title: Cauza C-574/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 septembrie 2018 – C-eG/Finanzamt Z

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 septembrie 2018 – C-eG/Finanzamt Z
      (Cauza C-574/18)
      (2018/C 427/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: C-eG

         Pârât: Finanzamt Z

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În împrejurări precum cele din procedura principală, în care o organizație de producători în sensul articolului 11 alineatul (1) și al articolului 15 din Regulamentul (CE) nr. 2200/96 al Consiliului din 28 octombrie 1996 privind organizarea comună a pieței în sectorul fructelor și legumelor (denumit în continuare „Regulamentul nr. 2200/96”) (1) livrează bunuri producătorilor afiliați acesteia și primește drept compensație de la producători o sumă care nu acoperă prețul de achiziție,

                              a)

                              trebuie să se considere că este vorba despre un schimb cu plata în numerar a diferenței, întrucât producătorii s-au obligat prin contract față de organizația de producători, ca în schimbul vânzării, să îi livreze fructe și legume pe perioada angajamentului, astfel încât baza de impozitare a vânzării este prețul de achiziție plătit de organizație furnizorilor pentru bunurile de capital?

                              b)

                              suma pe care fondul operațional o plătește efectiv organizației de producători pentru vânzare constituie integral o „subvenți[e] direct legat[ă] de prețul livrării sau al prestării” în sensul articolului 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (Directiva 77/388/CEE) (2), astfel că baza de impozitare cuprinde, de asemenea, ajutorul financiar prevăzut la articolul 15 din Regulamentul nr. 2200/96, care a fost acordat fondului operațional de autoritățile competente pe baza unui program operațional?

                  2)

                  În cazul în care, în conformitate cu răspunsul la prima întrebare, în baza de impozitare ar trebui incluse doar plățile efectuate de producători, dar nu și obligația de livrare și ajutorul financiar: în circumstanțele menționate la prima întrebare, articolul 11 secțiunea A alineatul (1) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE se opune unei măsuri speciale naționale întemeiate pe articolul 27 alineatul (1) din Directiva 77/388/CEE, precum articolul 10 alineatul 5 punctul 1 din Umsatzsteuergesetz (Legea privind TVA-ul), potrivit căruia baza de impozitare a vânzărilor către producători este prețul de achiziție plătit de organizația de producători furnizorilor anteriori pentru bunurile de capital, întrucât producătorii sunt persoane asociate cu aceasta?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: este acest lucru valabil și în cazul dreptului de deducere integrală a TVA-ului, întrucât bunurile de capital se supun rectificării deducerilor (articolul 20 din Directiva 77/388/CEE)?

         (1)  JO 1996, L 297, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 20, p. 29.

         (2)  JO 1977, L 145, p. 1.


title: Cauza T-579/17: Ordonanța Tribunalului din 4 septembrie 2018 – Wall Street Systems UK/BCE

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/103

      Ordonanța Tribunalului din 4 septembrie 2018 – Wall Street Systems UK/BCE
      (Cauza T-579/17) (1)

      (2018/C 427/137)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 347, 16.10.2017.


title: Cauza C-578/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 14.09.2018 – Energiavirasto

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein hallinto-oikeus (Finlanda) la 14.09.2018 – Energiavirasto
      (Cauza C-578/18)
      (2018/C 427/24)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein hallinto-oikeus

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Energiavirasto

         Pârâte: A, Caruna Oy

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 37 din Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE trebuie interpretat în sensul că o persoană care este client consumator al unui operator de rețea și care sesizează autoritatea de reglementare națională trebuie considerată „parte afectată” în sensul alineatului (17) al articolului menționat, fiind afectată de decizia autorității de reglementare și, deci, autorizată să introducă o cale de atac în fața unei instanțe naționale împotriva deciziei autorității de reglementare cu privire la operatorul de rețea?

                  2)

                  În cazul în care persoana menționată la prima întrebare nu trebuie considerată „parte afectată” în sensul articolului 37 din Directiva privind piața energiei electrice (Directiva 2009/72/CE (1)), un client consumator cu un statut similar cu cel al recurentului din litigiul principal, dreptul Uniunii conferă, pe baza unui alt temei juridic, dreptul de a participa, în fața autorității de reglementare, la soluționarea cererii unei cereri de intervenție, sau dreptul de a sesiza cu această cauză o instanță națională, sau această chestiune este reglementată de dreptul național?

         (1)  JO 2009, L 211, p. 55.


title: Cauza T-17/18: Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2018 – Delfant-Hoylaerts/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/103

      Ordonanța Tribunalului din 18 septembrie 2018 – Delfant-Hoylaerts/Comisia
      (Cauza T-17/18) (1)

      (2018/C 427/138)
      Limba de procedură: franceza
      Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 10, 19.3.2018.


title: Cauza C-579/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Liège (Belgia) la 17 septembrie 2018 – Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique/QC, Comida paralela 12

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour d'appel de Liège (Belgia) la 17 septembrie 2018 – Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique/QC, Comida paralela 12
      (Cauza C-579/18)
      (2018/C 427/25)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Cour d'appel de Liège

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Ministère public, Ministre des Finances du Royaume de Belgique

         Pârâți: QC, Comida paralela 12

         Întrebarea preliminară

      Articolul 79 din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (1) se opune sau nu ca o reglementare națională, astfel cum este pusă în aplicare prin articolul 266 din Legea generală din 18 iulie 1977 privind taxele vamale și accizele, în cazul introducerii ilegale pe teritoriul vamal al Uniunii a unor mărfuri supuse unor taxe la import, să considere că partea responsabilă civilmente pentru autorul unei asemenea infracțiuni la care partea responsabilă civilmente respectivă nu a participat este codebitor solidar al datoriei vamale?

         (1)  JO L 269, p. 1.


title: Cauza T-129/18: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2018 – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/103

      Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2018 – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (OUR PRICE)
      (Cauza T-129/18) (1)

      (2018/C 427/139)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a noua a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 161, 7.5.2018.


title: Cauza C-581/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Germania) la 19 septembrie 2018 – RB/TÜV Rheinland LGA Products GmbH și alții

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Germania) la 19 septembrie 2018 – RB/TÜV Rheinland LGA Products GmbH și alții
      (Cauza C-581/18)
      (2018/C 427/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și apelantă: RB

         Pârâte și intimate: TÜV Rheinland LGA Products GmbH, Allianz IARD S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Destinatarii interdicției discriminării consacrate la articolul 18 primul paragraf TFUE sunt numai statele membre ale Uniunii Europene și instituțiile Uniunii, sau și particularii [opozabilitate directă față de terți a articolului 18 primul paragraf TFUE]?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, iar articolul 18 primul paragraf TFUE nu ar fi aplicabil în raporturile dintre particulari: articolul 18 primul paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că această dispoziție se opune unei limitări a acoperirii riscului la sinistrele care survin în Franța metropolitană și în teritoriile franceze de peste mări ca urmare a faptului că autoritatea franceză competentă, Bureau central de tarification (Biroul central de tarifare), nu a ridicat obiecții în raport cu respectiva clauză, în pofida faptului că aceasta încalcă articolul 18primul paragraf TFUE întrucât conține o discriminare indirectă pe motiv de cetățenie?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: în ce condiții se poate justifica o discriminare indirectă în cazuri de opozabilitate față de terți? În special: se poate admite o limitare teritorială a acoperirii riscului la sinistrele survenite pe teritoriul unui anumit stat membru al Uniunii Europene în temeiul argumentului privind limitarea obligației de asistență a companiei de asigurări și cuantumul primelor, în cazul în care contractele de asigurare relevante prevăd, de asemenea, că, în cazul unor sinistre în serie, valoarea acoperită pentru fiecare cerere și valoarea acoperită pentru fiecare an de asigurare au un cuantum limitat?

                  4)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: articolul 18 primul paragraf TFUE trebuie interpretat în sensul că asigurătorului, în cazul în care acesta, cu încălcarea articolului 18 primul paragraf TFUE, a intervenit pentru a soluționa doar solicitările de despăgubire pentru sinistre sinistrele survenite în Franța metropolitană și în teritoriile franceze de peste mări, i se poate refuza dreptul de a invoca obiecția conform căreia plata nu poate fi efectuată întrucât plafonul a fost deja atins, în cazul în care sinistrul a survenit în afara acestor teritorii?


title: Cauza T-339/18: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2018 – Enterprise Holdings/EUIPO (E PLUS)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/104

      Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2018 – Enterprise Holdings/EUIPO (E PLUS)
      (Cauza T-339/18) (1)

      (2018/C 427/140)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 268, 30.7.2018.


title: Cauza C-582/18 P: Recurs introdus la 19 septembrie 2018 de Viscas Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-422/14, Viscas/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/19

      Recurs introdus la 19 septembrie 2018 de Viscas Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-422/14, Viscas/Comisia
      (Cauza C-582/18 P)
      (2018/C 427/27)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Viscas Corp. (reprezentanți: J.-F. Bellis, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Furukawa Electric Co. Ltd

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate în cauza T-422/14, Viscas/Comisia, în măsura în care respinge motivul întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament în ceea ce privește calcularea cuantumului amenzii aplicate Viscas și se dispune obligarea Viscas la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  anularea articolului 2 din Decizia C(2014) 2139 final a Comisiei (1), în măsura în care stabilește cuantumul amenzii aplicate Viscas la 34 992 000 de euro;

                  —

                  stabilirea amenzii aplicate Viscas pentru încălcarea constatată la articolul 1 din decizie la 19 595 520 de euro;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în prezenta procedură și la cele efectuate în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Viscas invocă un motiv unic întemeiat pe faptul că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament confirmând metoda de stabilire a valorii relevante a vânzărilor potrivit punctului 18 din Orientări privind calcularea amenzilor (2), aplicată de Comisie în decizia atacată. Această metodă conferă producătorilor care participă atât la configurația europeană a înțelegerii, cât și la configurația internațională a încălcării un avantaj discriminatoriu substanțial în raport cu producătorii care participă numai la configurația internațională. Stabilirea contribuției la încălcare a producătorilor respectivi nu ține seama de configurația europeană a înțelegerii și subevaluează, așadar, în mod considerabil ponderea producătorilor participanți la ambele configurații ale înțelegerii, recompensându-le în fapt participarea la două înțelegeri în loc de una, prin aplicarea unor amenzi al căror cuantum este în medie cu 44 % mai mic față de cel care ar fi fost aplicat dacă încălcarea s-ar fi limitat la configurația europeană a înțelegerii.

         (1)  Decizia Comisiei din 2 aprilie 2014 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39610 – Cabluri de energie) [notificată cu numărul C(2014) 2139 final] (JO 2014, C 319, p. 10).

         (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006 C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial privind cauza C-457/18 (Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 399din, 5.11.2018)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/105

      Rectificare la comunicarea din Jurnalul Oficial privind cauza C-457/18
      (
            Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 399din 5 noiembrie 2018
         )
      (2018/C 427/141)
      În comunicarea din JO privind cauza C-457/18, Republica Slovenia împotriva Republicii Croația, textul trebuie înlocuit cu textul următor:

               „Acțiune introdusă la 13 iulie 2018 – Republica Slovenia/Republica Croația
               (Cauza C-457/18)
               (2018/C 427/141)
               Limba de procedură: croata

                  Părțile

                  Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentant: M. Menard)

                  Pârâtă: Republica Croația

                  Concluziile reclamanteit

               Reclamanta solicită Curții declararea faptului că pârâta a încălcat:

                           —

                           articolul 2 și articolul 4 alineatul (3) TUE;

                           —

                           articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, precum și anexa I la regulamentul respectiv, referitoare la configurarea sistemului Uniunii Europene de control, inspecție și asigurare a respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului care a fost instituit prin Regulamentul nr. 1224/2009 și prin Regulamentul de punere în aplicare nr. 404/2011;

                           —

                           articolele 4 și 17, coroborate cu articolul 13, din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), precum și

                           —

                           articolul 2 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2014/89/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 de stabilire a unui cadru pentru amenajarea spațiului maritim;.

                     și obligarea pârâtei la

                           —

                           încetarea imediată a încălcărilor menționate anterior, precum și

                           —

                           la plata cheltuielilor de judecată.

                  Motivele și principalele argumente

               În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive..
               Primul motiv:

                           Prin faptul că a încălcat unilateral angajamentul, asumat în cadrul procesului de aderare la Uniunea Europeană, de a respecta hotărârea arbitrală și, astfel, frontiera stabilită în hotărâre și celelalte obligații care decurg din hotărârea menționată, Republica Croația refuză să respecte statul de drept care constituie o valoare fundamentală a Uniunii Europene (articolul 2 TUE).

                     Al doilea motiv:

                           Prin faptul că a refuzat unilateral să își îndeplinească obligațiile care îi revin în temeiul hotărârii arbitrale, împiedicând în același timp Slovenia să își exercite pe deplin suveranitatea asupra unor părți din teritoriul său în sensul tratatului, Republica Croația încalcă obligația de cooperare loială cu Uniunea Europeană și cu Republica Slovenia, în sensul articolului 4 alineatul (3) TUE. Comportamentul Republicii Croația pune în pericol realizarea obiectivelor Uniunii Europene, printre care consolidarea păcii și o uniune din ce în ce mai strânsă între națiuni, precum și a obiectivelor prevăzute în normele Uniunii referitoare la teritoriul statelor membre [articolul 4 alineatul (3) primul paragraf TUE]. În plus, Republica Croația pune Republica Slovenia în imposibilitatea de a pune în aplicare dreptul Uniunii pe întregul său teritoriu terestru și maritim, precum și de a acționa în conformitate cu acest drept, în special cu dispozițiile dreptului derivat al Uniunii referitoare la teritoriul statelor membre [articolul 4 alineatul (3) primul paragraf TUE].

                     Al treilea motiv:

                           Republica Croația încalcă Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului, în special regimul privind accesul reciproc în sensul articolului 5 și al anexei I la regulamentul respectiv. Regimul, care se aplică Croației și Sloveniei de la 30 decembrie 2017, acordă unui număr de 25 de nave de pescuit din fiecare stat acces liber la marea teritorială a celuilalt stat, astfel cum este delimitată în temeiul dreptului internațional, și anume în sensul hotărârii arbitrale. Republica Croația împiedică Republica Slovenia să își exercite drepturile în cadrul regimului menționat și încalcă astfel articolul 5 din regulamentul respectiv prin faptul că: (i) refuză să aplice regimul referitor la accesul reciproc, (ii) refuză să recunoască validitatea legislației adoptate în acest scop de Republica Slovenia și (iii) împiedică liberul acces al navelor de pescuit slovene, prin aplicarea sistematică de amenzi, la apele marine pe care hotărârea arbitrală din 2017 le-a stabilit ca fiind slovene și, a fortiori, liberul acces la apele croate care intră în domeniul de aplicare a regimului privind liberul acces reciproc.

                     Al patrulea motiv:

                           Republica Croația încalcă Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului din 20 noiembrie 2009 de stabilire a unui sistem comunitar de control pentru asigurarea respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului, precum și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 404/2011 al Comisiei din 8 aprilie 2011. Fără a avea autorizarea Republicii Slovenia, vedete de patrulare ale poliției croate însoțesc navele de pescuit croate care pescuiesc în ape slovene, împiedicându-i astfel pe inspectorii slovaci din domeniul pescuitului să efectueze controale. În același timp, autoritățile croate aplică navelor de pescuit slovene, atunci când pescuiesc în apele slovene pe care Croația le revendică pentru sine, amenzi pentru trecerea ilegală a frontierei și pentru pescuit ilegal. În plus, Croația nu transmite Sloveniei date referitoare la activitatea ambarcațiunilor croate în apele slovene, așa cum prevăd cele două regulamente citate anterior. Astfel, Republica Croația împiedică Republica Slovenia să desfășoare controale în ape care țin de suveranitatea și de jurisdicția sa și nu respectă competența exclusivă care îi revine Sloveniei ca stat costier asupra mării sale teritoriale, încălcând astfel Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 și Regulamentul (UE) nr. 404/2011..

                     Al cincilea motiv:

                           Republica Croația a încălcat și continuă să încalce Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen). Croația nu recunoaște ca frontieră comună cu Slovenia frontiera stabilită prin hotărârea arbitrală, nu cooperează cu Slovenia pentru a apăra această «frontieră externă» și nu este în măsură să asigure o protecție satisfăcătoare, astfel încât aceasta încalcă articolele 13 și 17 din regulamentul menționat, precum și articolul 4, care prevăd stabilirea frontierelor în conformitate cu dreptul internațional.

                     Al șaselea motiv:

                           Republica Croația a încălcat și continuă să încalce Directiva 2014/89/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2014 de stabilire a unui cadru pentru amenajarea spațiului maritim, care se aplică «apelor marine» ale statelor membre, astfel cum sunt definite în conformitate cu dispozițiile relevante ale Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 1982 («UNCLOS») [articolul 2 alineatul (4) din directivă]. Republica Croația respinge hotărârea arbitrală care a stabilit o astfel de delimitare și – dimpotrivă – include ape marine slovene în propria amenajare a spațiului maritim și, în consecință, nu permite o armonizare cu harta geografică a Republicii Slovenia, încălcând astfel directiva menționată, în special articolele 8 și 11 din aceasta.”


title: Cauza C-589/18 P: Recurs introdus la 20 septembrie 2018 de Furukawa Electric Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-444/14, Furukawa Electric/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/20

      Recurs introdus la 20 septembrie 2018 de Furukawa Electric Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-444/14, Furukawa Electric/Comisia
      (Cauza C-589/18 P)
      (2018/C 427/28)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Furukawa Electric Co. Ltd (reprezentanți: C. Pouncey, A. Luke, solicitors)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Viscas Corp.

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii în cauza T-444/2014, Furukawa Electric/Comisia în măsura în care a respins: (i) primul aspect al celui de al cincilea motiv formulat de Furukawa; și (ii) al treilea aspect al celui de al treilea motiv formulat de Furukawa în legătură cu calculul amenzii aplicate Furukawa, și a obligării Furukawa la plata cheltuielilor de judecată;

                  —

                  anularea articolului 2 litera (n) din Decizia Comisiei C(2014) 2139 final (1) prin care s-a aplicat recurentei o amendă de 8 858 000 de euro;

                  —

                  stabilirea amenzii aplicate Furukawa la articolul 2 litera (n) din decizia Comisiei la 4 844 000 de euro;

                  —

                  în ipoteza în care Curtea anulează Hotărârea în cauza T-422/2014, Viscas/Comisia și reduce amenda aplicată Viscas la articolul 2litera (p) din Decizia Comisiei C(2014) 2139 final, acordarea unei reduceri echivalente a amenzii aplicate Furukawa la care este obligată în solidar potrivit punctului 291 din Hotărârea Tribunalului în cauza T-444/2014; și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată în prezenta procedură și la cele efectuate de Fukurawa în procedura în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că hotărârea Tribunalului ar trebui anulată pentru următoarele motive:
      În primul rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept interpretând punctul 18 din Orientările privind calcularea amenzilor (2) în sensul că conferă Comisiei dreptul de a lua în considerare vânzările efectuate de Fujikura Ltd. pentru a calcula valoarea vânzărilor relevante ale recurentei pentru perioada 18 februarie 1999 – 30 septembrie 2001, dat fiind faptul că nu exista nicio legătură structurală, organizatorică sau juridică între această entitate și recurentă în acea perioadă. Recurenta și Fujikura Ltd. nu constituiau o întreprindere unică în acea perioadă, astfel că este eronat din punct de vedere juridic să se ia în considerare aceste vânzări la calcularea valorii vânzărilor recurentei. Includerea respectivelor vânzări a încălcat principiul răspunderii personale și a condus la creșterea cuantumului amenzii aplicate recurentei cu mai mult de 200 000 de euro.
      În al doilea rând, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin aplicarea eronată a regulilor în materia egalității de tratament atunci când a considerat că Comisia avea dreptul să aplice punctul 18 din Orientările privind calcularea amenzilor în privința tuturor destinatarilor deciziei Comisiei în cazul „Cabluri electrice”, în pofida situației fundamental diferite a părților. Producătorii europeni au participat la o înțelegere la nivel european, în timp ce producătorii japonezi și coreeni (inclusiv recurenta) au participat numai la o înțelegere privind împărțirea pieței la nivel mondial. Având în vedere încălcarea principiului egalității de tratament care decurge din aplicarea nediferențiată a punctului 18 din Orientările privind calcularea amenzilor în privința tuturor destinatarilor, care a avut ca efect să îi recompenseze pe producătorii europeni printr-o reducere a valorii vânzărilor lor (și, așadar, a amenzilor care le-au fost aplicate) cu 44 %, și în urma Hotărârii Curții în cauza C-580/12 P, Guardian Industries și Guardian Europe/Comisia, recurenta solicită Curții să remedieze această încălcare prin reducerea cu 44 % a amenzii care i-a fost aplicată.

         (1)  Decizia Comisiei din 2 aprilie 2014 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39610 – Cabluri de energie) [notificată cu numărul C(2014) 2139 final] (JO 2014, C 319, p. 10).

         (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1/2003 (JO 2006 C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264).


title: Cauza C-353/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (România) la data de 30 mai 2018 – SC Beny Alex Srl / Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (România) la data de 30 mai 2018 – SC Beny Alex Srl / Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      (Cauza C-353/18)
      (2018/C 436/19)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: SC Beny Alex Srl

         Pârâtă: Organizaţia Utilizatorilor de Apă pentru Irigaţii (OUAI) Săveni
      Prin Ordonanța din 17 octombrie 2018, Curtea (Camera opta) a declarat cererea de decizie preliminară vădit inadmisibilă.


title: Cauza C-507/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 2 august 2018 – NH/Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 2 august 2018 – NH/Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford
      (Cauza C-507/18)
      (2018/C 436/20)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurent: NH

         Intimată: Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI – Rete Lenford

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 9 din Directiva 2000/78/CE (1) trebuie interpretat în sensul că o asociație formată din avocați specializați în protejarea în justiție a unei categorii de persoane cu orientare sexuală diferită, care declară în statut obiectivul de a promova cultura și respectarea drepturilor categoriei respective, este considerată automat reprezentantă a unui interes colectiv și constituie o asociație cu orientare ideologică fără scop lucrativ, având calitate procesuală de a acționa în justiție, inclusiv printr-o cerere de despăgubire, atunci când au loc fapte considerate discriminatorii pentru categoria menționată?

                  2)

                  Articolele 2 și 3 din Directiva 2000/78/CE trebuie interpretate în sensul că intră în domeniul de aplicare al protecției împotriva discriminării prevăzute de această directivă o declarație de exprimare a unei opinii împotriva categoriei persoanelor homosexuale, prin care, în cadrul unui interviu transmis în cursul unei emisiuni radiofonice de divertisment, persoana intervievată a declarat că nu ar recruta niciodată și nici nu ar vrea să recurgă la o colaborare în biroul său profesional cu persoanele menționate, deși nu era nicidecum în curs, nici programată de aceasta o selecție pentru ocuparea unui loc de muncă?

         (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO 2000, L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7).


title: Cauza C-207/16: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Tarragona – Spania) – Procédure engagée par Ministerio Fiscal („Trimitere preliminară – Comunicații electronice – Prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 2002/58/CE – Articolele 1 și 3 – Domeniu de aplicare – Confidențialitatea comunicațiilor electronice – Protecție – Articolul 5 și articolul 15 alineatul (1) – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7 și 8 – Date prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice – Accesul autorităților naționale la date în scopuri de anchetă – Pragul de gravitate a infracțiunii susceptibil să justifice accesul la date”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 2 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Tarragona – Spania) – Procédure engagée par Ministerio Fiscal
      (Cauza C-207/16) (1)

      ((„Trimitere preliminară - Comunicații electronice - Prelucrarea datelor cu caracter personal - Directiva 2002/58/CE - Articolele 1 și 3 - Domeniu de aplicare - Confidențialitatea comunicațiilor electronice - Protecție - Articolul 5 și articolul 15 alineatul (1) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 7 și 8 - Date prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice - Accesul autorităților naționale la date în scopuri de anchetă - Pragul de gravitate a infracțiunii susceptibil să justifice accesul la date”))
      (2018/C 436/02)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Audiencia Provincial de Tarragona

         Părțile din procedura principală

      Ministerio Fiscal

         Dispozitivul

      Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/136/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, citit în lumina articolelor 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că accesul unor autorități publice la datele care vizează identificarea titularilor cartelelor SIM activate cu un telefon mobil furat, cum ar fi numele, prenumele și, dacă este cazul, adresa acestor titulari, implică o ingerință în drepturile fundamentale ale acestora din urmă, consacrate la articolele menționate din Carta drepturilor fundamentale, care nu prezintă o asemenea gravitate încât să fie necesar ca acest acces să fie limitat, în materie de prevenire, de investigare, de detectare și de urmărire penală a infracțiunilor, la combaterea infracționalității grave.

         (1)  JO C 251, 11.7.2016.


title: Cauza T-33/18: Ordonanța Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Pracsis și Conceptexpo Project/Comisia și EACEA („Acțiune în anulare și în despăgubire – Contracte de achiziții publice de servicii – Cale de atac administrativă în fața Comisiei – Act pur confirmativ – Termen de introducere a căii de atac – Act care nu poate fi supus căilor de atac – Inadmisibilitate”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/51

      Ordonanța Tribunalului din 3 octombrie 2018 – Pracsis și Conceptexpo Project/Comisia și EACEA
      (Cauza T-33/18) (1)

      ((„Acțiune în anulare și în despăgubire - Contracte de achiziții publice de servicii - Cale de atac administrativă în fața Comisiei - Act pur confirmativ - Termen de introducere a căii de atac - Act care nu poate fi supus căilor de atac - Inadmisibilitate”))
      (2018/C 436/73)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Pracsis SPRL (Bruxelles, Belgia) și Conceptexpo Project (Wavre, Belgia) (reprezentant: J. N. Louis, avocat)

         Pârâte: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin, A Katsimerou și I. Rubene, agenți), Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (reprezentanți: inițial H. Monet și A. Kisylyczko, ulterior H. Monet și N. Durand, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei Comisiei din 13 noiembrie 2017 de respingere a căii de atac administrative îndreptate împotriva deciziilor EACEA din 17 iulie și din 11 august 2017 și, „în măsura în care este necesar”, anularea deciziilor menționate ale EACEA, precum și a „deciziei” sale de a semna contractul cu ofertantul clasat în prima poziție, în măsura în care aceste decizii clasează oferta consorțiului reclamantelor în poziția a doua potrivit mecanismului în cascadă în cadrul cererii de ofertă EACEA/2017/01 privind servicii de organizare de evenimente și de acțiuni promoționale în domeniul audiovizual, și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și prin care se urmărește repararea prejudiciului pe care reclamantele pretind că l-au suferit ca urmare a acestor decizii

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  Obligă Pracsis SPRL și Conceptexpo Project să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană și de Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA).

         (1)  JO C 112, 26.3.2018.


title: Cauza T-10/17: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2018 – Proof IT/EIGE („Contracte de achiziții publice de servicii – Procedură de cerere de ofertă – Cerere de prestaţii împărţite în două loturi – Servicii referitoare la site-ul internet – Respingerea ofertei unui ofertant – Criterii de atribuire – Transparenţă – Egalitate de tratament – Eroare vădită de apreciere – Răspundere extracontractuală”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/40

      Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2018 – Proof IT/EIGE
      (Cauza T-10/17) (1)

      ((„Contracte de achiziții publice de servicii - Procedură de cerere de ofertă - Cerere de prestaţii împărţite în două loturi - Servicii referitoare la site-ul internet - Respingerea ofertei unui ofertant - Criterii de atribuire - Transparenţă - Egalitate de tratament - Eroare vădită de apreciere - Răspundere extracontractuală”))
      (2018/C 436/55)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Proof IT SIA (Riga, Letonia) (reprezentanți: J. Jerņeva și D. Pāvila, avocați)

         Pârât: Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați (EIGE) (reprezentanți: J. Stuyck, V. Ost și M. Vanderstraeten, avocați)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE şi având ca obiect anularea deciziei EIGE de respingere a ofertei depuse de reclamantă în cadrul celor lotului nr. 1 referitor la cererea de ofertă EIGE/2016/OPER/03 intitulat „Contract-cadru pentru servicii online” şi atribuirea contractului-cadru unui alt ofertant şi, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE şi având ca obiect obţinerea reparării prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit ca urmare a pierderii unei şanse sau a pierderii contractului însuşi

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Proof IT SIA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 78, 13.3.2017.


title: Cauza C-571/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka [Trimitere preliminară – Sisteme de garantare a depozitelor – Directiva 94/19/CE – Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) – Articolul 10 alineatul (1) – Noțiunea „depozit indisponibil” – Răspunderea unui stat membru pentru prejudicii cauzate particularilor prin încălcări ale dreptului Uniunii – Încălcare suficient de gravă a dreptului Uniunii – Autonomia procedurală a statelor membre – Principiul cooperării loiale – Articolul 4 alineatul (3) TUE – Principiile echivalenței și efectivității]

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/3

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka
      (Cauza C-571/16) (1)

      ([Trimitere preliminară - Sisteme de garantare a depozitelor - Directiva 94/19/CE - Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) - Articolul 10 alineatul (1) - Noțiunea „depozit indisponibil” - Răspunderea unui stat membru pentru prejudicii cauzate particularilor prin încălcări ale dreptului Uniunii - Încălcare suficient de gravă a dreptului Uniunii - Autonomia procedurală a statelor membre - Principiul cooperării loiale - Articolul 4 alineatul (3) TUE - Principiile echivalenței și efectivității])
      (2018/C 436/03)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad – Varna

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Nikolay Kantarev

         Pârât: Balgarska Narodna Banka

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 punctul 3 și articolul 10 alineatul (1) din Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009, trebuie interpretate în sensul că se opun, pe de o parte, unei legislații naționale potrivit căreia constatarea indisponibilității depozitelor depinde de insolvența instituției de credit și de revocarea autorizației bancare a acestei instituții și, pe de altă parte, derogării de la termenele prevăzute de aceste dispoziții pentru a constata indisponibilitatea depozitelor și pentru a rambursa aceste depozite, pentru motivul că ar fi necesar ca instituția de credit să fie plasată sub supraveghere specială.

                  2)

                  Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14, trebuie interpretat în sensul că indisponibilitatea depozitelor în sensul acestei dispoziții trebuie constatată printr-un act explicit al autorității naționale competente și nu poate fi dedusă din alte acte, precum decizia Balgarska Narodna Banka (Banca Națională a Bulgariei) de a plasa Korporativna Targovska Banka sub supraveghere specială, și nici prezumată din circumstanțe precum cele din litigiul principal.

                  3)

                  Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14, trebuie interpretat în sensul că constatarea indisponibilității unui depozit bancar, în sensul acestei dispoziții, nu poate fi supusă condiției ca titularul acestui depozit să fi formulat în prealabil, la instituția de credit în cauză, o cerere de retragere a fondurilor căreia nu i s a dat urmare.

                  4)

                  Articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/14, are efect direct și constituie o normă de drept care urmărește să confere drepturi particularilor care permit deponenților să intenteze o acțiune în repararea prejudiciului cauzat de rambursarea tardivă a depozitelor. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica, pe de o parte, dacă neconstatarea indisponibilității depozitelor în termenul de cinci zile lucrătoare prevăzut în această dispoziție, în pofida faptului că erau întrunite condițiile enunțate în mod clar în respectiva dispoziție, constituie, în circumstanțele cauzei principale, o încălcare suficient de gravă, în sensul dreptul Uniunii, și, pe de altă parte, dacă există o legătură de cauzalitate directă între această încălcare și prejudiciul suferit de un deponent precum domnul Nikolay Kantarev.

                  5)

                  Articolul 4 alineatul (3) TUE, precum și principiile echivalenței și efectivității trebuie interpretate în sensul că, în lipsa unei proceduri specifice în Bulgaria pentru angajarea răspunderii acestui stat membru privind prejudiciile rezultate dintr-o încălcare a dreptului Uniunii de către o autoritate națională:

                              —

                              nu se opun unei reglementări naționale care prevede două căi de atac diferite care țin de competența unor instanțe diferite și sunt prevăzute cu condiții diferite, în măsura în care instanța de trimitere stabilește dacă, având în vedere dreptul național, răspunderea unei autorități naționale precum Banca Națională a Bulgariei trebuie angajată în temeiul Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi (Legea privind răspunderea statului și a comunelor pentru prejudicii) sau al Zakon za zadalzheniata i dogovorite (Legea privind obligațiile și contractele) și fiecare dintre cele două căi de atac respectă principiile echivalenței și efectivității;

                              —

                              se opun unei reglementări naționale care subordonează dreptul particularilor de a obține repararea prejudiciului condiției suplimentare întemeiate pe caracterul intenționat al prejudiciului cauzat de autoritatea națională în cauză;

                              —

                              nu se opun unei reglementări naționale care subordonează dreptul particularilor de a obține repararea prejudiciului obligației particularului de a face dovada existenței unei vinovății, în măsura în care, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere, noțiunea „vinovăție” nu depășește noțiunea „încălcare suficient de gravă”;

                              —

                              nu se opun unei reglementări naționale care prevede plata unor taxe simple sau proporționale cu valoarea litigiului, în măsura în care, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere, plata unei taxe simple sau proporționale cu valoarea litigiului nu este contrară principiului efectivității, având în vedere cuantumul și mărimea taxei, aspectul dacă aceasta este sau nu de natură să constituie eventual un obstacol insurmontabil pentru accesul la justiție, caracterul său obligatoriu, precum și posibilitățile de scutire, și

                              —

                              nu se opun unei reglementări naționale care subordonează dreptul particularilor de a obține repararea prejudiciului condiției anulării prealabile a actului administrativ aflat la originea prejudiciului, în măsura în care, aspect a cărui apreciere revine instanței de trimitere, această cerință poate fi în mod rezonabil impusă persoanei vătămate.

         (1)  JO C 38, 06.2.2017.


title: Cauza C-592/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 21 septembrie 2018 – Darie BV/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Țările de Jos) la 21 septembrie 2018 – Darie BV/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
      (Cauza C-592/18)
      (2018/C 436/37)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: Darie BV

         Intimat: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea „produs biocid” prevăzută la articolul 3 din Regulamentul 528/2012 (1) trebuie interpretată în sensul că aceasta privește și produse compuse din unul sau mai multe tipuri de bacterii, enzime sau alte elemente, având în vedere că, datorită modului lor de acțiune specific, acestea nu acționează direct asupra organismelor dăunătoare împotriva cărora sunt destinate, ci asupra apariției, respectiv menținerii mediului potențial propice acestui organism dăunător, și, dacă este cazul, care sunt cerințele pe care trebuie să le îndeplinească o asemenea acțiune?

                  2)

                  Este relevant, pentru răspunsul la întrebarea 1, faptul că un astfel de produs este aplicat într-o situație în care nu există organismul dăunător și, în caz afirmativ, în baza cărui criteriu trebuie să se evalueze dacă este vorba despre o astfel de situație?

                  3)

                  Este relevant, pentru răspunsul la întrebarea 1, în ce termen acționează produsul?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 528/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (JO 2012, L 167, p. 1).


title: Cauza T-549/18: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2018 – Hexal/EMA

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/52

      Acțiune introdusă la 19 septembrie 2018 – Hexal/EMA
      (Cauza T-549/18)
      (2018/C 436/74)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hexal AG (Holzkirchen, Germania) (reprezentanți: M. Martens, N. Carbonnelle, avocați și S. Faircliffe, solicitor)

         Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilității și a temeiniciei excepției de nelegalitate ridicate de reclamantă împotriva concluziei Comitetului pentru medicamente de uz uman (CHMP) potrivit căreia produsul Teriflunomidă, fabricat de Sanofi, beneficiază de statutul de substanță activă nouă, astfel cum se reține în Decizia Comisiei din 26 august 2013 de acordare a autorizației de introducere pe piață pentru medicamentul „AUBAGIO® – Teriflunomidă”;

                  —

                  anularea Deciziei EMA din 5 iulie 2018 de a respinge cererea formulată de Hexal, de acordare a unei autorizații de introducere pe piață a unei versiuni generice a medicamentului Aubagio®;

                  —

                  obligarea EMA la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În decizia atacată se respinge cererea formulată de Hexal, de acordare a unei autorizații de introducere pe piață pentru Teriflunomidă Hexal, având în vedere că Aubagio®, un medicament introdus pe piață anterior încă beneficiază de protecția reglementară a datelor, potrivit Deciziei de punere în aplicare a Comisiei din 26 august 2013, împotriva căreia reclamanta invocă o excepție de nelegalitate în temeiul articolului 277 TFUE. În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive:

                  1.

                  Prin intermediul primului motiv, îndreptat împotriva deciziei atacate emise de Agenția Europeană pentru Medicamente, Hexal susține că, având în vedere că excepția de nelegalitate este întemeiată, motivarea deciziei atacate nu este admisibilă din punct de vedere juridic întrucât EMA a săvârșit o eroare de fapt și de drept și nu și-a îndeplinit obligația de motivare și de a efectua o apreciere atentă și aprofundată, astfel cum prevede articolul 296 TFUE;

                  2.

                  Prin intermediul celui de al doilea motiv, se contestă de asemenea legalitatea deciziei atacate, având în vedere că statul de „substanță activă nouă” ar fi trebuit reexaminat cu ocazia introducerii de către Hexal a cererii de acordare a autorizației de introducere pe piață pentru un medicament generic, situație care nu se regăsește în speță. Astfel, EMA nu și-ar fi îndeplinit obligațiile în mod corespunzător, în mod special obligația de a efectua o apreciere eficientă și atentă și obligația de motivare, în temeiul articolului 296 TFUE, care determină, pe rând, nelegalitatea deciziei atacate.


title: Cauza C-513/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) la 3 august 2018 – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Italia) la 3 august 2018 – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo
      (Cauza C-513/18)
      (2018/C 436/21)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Pârâtă: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 din Directiva 2003/96/CE (1) trebuie interpretat în sensul că în domeniul său de aplicare intră toate întreprinderile și entitățile, publice sau private, care își desfășoară activitatea în sectorul transportului de persoane cu autobuzul, inclusiv prin închirierea de autobuze cu șofer, iar această dispoziție se opune reglementării interne de transpunere a directivei, în măsura în care nu include printre entitățile care utilizează motorină de uz comercial și pe cele care desfășoară activitatea de închiriere de autobuze cu șofer?

                  2)

                  Marja de apreciere recunoscută statelor, la care se referă alineatul (2) al articolului 7 din Directiva 2003/96/CE citată anterior („Statele membre pot să stabilească o diferențiere între utilizarea comercială și utilizarea privată a combustibilului gazos folosit [a se citi «motorinei folosite»] drept carburant, cu condiția să fie respectate ratele minime comunitare, iar rata stabilită pentru combustibilul gazos folosit [a se citi «motorina folosită»] drept carburant să nu scadă sub rata națională de impozitare aflată în vigoare la 1 ianuarie 2003”), face ca dispoziția prin care în motorina de uz comercial este inclusă și cea destinată „transportului ocazional de persoane” să nu fie imediat efectivă și necondiționată?

                  3)

                  Articolul 7 din directiva citată anterior este, din punctul de vedere al conținutului său, pe de o parte, suficient de precis și, pe de altă parte, necondiționat, astfel încât să poată fi invocat în mod direct de un justițiabil față de autoritățile statului membru în cauză?

         (1)  Directiva 2003/96/CE a Consiliului din27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO 2003, L 283, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98).


title: Cauza T-26/17: Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2018 – Jalkh/Parlamentul („Privilegii și imunități – Membru al Parlamentului European – Decizie de ridicare a imunității parlamentare – Legătură cu funcțiile de parlamentar – Egalitate de tratament – Securitate juridică – Încredere legitimă – Procedură de ridicare a imunității – Dreptul la apărare – Abuz de putere – Răspundere extracontractuală”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/40

      Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2018 – Jalkh/Parlamentul
      (Cauza T-26/17) (1)

      ((„Privilegii și imunități - Membru al Parlamentului European - Decizie de ridicare a imunității parlamentare - Legătură cu funcțiile de parlamentar - Egalitate de tratament - Securitate juridică - Încredere legitimă - Procedură de ridicare a imunității - Dreptul la apărare - Abuz de putere - Răspundere extracontractuală”))
      (2018/C 436/56)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Franța) (reprezentanți: inițial J.-P. Le Moigne, ulterior M. Ceccaldi și în final F. Wagner, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial M. Dean și S. Alonso de León, ulterior S. Alonso de León, N. Görlitz și S. Seyr, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se urmărește anularea deciziei P8_TA(2016)0430 a Parlamentului din 22 noiembrie 2016 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE prin care se urmărește obținerea reparării prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Jean-François Jalkh suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Parlamentul European, inclusiv cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 70, 6.3.2017.


title: Cauza C-515/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) la 6 august 2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Regione autonoma della Sardegna

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italia) la 6 august 2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Regione autonoma della Sardegna
      (Cauza C-515/18)
      (2018/C 436/22)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Pârâtă: Regione autonoma della Sardegna

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 (1) din 23 octombrie 2007 trebuie interpretat în sensul că îi impune autorității competente care intenționează să recurgă la atribuirea directă a contractului să ia măsurile necesare pentru a publica sau pentru a comunica tuturor operatorilor potențial interesați de gestionarea serviciului informațiile necesare pentru întocmirea unei oferte serioase și rezonabile?

                  2)

                  Articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 din 23 octombrie 2007 trebuie interpretat în sensul că, înainte de a recurge la atribuirea directă a contractului, autoritatea competentă trebuie să evalueze comparativ toate ofertele de gestionare a serviciului eventual primite după publicarea anunțului de intenție prevăzut la același articol 7 alineatul (4)?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1).


title: Cauza C-593/18 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de ABB Ltd, ABB AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-445/14, ABB Ltd, ABB AB/Comisia Europeană

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/27

      Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de ABB Ltd, ABB AB împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-445/14, ABB Ltd, ABB AB/Comisia Europeană
      (Cauza C-593/18 P)
      (2018/C 436/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: ABB Ltd, ABB AB (reprezentanți: I. Vandenborre, advocaat, S. Dionnet, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii sau adoptarea oricărei alte măsuri necesare și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept concluzionând că Comisia a respectat sarcina probei care îi revenea în stabilirea unei încălcări din partea recurentei, care privea toate cablurile de energie subterane și accesoriile cu tensiune cuprinsă între 110 kV și 220 kV. Tribunalul nu a verificat dacă decizia (1) a identificat încălcarea cu „suficientă precizie” și corespunzător cerințelor legale. De asemenea, Tribunalul nu a aplicat corespunzător criteriile pentru a stabili o cunoaștere suficientă în vederea concluzionării în sensul participării la încălcare a recurentei.
      Al doilea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul nu a aplicat principiul egalității de tratament și prezumția de nevinovăție atunci când a confirmat constatările Comisiei potrivit cărora perioada încălcării a început la 1 aprilie 2000 pentru recurentă.
      Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că Tribunalul și-a încălcat obligația de motivare suficientă în legătură cu aprecierea sa privind motivul recurentei legat de diferența de tratament, concluzionând în mod eronat că recurenta a acceptat o astfel de distincție în timpul procedurii administrative și considerând această acceptare drept un factor important în cadrul aprecierii sale.

         (1)  Decizia Comisiei din 2 aprilie 2014 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39610 – Cabluri de energie) (JO 2014, C 319, p. 10).


title: Cauza T-27/17: Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2018 – Jalkh/Parlamentul („Privilegii și imunități – Membru al Parlamentului European – Decizie de ridicare a imunității parlamentare – Legătură cu funcțiile de parlamentar – Egalitate de tratament – Securitate juridică – Încredere legitimă – Procedură de ridicare a imunității parlamentare – Dreptul la apărare – Abuz de putere – Răspundere necontractuală”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/41

      Hotărârea Tribunalului din 17 octombrie 2018 – Jalkh/Parlamentul
      (Cauza T-27/17) (1)

      ((„Privilegii și imunități - Membru al Parlamentului European - Decizie de ridicare a imunității parlamentare - Legătură cu funcțiile de parlamentar - Egalitate de tratament - Securitate juridică - Încredere legitimă - Procedură de ridicare a imunității parlamentare - Dreptul la apărare - Abuz de putere - Răspundere necontractuală”))
      (2018/C 436/57)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Franța) (reprezentanți: inițial J.-P. Le Moigne, ulterior M. Ceccaldi și în cele din urmă F. Wagner, avocați)

         Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: inițial M. Dean și S. Alonso de León, ulterior S. Alonso de León, N. Görlitz și S. Seyr, agenți)

         Obiectul

      Pe de o parte, cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei P8_TA(2016)0429 a Parlamentului din 22 noiembrie 2016 de ridicare a imunității parlamentare a reclamantului și, pe de altă parte, cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-ar fi suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Domnul Jean-François Jalkh suportă propriile cheltuieli de cheltuială, precum și pe cele efectuate de Parlamentul European, inclusiv cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 70, 6.3.2017.


title: Cauza C-652/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite („Trimitere preliminară – Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare – Standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională – Directiva 2011/95/UE – Articolele 3, 4, 10 și 23 – Cereri de protecție internațională depuse separat de membrii aceleiași familii – Evaluare individuală – Luare în considerare a amenințărilor cu care se confruntă un membru de familie în cadrul evaluării individuale a cererii unui alt membru de familie – Standarde mai favorabile care pot fi menținute sau adoptate de statele membre pentru a extinde azilul sau protecția subsidiară la membrii de familie ai beneficiarului unei protecții internaționale – Evaluarea motivelor persecuției – Participarea unui resortisant azer la introducerea unei acțiuni împotriva țării sale la Curtea Europeană a Drepturilor Omului – Standarde comune de procedură – Directiva 2013/32/UE – Articolul 46 – Dreptul la o cale de atac efectivă – Examinare deplină și ex nunc – Motivele persecuției sau elementele de fapt trecute sub tăcere în fața autorității decizionale, dar invocate în cadrul acțiunii introduse împotriva deciziei luate de această autoritate”)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/4

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Sofia-grad – Bulgaria) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite
      (Cauza C-652/16) (1)

      ((„Trimitere preliminară - Politica comună în domeniul dreptului de azil și al protecției subsidiare - Standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională - Directiva 2011/95/UE - Articolele 3, 4, 10 și 23 - Cereri de protecție internațională depuse separat de membrii aceleiași familii - Evaluare individuală - Luare în considerare a amenințărilor cu care se confruntă un membru de familie în cadrul evaluării individuale a cererii unui alt membru de familie - Standarde mai favorabile care pot fi menținute sau adoptate de statele membre pentru a extinde azilul sau protecția subsidiară la membrii de familie ai beneficiarului unei protecții internaționale - Evaluarea motivelor persecuției - Participarea unui resortisant azer la introducerea unei acțiuni împotriva țării sale la Curtea Europeană a Drepturilor Omului - Standarde comune de procedură - Directiva 2013/32/UE - Articolul 46 - Dreptul la o cale de atac efectivă - Examinare deplină și ex nunc - Motivele persecuției sau elementele de fapt trecute sub tăcere în fața autorității decizionale, dar invocate în cadrul acțiunii introduse împotriva deciziei luate de această autoritate”))
      (2018/C 436/04)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov

         Pârât: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 4 din Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate trebuie interpretat în sensul că este necesar, în cadrul evaluării individuale a unei cereri de protecție internațională, să se țină seama de amenințările de persecuție și de vătămări grave cu care se confruntă un membru de familie al solicitantului pentru a stabili dacă acesta din urmă este el însuși expus unor asemenea amenințări din cauza legăturii sale de familie cu respectiva persoană amenințată.

                  2)

                  Directiva 2011/95 și Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca cererile de protecție internațională depuse separat de membri ai aceleiași familii să facă obiectul unor măsuri de gestionare a oricărei eventuale conexități, însă se opun ca aceste cereri să facă obiectul unei evaluări comune. Acestea se opun de asemenea ca evaluarea uneia dintre cererile menționate să fie suspendată până la încheierea procedurii de examinare referitoare la o alta dintre aceste cereri.

                  3)

                  Articolul 3 din Directiva 2011/95 trebuie interpretat în sensul că permite unui stat membru să prevadă, în cazul în care se acordă protecție internațională, în temeiul regimului instituit prin această directivă, unui membru al unei familii, extinderea beneficiului acestei protecții la alți membri ai acestei familii, cu condiția ca aceștia să nu intre sub incidența unei cauze de excludere prevăzute la articolul 12 din aceeași directivă și ca situația lor să prezinte, datorită necesității de menținere a unității familiei, o legătură cu logica protecției internaționale.

                  4)

                  Motivul de inadmisibilitate prevăzut la articolul 33 alineatul (2) litera (e) din Directiva 2013/32 nu acoperă o situație precum cea în discuție în litigiul principal, în care o persoană majoră depune, pentru ea și pentru copilul său minor, o cerere de protecție internațională care se întemeiază în special pe existența unei legături de familie cu o altă persoană, care a depus separat o cerere de protecție internațională.

                  5)

                  Participarea solicitantului de protecție internațională la introducerea unei acțiuni împotriva țării sale de origine la Curtea Europeană a Drepturilor Omului nu poate în principiu să fie considerată, în cadrul evaluării motivelor de persecuție, prevăzută la articolul 10 din Directiva 2011/95, ca dovedind apartenența acestui solicitant la un „anumit grup social”, în sensul alineatului (1) litera (d) al acestui articol, ci trebuie considerată ca fiind un motiv de persecuție în temeiul „opiniilor politice”, în sensul alineatului (1) litera (e) al articolului menționat, dacă există motive întemeiate de a se teme că participarea la introducerea acestei acțiuni este percepută de țara respectivă ca un act de dizidență politică împotriva căruia aceasta ar putea preconiza exercitarea de represalii.

                  6)

                  Articolul 46 alineatul (3) din Directiva 2013/32 coroborat cu trimiterea la procedura privind calea de atac conținută în articolul 40 alineatul (1) din această directivă trebuie interpretat în sensul că instanța sesizată cu o cale de atac împotriva unei decizii de refuz al protecției internaționale este în principiu obligată să aprecieze, cu titlu de „noi declarații” și după ce a solicitat o examinare a acestora de către autoritatea decizională, motivele de acordare a protecției internaționale sau elementele de fapt care, deși se referă la evenimente sau la amenințări pretins survenite înainte de adoptarea deciziei de refuz menționate sau chiar înainte de depunerea cererii de protecție internațională, sunt invocate pentru prima dată în cursul procedurii privind calea de atac. Această instanță nu este, în schimb, obligată în acest sens dacă constată că aceste motive sau aceste elemente au fost invocate într-o fază tardivă a procedurii privind calea de atac sau nu sunt prezentate într-un mod suficient de concret pentru a putea fi examinate în mod corespunzător sau, atunci când este vorba despre elemente de fapt, dacă ea constată că acestea nu sunt semnificative sau sunt insuficient de distincte de elementele de care autoritatea decizională a putut deja ține seama.

         (1)  JO C 86, 20.3.2017.


title: Cauza C-599/18 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de Silec Cable SAS, General Cable Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-438/14, Silec Cable, General Cable/Comisia Europeană

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/28

      Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de Silec Cable SAS, General Cable Corp. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-438/14, Silec Cable, General Cable/Comisia Europeană
      (Cauza C-599/18 P)
      (2018/C 436/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurente: Silec Cable SAS, General Cable Corp. (reprezentanți: I. Sinan, Barrister, C. Renner, Rechtsanwältin)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

         Concluziile recurentelor

      Recurentele solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea articolului 1 din decizie (1) în ceea ce privește Silec Cable și General Cable;

                  —

                  în subsidiar, modificarea articolului 2 din decizie și reducerea cuantumului amenzii impuse Silec Cable și General Cable în lumina argumentelor dezvoltate în susținerea prezentului recurs;

                  —

                  în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul primului motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a aplicat în mod corect normele referitoare la probe și a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate în ceea ce privește participarea recurentei Silec la presupusa încălcare.
      Tribunalul a utilizat în mod incorect criteriul distanțării explicite și publice pentru a inversa sarcina probei referitoare la stabilirea presupusei încălcări a recurentei Silec. De asemenea, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că s-a bazat exclusiv pe percepția subiectivă a altor participanți la presupusa încălcare pentru a dovedi participarea recurentei Silec la încălcare. Recurentele consideră în plus că Tribunalul a denaturat elementele de probă care i-au fost prezentate și a încălcat și obligația păstrării secretului profesional (articolul 339 TFUE) atunci când a constatat că recurenta Silec a participat la presupusa încălcare.
      Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a încălcat principiul egalității de tratament atunci când a refuzat să califice participarea recurentei Silec la presupusa încălcare drept cea a unui „actor marginal”.
      Recurentele susțin că Tribunalul a luat în considerare în mod nelegal comportamentul Safran/Sagem/Sagem Communications atunci când a analizat participarea individuală a recurentei Silec în vederea analizării cuantumului amenzii. În plus, recurentele susțin că însuși Tribunalul prezintă o motivare vădit contradictorie în această privință. Recurentele susțin în continuare că Tribunalul compară aspecte de fapt greșite atunci când concluzionează că Comisia nu discriminează recurenta Silec prin faptul că refuză să o califice drept un actor marginal.

         (1)  Decizia Comisiei din 2 aprilie 2014 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39610 – Cabluri de energie) [notificată cu numărul C(2014) 2139 final] (JO 2014, C 319, p. 10).


title: Cauza T-109/17: Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2018 – FCA/EUIPO – Busbridge (VIPER) {„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de declarare a nulității – Marca Uniunii Europene verbală VIPER – Marca națională verbală anterioară VIPER – Utilizare serioasă a mărcii anterioare – Produse pentru care marca anterioară a fost utilizată – Importanța utilizării mărcii anterioare – Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”}

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/41

      Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2018 – FCA/EUIPO – Busbridge (VIPER)
      (Cauza T-109/17) (1)

      ({„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală VIPER - Marca națională verbală anterioară VIPER - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Produse pentru care marca anterioară a fost utilizată - Importanța utilizării mărcii anterioare - Articolul 57 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 64 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) 2017/1001]”})
      (2018/C 436/58)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Statele Unite) (reprezentant: C. Morcom, QC)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Hanf, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Regatul Unit)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 1 decembrie 2016 (cauza R 554/2016–1) privind o procedură de declarare a nulității între domnul Busbridge și FCA US.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă FCA US LLC la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 121, 18.4.2017.


title: Cauza C-668/16: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 2006/40/CE – Emisii provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor – Articolul 5 alineatele (4) și (5) – Directiva 2007/46/CE – Omologarea autovehiculelor – Articolele 12, 29, 30 și 46 – Vehicule neconforme cu cerințele tehnice – Răspunderea autorităților naționale]

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/6

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 4 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
      (Cauza C-668/16) (1)

      ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/40/CE - Emisii provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor - Articolul 5 alineatele (4) și (5) - Directiva 2007/46/CE - Omologarea autovehiculelor - Articolele 12, 29, 30 și 46 - Vehicule neconforme cu cerințele tehnice - Răspunderea autorităților naționale])
      (2018/C 436/05)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Hermes, D. Kukovec și C. Becker, agenți)

         Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și D. Klebs, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin:

                              —

                              în temeiul Directivei 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, precum și al articolelor 12 și 30 din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă cadru), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 371/2010 al Comisiei din 16 aprilie 2010, prin neluarea, în termenul prevăzut de avizul motivat, a măsurilor necesare pentru restabilirea conformității cu tipurile lor omologate a 133 713 vehicule de tipurile 246, 176 și 117, comercializate de Daimler AG de la 1 ianuarie la 26 iunie 2013, în condițiile în care acestea nu erau echipate cu agentul refrigerant R1234yf declarat pentru aceste tipuri omologate, ci cu un agent refrigerant al cărui potențial de încălzire globală era de peste 150, cu încălcarea plafonului prevăzut la articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2006/40, și

                              —

                              în temeiul Directivei 2006/40, precum și al dispozițiilor coroborate ale articolelor 46, 5 și 18 din Directiva 2007/46, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 371/2010, prin neluarea măsurilor necesare pentru punerea în practică a sancțiunilor prevăzute la articolul 46 din această din urmă directivă în termenul prevăzut de avizul motivat, pentru a face astfel încât producătorii să respecte articolele 5 și 18 din directiva menționată, referitoare la conformitatea producției și la eliberarea unui certificat de conformitate.

                  2)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  3)

                  Republica Federală Germania suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

                  4)

                  Comisia Europeană suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 70, 6.3.2017.


title: Cauza T-164/17: Hotărârea Tribunalului din 15 octombrie 2018 – Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale WILD PINK – Marca Uniunii Europene și națională verbale anterioare PINK LADY – Mărcile Uniunii Europene figurative anterioare Pink Lady – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”]

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/42

      Hotărârea Tribunalului din 15 octombrie 2018 – Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (WILD PINK)
      (Cauza T-164/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale WILD PINK - Marca Uniunii Europene și națională verbale anterioare PINK LADY - Mărcile Uniunii Europene figurative anterioare Pink Lady - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul 2017/1001]”])
      (2018/C 436/59)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Apple and Pear Australia Ltd (Victoria, Australia) și Star Fruits Diffusion (Le Pontet, Franța) (reprezentanţi: T. de Haan, P. Péters și H. Abraham, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: JJ. Ivanauskas și D. Walicka, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Pink Lady America LLC (Yakima, Washington, Statele Unite) (reprezentanţi: inițial R. Manno și S. Travaglio, ulterior R. Manno, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 10 ianuarie 2017 (cauza R 87/2015–4), privind o procedură de opoziție între Apple and Pear Australia și Star Fruits Diffusion, pe de-o parte, și Pink Lady America, pe de altă parte.

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 10 ianuarie 2017 (cauza R 87/2015-4).

                  2)

                  EUIPO suportă propriile cheltuieli de judecată precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Apple and Pear Australia Ltd și de Star Fruits Diffusion inclusiv jumătate din cheltuielile indispensabile efectuate de acestea în vederea procedurii aflate pe rolul camerei de recurs a EUIPO.

                  3)

                  Pink Lady America LLC suportă propriile cheltuieli de judecată precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Apple and Pear Australia și de Star Fruits Diffusion inclusiv jumătate din cheltuielile indispensabile efectuate de acestea în vederea procedurii aflate pe rolul camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza T-564/18: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – Bernis și alții/BCE

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/53

      Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – Bernis și alții/BCE
      (Cauza T-564/18)
      (2018/C 436/75)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamanți: Ernests Bernis (Jurmala, Lituania), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Lituania) și Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (reprezentanți: O. Behrends, M. Kirchner și L. Feddern, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei ECB-SSM-2018-LVABL-2 WOANCA-2018-0007 din 11 iulie 2018 de revocare a autorizației bancare a ABLV Bank, AS;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă șapte motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că BCE a presupus în mod incorect că sunt îndeplinite condițiile pentru retragerea autorizației.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE nu a luat în considerare natura discreționară a deciziei.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiul proporționalității.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a săvârșit un abuz de putere.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia BCE nu a fost motivată în mod corespunzător.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe întemeiat pe încălcarea principiului nemo auditur.


title: Cauza C-519/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 7 august 2018 – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 7 august 2018 – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Cauza C-519/18)
      (2018/C 436/23)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: TB

         Pârât: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2003/86/CE (1) a Consiliului privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care un stat membru autorizează, în temeiul articolului menționat, intrarea unui membru al familiei care nu figurează printre cei menționați la articolul 4, se poate aplica, în ceea ce privește respectivul membru al familiei, numai condiția prevăzută la articolul 10 alineatul (2) ([ca membrul familiei] să se afle „în întreținerea refugiatului”)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară: calitatea de persoană aflată „în întreținere” („dependency”), reglementată la articolul 4 alineatul (2) litera (a) din directivă, implică o situație de fapt în care trebuie întrunite, în mod cumulativ, diversele componente ale dependenței, sau este suficient să existe oricare dintre componentele respective, în funcție de circumstanțele speciale ale fiecărei cauze, pentru ca această calitate să poată fi recunoscută? În acest context, este conformă cu condiția prevăzută la articolul 10 alineatul (2) (să se afle „în întreținerea refugiatului”) o dispoziție națională care exclude o analiză individualizată și ia în considerare numai un singur element de fapt (un aspect care indică dependența: „se află în incapacitatea obiectivă de a se întreține singuri ca urmare a stării lor de sănătate”) drept cerință pentru îndeplinirea condiției respective?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară și, prin urmare, dacă statul membru poate aplica condiții suplimentare față de cea prevăzută la articolul 10 alineatul (2) ([ca membrul familiei] să se afle „în întreținerea refugiatului”), statul membru este îndreptăţit să stabilească, dacă consideră necesar, orice condiție, inclusiv pe cele privind alți membri ai familiei, prevăzute la articolul 4 alineatele (2) și (3), sau poate acesta aplica în mod exclusiv condiția menționată la articolul 4 alineatul (3) din directivă? În acest caz, ce situație de fapt este implicată de condiția „objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health” [„se află în incapacitatea obiectivă de a se întreține singuri ca urmare a stării lor de sănătate”]? Aceasta trebuie interpretată în sensul că respectivii membri ai familiei nu au posibilitatea „de a se întreține singuri”, ori în sensul că „se află în incapacitatea” de a se întreține „singuri”, sau trebuie eventual interpretată în mod diferit?

         (1)  Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO L 251, 3.10.2003, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 8, p. 70)


title: Cauza T-567/18: Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – VE/ESMA

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/54

      Acțiune introdusă la 21 septembrie 2018 – VE/ESMA
      (Cauza T-567/18)
      (2018/C 436/76)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: VE (reprezentanți: N. Flandin și L. Levi, avocați)

         Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei ESMA din 11 iunie 2018 de respingere a reclamației formulate de reclamant împotriva deciziei ESMA din 14 noiembrie 2017 prin care s-a reziliat contractul său de muncă la ESMA;

                  —

                  anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei ESMA din 14 noiembrie 2017;

                  —

                  repararea prejudiciului moral suferit de reclamant;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe faptul că reclamantului nu i s-a notificat decizia de reziliere a contractului său de muncă în termenul de preaviz prevăzut în contract.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de motivare în conformitate cu articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede obligația administrației de a-și motiva deciziile.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe temeiul juridic eronat al deciziei de respingere a reclamației formulate de reclamant, precum și al deciziei de reziliere a contractului său de muncă, din moment ce ambele se întemeiază pe raportul de evaluare din 2016 care este afectat de o eroare vădită de apreciere.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

                  6.

                  Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea obligației de solicitudine care incumbă pârâtei în ceea ce privește problemele de sănătate ale reclamantului și condițiile sale generale de muncă.


title: Cauza T-171/17: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2018 – M & K/EUIPO – Genfoot (KIMIKA) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale KIMIKA – Marca Uniunii Europene verbală anterioară KAMIK – Motive relative de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] – Utilizare serioasă – Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 47alineatele (2) și (3) din Reglementul 2017/1001]”]

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/43

      Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2018 – M & K/EUIPO – Genfoot (KIMIKA)
      (Cauza T-171/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale KIMIKA - Marca Uniunii Europene verbală anterioară KAMIK - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001] - Utilizare serioasă - Articolul 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 [devenit articolul 47alineatele (2) și (3) din Reglementul 2017/1001]”])
      (2018/C 436/60)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: M & K Srl (Prato, Italia) (reprezentanţi: inițial F. Caricato, ulterior M. Cartella și B. Cartella, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: E. Markakis și A. Folliard-Monguiral, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Genfoot, Inc. (Montreal, Quebec, Canada) (reprezentanți: E. Saarmann și P. Baronikians, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 12 ianuarie 2017 (cauza R 1206/2016–4), privind o procedură de opoziție între Genfoot și M & K

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă M & K Srl la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 144, 8.5.2017.


title: Cauza C-12/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – Roumânia) –Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei/Maria Dicu (Trimitere preliminară – Politica socială – Organizarea timpului de lucru – Directiva 2003/88/CE – Dreptul la concediu anual plătit – Directiva 2010/18/UE – Acordul cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului – Concediu pentru creșterea copilului neconsiderat perioadă de muncă efectivă)

text:
               3.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 436/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Cluj – Roumânia) –Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei/Maria Dicu
      (Cauza C-12/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Politica socială - Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE - Dreptul la concediu anual plătit - Directiva 2010/18/UE - Acordul cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului - Concediu pentru creșterea copilului neconsiderat perioadă de muncă efectivă))
      (2018/C 436/06)
      Limba de procedură: româna

         Instanța de trimitere

      Curtea de Apel Cluj

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei

         Pârâtă: Maria Dicu

         Cu participarea: Curtea de Apel Suceava, Consiliul Superior al Magistraturii

         Dispozitivul

      Articolul 7 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care, la stabilirea drepturilor la concediu anual plătit garantat de acest articol unui lucrător într-o perioadă de referință, nu consideră durata concediului pentru creșterea copilului efectuat de acest lucrător în perioada respectivă ca fiind o perioadă de muncă efectivă.

         (1)  JO C 104, 3.4.2017.