93/98/CEE a Consiliului din 1 februarie 1993, reprodusă în partea 1 lista B din anexa V la acest regulament, și care conține o fracțiune de până la 10 % de substanțe care interferează.

                  2.

                  Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1013/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul 2015/2002, trebuie interpretat în sensul că se aplică unui astfel de amestec de deșeuri, cu condiția ca, pe de o parte, acest amestec să nu conțină materiale care se încadrează la a patra liniuță a rubricii B3020 din anexa IX la convenția menționată, reprodusă în partea 1 lista B din anexa V la acest regulament, și, pe de altă parte, să fie îndeplinite condițiile care figurează la punctul 1 din anexa IIIA la regulamentul menționat, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

         (1)  JO C 35, 28.1.2019.


title: Cauza C-684/18: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – World Comm Trading Gfz SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti [Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxa pe valoarea adăugată (TVA) – Directiva 2006/112/CE – Articolul 90 – Articolele 184-186 – Principul neutralității TVA-ului – Regularizarea deducerii inițiale a taxei – Rabaturi acordate pentru livrări intracomunitare și interne de bunuri]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/5

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Bucureşti – România) – World Comm Trading Gfz SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti
      (Cauza C-684/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Directiva 2006/112/CE - Articolul 90 - Articolele 184-186 - Principul neutralității TVA-ului - Regularizarea deducerii inițiale a taxei - Rabaturi acordate pentru livrări intracomunitare și interne de bunuri)
      (2020/C 255/05)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: World Comm Trading Gfz SRL

         Intimate: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 185 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că autoritățile fiscale naționale trebuie să impună unei persoane impozabile o regularizare a deducerii inițiale a taxei pe valoare adăugată atunci când, ca urmare a obținerii de către aceasta a unor rabaturi pentru livrări interne de bunuri, autoritățile menționate consideră că deducerea inițială era mai mare decât cea la care are dreptul persoana impozabilă.

                  2)

                  Articolul 185 din Directiva 2006/112 trebuie interpretat în sensul că o regularizare a unei deduceri inițiale a taxei pe valoarea adăugată (TVA) se impune în privința unei persoane impozabile stabilite într-un stat membru chiar și atunci când furnizorul persoanei impozabile menționate și-a încetat activitățile în acest stat membru, iar respectivul furnizor nu mai poate, din acest motiv, să solicite rambursarea unei părți din TVA-ul pe care l-a achitat.

         (1)  JO C 44, 4.2.2019.


title: Cauza C-796/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln [Trimitere preliminară – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 2 alineatul (1) punctul 5 – Articolul 12 alineatul (4) – Articolul 18 alineatul (1) – Noțiunea de „contract oneros” – Contract între două autorități contractante care au un obiectiv comun de interes public – Cesiunea unui software de coordonare a operațiunilor pompierilor – Lipsa contraprestației pecuniare – Legătură cu un acord de cooperare care prevede cesiunea mutuală și cu titlu gratuit a modulelor suplimentare ale acestui software – Principiul egalității de tratament – Interdicția plasării unei întreprinderi private într-o situație privilegiată față de concurenții săi]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/6

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 mai 2020 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberlandesgericht Düsseldorf – Germania) – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln
      (Cauza C-796/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Achiziții publice - Directiva 2014/24/UE - Articolul 2 alineatul (1) punctul 5 - Articolul 12 alineatul (4) - Articolul 18 alineatul (1) - Noțiunea de „contract oneros” - Contract între două autorități contractante care au un obiectiv comun de interes public - Cesiunea unui software de coordonare a operațiunilor pompierilor - Lipsa contraprestației pecuniare - Legătură cu un acord de cooperare care prevede cesiunea mutuală și cu titlu gratuit a modulelor suplimentare ale acestui software - Principiul egalității de tratament - Interdicția plasării unei întreprinderi private într-o situație privilegiată față de concurenții săi)
      (2020/C 255/06)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Pârât: Stadt Köln

         cu participarea: Land Berlin

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE trebuie interpretată în sensul că un acord care, pe de o parte, prevede că o autoritate contractantă pune gratuit la dispoziția unei alte autorități contractante un software și, pe de altă parte, este obligată de un acord de cooperare în temeiul căruia fiecare parte la acest acord este obligată să pună gratuit la dispoziția celeilalte părți viitoarele dezvoltări ale acestui software pe care le-ar putea concepe constituie un „contract de achiziții publice”, în sensul articolului 2 alineatul (1) punctul 5 din această directivă, atunci când rezultă atât din termenii acestor acorduri, cât și din reglementarea națională aplicabilă că software-ul menționat va face, în principiu, obiectul unor adaptări.

                  2)

                  Articolul 12 alineatul (4) din Directiva 2014/24 trebuie interpretat în sensul că o cooperare între autoritățile contractante poate fi exclusă din domeniul de aplicare al normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice prevăzute de această directivă în cazul în care cooperarea menționată privește activități accesorii serviciilor publice care trebuie furnizate, fie și individual, de fiecare membru al acestei cooperări, în măsura în care respectivele activități accesorii contribuie la realizarea efectivă a serviciilor publice menționate.

                  3)

                  Articolul 12 alineatul (4) din Directiva 2014/24 coroborat cu considerentul (33) al doilea paragraf și cu articolul 18 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că o cooperare între autorități contractante nu trebuie să aibă ca efect, în conformitate cu principiul egalității de tratament, plasarea unei întreprinderi private într-o situație privilegiată față de concurenții săi.

         (1)  JO C 93, 11.3.2019.


title: Cauza C-33/19: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 mai 2020 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Siguranța căilor ferate – Directiva 2004/49/CE – Articolul 21 alineatele (1) și (2) – Neadoptarea actelor necesare în vederea asigurării independenței organizaționale a organismului de anchetă, precum și a accesului autonom al acestuia la resurse suficiente]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/7

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 mai 2020 – Comisia Europeană/Republica Bulgaria
      (Cauza C-33/19) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Siguranța căilor ferate - Directiva 2004/49/CE - Articolul 21 alineatele (1) și (2) - Neadoptarea actelor necesare în vederea asigurării independenței organizaționale a organismului de anchetă, precum și a accesului autonom al acestuia la resurse suficiente)
      (2020/C 255/07)
      Limba de procedură: bulgara

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Vrignon, C. Georgieva-Kecsmar și J. Hottiaux, agenți)

         Pârâtă: Republica Bulgaria (reprezentanți: L. Zaharieva și E. Petranova, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru garantarea independenței organizaționale a organismului de anchetă în raport cu administratorul infrastructurii feroviare aflat sub controlul ministrului transporturilor, al tehnologiei informației și al comunicațiilor, precum și a independenței acestui organism în raport cu administratorul menționat în ceea ce privește accesul la resursele necesare exercitării atribuțiilor sale, Republica Bulgaria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 21 alineatele (1) și (2) din Directiva 2004/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind siguranța căilor ferate comunitare și de modificare a Directivei 95/18/CE a Consiliului privind acordarea de licențe întreprinderilor feroviare și a Directivei 2001/14/CE privind repartizarea capacităților de infrastructură feroviară și perceperea de tarife pentru utilizarea infrastructurii feroviare și certificarea siguranței (Directiva privind siguranța feroviară).

                  2)

                  Obligă Republica Bulgaria la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 122, 1.4.2019.


title: Cauza C-309/19 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 mai 2020 – Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos/Comisia Europeană [Recurs – Articolul 73 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului – Ordonanță a Tribunalului prin care se constată inadmisibilitatea vădită a unei acțiuni pentru lipsa semnăturii manuscrise – Cerere introductivă în format hârtie care cuprinde tipărirea unei semnături electronice autentificate]

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/7

      Hotărârea Curții (Camera a opta) din 28 mai 2020 – Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos/Comisia Europeană
      (Cauza C-309/19 P) (1)

      (Recurs - Articolul 73 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Ordonanță a Tribunalului prin care se constată inadmisibilitatea vădită a unei acțiuni pentru lipsa semnăturii manuscrise - Cerere introductivă în format hârtie care cuprinde tipărirea unei semnături electronice autentificate)
      (2020/C 255/08)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurentă: Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos (reprezentanți: J. Azcárate Olano şi E. Almarza Nantes, avocaţi)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre şi I. Naglis, agenţi)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 263, 5.8.2019.


title: Cauza C-634/19 P: Recurs introdus la 25 august 2019 de CJ împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 27 iunie 2019 în cauza T-1/19, CJ/Curtea de Justiţie a Uniunii Europene

text:
               3.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 255/8

      Recurs introdus la 25 august 2019 de CJ împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 27 iunie 2019 în cauza T-1/19, CJ/Curtea de Justiţie a Uniunii Europene
      (Cauza C-634/19 P)
      (2020/C 255/09)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: CJ (reprezentant: V. Kolias, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiţie a Uniunii Europene
      Prin Ordonanța din 16 iunie 2020, Curtea de Justiție (Camera a șaptea) a respins recursul ca vădit nefondat și l-a obligat pe CJ la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.