title: Cauza T-766/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Just Eat Holding/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/43

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Just Eat Holding/Comisia
      (Cauza T-766/19)
      (2020/C 45/40)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Just Eat Holding Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE sau libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-767/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Markit Group/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/45

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Markit Group/Comisia
      (Cauza T-767/19)
      (2020/C 45/41)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Markit Group Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-768/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Elementis/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/46

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Elementis/Comisia
      (Cauza T-768/19)
      (2020/C 45/42)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Elementis Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-769/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Informa și alții/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/48

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Informa și alții/Comisia
      (Cauza T-769/19)
      (2020/C 45/43)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Informa plc (Londra, Regatul Unit), Maypond Ltd (Dublin, Irlanda), Tanahol Ltd (Dublin) și Colonygrove Ltd (Londra) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și/sau libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamantele invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-770/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Merlin UK Finco 1 și alții/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/50

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – Merlin UK Finco 1 și alții/Comisia
      (Cauza T-770/19)
      (2020/C 45/44)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Merlin UK Finco 1 Ltd (Poole, Regatul Unit), Merlin UK Finco 2 Ltd (Poole), Charcoal Newco 1 Ltd (Poole) și Charcoal Newco 1A Ltd (Poole) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE sau libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamantele invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-771/19: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – Experian Finance 2012/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/51

      Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – Experian Finance 2012/Comisia
      (Cauza T-771/19)
      (2020/C 45/45)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Experian Finance 2012 Ltd (Nottingham, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că măsura atacată a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-772/19: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – William Grant & Sons și William Grant & Sons Investments/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/53

      Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – William Grant & Sons și William Grant & Sons Investments/Comisia
      (Cauza T-772/19)
      (2020/C 45/46)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: William Grant & Sons Holdings Ltd (Dufftown, Regatul Unit) și William Grant & Sons Investments Ltd (Dufftown) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în respectiva parte 9A capitolul 5 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că respectivul capitol 9 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul capitolului 5 menționat. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere respectivul capitol 9 justificat și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante ar încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate, precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în capitolul 5 menționat ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ani ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza T-773/19: Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – BAE Systems/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/54

      Acțiune introdusă la 11 noiembrie 2019 – BAE Systems/Comisia
      (Cauza T-773/19)
      (2020/C 45/47)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: BAE Systems plc (Londra, Regatul Unit) (reprezentanți: N. Gràcia Malfeito, avocat, W. Leslie, Solicitor, și I. Lunneryd, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei C(2019) 2526 final a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv, prin care se susține că Comisia Europeană a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere prin faptul că a stabilit că sistemul de referință relevant este reprezentat de normele privind SSC, iar nu de sistemul privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. În special, concluzia Comisiei potrivit căreia sistemul de referință este reprezentat de normele din Regatul Unit privind SSC constituie o aplicare greșită a jurisprudenței instanțelor Uniunii. Comisia ar fi trebuit să stabilească în schimb că sistemul de referință adecvat este sistemul privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit, normele privind SSC fiind o parte intrinsecă și inextricabilă a acestuia.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește obiectivele sistemului de referință.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere și nu și-a îndeplinit obligația de motivare atunci când a concluzionat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor constituie o derogare selectivă de la sistemul de referință și, în special, că întreprinderile care beneficiază de alte tipuri de profituri financiare necomerciale se află într-o situație comparabilă din punct de vedere factual și juridic cu cea a întreprinderilor care beneficiază de profituri financiare necomerciale din relații de creditare eligibile. Astfel, Comisia a săvârșit o eroare stabilind că profiturile financiare necomerciale din împrumuturi în amonte și cutii poștale nu presupun un risc semnificativ și net superior de deturnare artificială în raport cu relațiile de creditare eligibile. În continuare, Comisia a săvârșit o eroare focalizându-se pe tehnica legislativă, iar nu pe efectele exonerării referitoare la finanțarea grupurilor.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere și nu și-a îndeplinit obligația de motivare atunci când a concluzionat că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu era justificată de natura și de structura globală a normelor de impozitare în ceea ce privește criteriul privind funcțiile de conducere semnificative. În special, Comisia a săvârșit o eroare concluzionând că sarcina administrativă aferentă aplicării criteriului privind funcțiile de conducere semnificative nu justifică exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor și că exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor nu este justificată de necesitatea respectării libertăților prevăzute de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește existența unui avantaj, astfel cum prevede articolul 107 TFUE. Analiza Comisiei se bazează pe afirmații nefondate și nu a reușit să demonstreze efectiv existența unui avantaj, limitându-se să declare că ar putea exista un avantaj în anumite împrejurări.


title: Cauza T-774/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – FA Sub 3/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/55

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – FA Sub 3/Comisia
      (Cauza T-774/19)
      (2020/C 45/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: FA Sub 3 Ltd (Tortola, Insulele Virgine Britanice) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE sau libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că măsura atacată a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzute la articolul 371ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate în această privință. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-775/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Sheldon și Kingfisher International/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/57

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Sheldon și Kingfisher International/Comisia
      (Cauza T-775/19)
      (2020/C 45/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Sheldon Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) și Kingfisher International Holdings Ltd (Londra) (reprezentanți: G. Motta și N. Baeten, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în totalitate a Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1), în măsura în care aceasta stabilește că pretinsa măsura de ajutor constituie ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și dispune recuperarea acestuia, majorat cu dobânzi, inclusiv de la reclamante;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei în măsura în care aceasta stabilește că articolul 371 ID din Taxation (International și Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] a dat naștere unui ajutor de stat ilegal în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2-4 din Decizia (UE) 2019/1352 a Comisiei;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a reținut un sistem de referință eronat în scopul analizei sale privind selectivitatea. Examinată în raport cu sistemul de referință adecvat, schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) nu constituie o derogare și nu este selectivă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a interpretat în mod fundamental greși natura obiectivului principal al sistemului de referință pe care l-a reținut și nu a luat în considerare toate obiectivele acestui sistem, ceea ce a condus-o la aplicarea unui sistem de referință incomplet și ipotetic.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a calificat în mod fundamental greșit rolul măsurii atacate, aparent în temeiul greșit al tehnicii de reglementare. Înțeleasă în mod corect, măsura atacată nu constituie o derogare de la sistemul de referință reținut de Comisie.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a concluzionat în mod greșit că măsura atacată făcea distincție între întreprinderi care, în lumina obiectivelor sistemului de referință reținut de aceasta, erau comparabile.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu admis că măsura atacată nu constituie un avantaj selectiv deoarece decurge din principiile directoare și din natura sistemului de referință reținut de Comisie și este un mecanism inerent necesar pentru funcționarea și eficacitatea sistemului respectiv.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că deciziile Comisiei depășesc competențele acesteia în domeniul ajutoarelor de stat, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că desfășurarea de către Comisie a investigării referitoare la măsura atacată încalcă articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și articolul 6 din Regulamentul (EU) 2015/1589 (1), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia și-a încălcat obligația de motivare prevăzută la articolul 296 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a admis că articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 este pe deplin justificat și nu constituie un avantaj selectiv.

                  10.

                  Al zecelea motiv, întemeiat pe faptul că nu trebuie să se dispună recuperarea întrucât, potrivit Hotărârii pronunțate în cauza C-196/04, Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas (2), aceasta ar încălca principiile generale de drept al Uniunii privind libertatea fundamentală de stabilire.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că nu trebuie să se dispună recuperarea întrucât dispozițiile Comisiei referitoare la recuperare constituie un abuz de putere și încalcă principiile generale de drept al Uniunii în materie de recuperare a ajutoarelor de stat ilegale.

         (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).

         (2)  Hotărârea din 12 septembrie 2006, Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas (C-196/04, EU:C:2006:544).


title: Cauza T-776/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – JIB Overseas/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/59

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – JIB Overseas/Comisia
      (Cauza T-776/19)
      (2020/C 45/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: JIB Overseas Holdings Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantei în temeiul articolului 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situația comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzute la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar astfel măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-780/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Smith & Nephew USD și Smith & Nephew USD One/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/64

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Smith & Nephew USD și Smith & Nephew USD One/Comisia
      (Cauza T-780/19)
      (2020/C 45/53)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Smith & Nephew USD Ltd (Watford, Regatul Unit) și Smith & Nephew USD One Ltd (Watford) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE sau libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamantele invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-781/19: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Rigid Plastic Containers Finance și RPC Pisces Holdings/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/65

      Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2019 – Rigid Plastic Containers Finance și RPC Pisces Holdings/Comisia
      (Cauza T-781/19)
      (2020/C 45/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Rigid Plastic Containers Finance Ltd (Rushden, Regatul Unit) și RPC Pisces Holdings Ltd (Rushden) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamantele invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-782/19: Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – St Schrader Holding Company UK/Comisia

text:
               10.2.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/67

      Acțiune introdusă la 8 noiembrie 2019 – St Schrader Holding Company UK/Comisia
      (Cauza T-782/19)
      (2020/C 45/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: St Schrader Holding Company UK Ltd (Swindon, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Whitehouse și P. Halford, solicitors)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2019/1352 a Comisiei din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC (JO 2019, L 216, p. 1);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolului 2 din decizia atacată în măsura în care încalcă libertatea de stabilire a reclamantelor prevăzută la articolul 49 TFUE și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă 11 motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere atunci când a concluzionat că schema privind exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor (denumită în continuare „măsura atacată”) a dat naștere unui avantaj economic în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept și/sau o eroare vădită de apreciere la identificarea sistemului de referință în scopul analizei „selectivității”.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și erori vădite de apreciere prin identificarea eronată sau incompletă și prin înțelegerea incorectă a obiectivelor relevante ale sistemului de referință ales de aceasta.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere considerând că măsura atacată constituie o derogare de la sistemul de referință ales de aceasta.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori de drept și/sau erori vădite de apreciere în calificarea eronată a măsurii atacate ca selectivă prima facie, reținând în mod incorect că aceasta presupunea un tratament diferit al întreprinderilor într-o situație comparabilă de drept și de fapt.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept prin luarea în considerare a Directivei (UE) 2016/1164 a Consiliului (1) la evaluarea selectivității măsurii atacate, în condițiile în care acest instrument nu a intrat în vigoare decât după sfârșitul perioadei în care Comisia a stabilit că măsura atacată constituia ajutor de stat.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată reprezintă un abuz de putere al Comisiei, contrar suveranității fiscale a Regatului Unit.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite de apreciere atunci când a considerat că pretinsa derogare nu este justificată în raport cu impozitarea profiturilor financiare necomerciale obținute din relații de creditare eligibile care intră prima facie sub incidența articolului 371 EB („Activități din Regatul Unit”) din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În legătură cu exonerările privind „resursele eligibile” și „profiturile obținute din dobânda echivalentă”, decizia Comisiei este viciată de asemenea de nefurnizarea niciunei motivări în legătură cu justificarea sau absența justificării acestora.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 108 alineatul (2) TFUE și articolul 6 din Regulamentul (UE) 2015/1589 (2), precum și obligația de bună administrare prevăzută la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale. Mai precis, aceasta nu a arătat în decizia de deschidere că avea îndoieli cu privire la justificarea „exonerării de 75 %” prevăzută la articolul 371 ID din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 pentru a evita dificultatea practică a efectuării unei analize privind funcțiile de conducere semnificative în legătură cu activitatea de creditare intragrup, precum acordarea unor posibilități adecvate părților interesate de a prezenta observații cu privire la aceasta. Comisia nu a solicitat în cursul procedurii de investigare observații ale părților interesate în această privință și, în decizia atacată, a ales să ignore astfel de observații care fuseseră efectiv transmise de părțile interesate. În consecință, decizia atacată este lovită de nulitate.

                  10.

                  Al zecea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că impozitarea unei societăți din Regatul Unit în legătură cu profiturile filialelor străine „în măsura în care acestea pot fi atribuite activelor și activităților naționale” nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire, iar măsura atacată nu este necesară pentru a asigura respectarea libertăților prevăzute în tratat.
                  În susținerea acțiunii în anularea articolului 2 din decizia atacată, reclamanta invocă (cu titlu subsidiar) următorul motiv.

                  11.

                  Al unsprezecelea motiv, întemeiat pe faptul că chiar în ipoteza (care este contestată) că măsura atacată a constituit o schemă de ajutor de stat, Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recuperarea ajutorului nu ar încălca principiile fundamentale de drept al Uniunii și atunci când a dispus recuperarea, indiferent dacă stabilirea SSC și acordarea de către acestea de împrumuturi societăților nerezidente din grup presupuneau de fapt exercitarea libertății de stabilire sau a liberei circulații a capitalurilor. Mai precis, în speță, recuperarea ar încălca libertatea de stabilire a reclamantei prevăzută la articolul 49 TFUE și libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE. În măsura existenței unei asemenea încălcări, ordinul de recuperare care figurează la articolul 2 din decizia atacată trebuie să fie anulat.

         (1)  – Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO 2016, L 193, p. 1).

         (2)  – Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).