title: Cauza C-345/10 P: Recurs introdus la 8 iulie 2010 de Freixenet, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauza T-110/08, Freixenet/OAPI

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/9

         Recurs introdus la 8 iulie 2010 de Freixenet, SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauza T-110/08, Freixenet/OAPI
   (Cauza C-345/10 P)
   ()
   2010/C 274/13
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Freixenet, SA (reprezentanți: F. de Visscher, E. Cornu și D. Moreau, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               În principal, anularea Hotărârii Tribunalului din 27 aprilie 2010, precum și a Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 noiembrie 2007 și stabilirea faptului că cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 32 540 îndeplinește condițiile pentru a fi publicată în conformitate cu articolul 40 din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 39 din Regulamentul nr. 207/2009];

               —

               în subsidiar, anularea Hotărârii Tribunalului din 27 aprilie 2010;

               —

               în orice caz, obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă trei motive în susținerea recursului formulat.
   Prin intermediul primului motiv de recurs, aceasta invocă, în esență, încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil, a articolului 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, precum și a articolului 73 (a doua teză) și a articolului 38 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (1) [devenite articolul 75 (a doua teză) și articolul 37 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (2)].
   Primul aspect al acestui motiv se referă la nerespectarea principiului contradictorialității. Potrivit recurentei, contrar celor reținute de Tribunal în hotărârea atacată, camera de recurs a OAPI ar fi efectuat, în cadrul deciziei care a fost supusă examinării Tribunalului, o nouă apreciere a caracterului distinctiv al mărcii recurentei, fără a-i permite acesteia din urmă să formuleze observații cu privire la această nouă abordare. În această privință, modul în care Tribunalul a justificat decizia Camerei întâi de recurs ar fi inexact și inadecvat în raport cu principiul bunei-credințe procedurale și cu obligația respectării dreptului la apărare. Hotărârea atacată ar încălca de asemenea principiul dreptului la apărare și principiul bunei-credințe procedurale prin faptul că a stabilit că Oficiul putea să comunice recurentei o serie de elemente de fapt indicându-i că intenționează să își întemeieze pe acestea decizia de respingere a cererii de înregistrare a mărcii și apoi, după primirea observațiilor scrise ale recurentei cu privire la respectivele elemente, să hotărască să nu le ia în considerare, cel puțin în parte, și să își întemeieze decizia pe o apreciere care era diferită din punct de vedere conceptual și din punctul de vedere al situației de fapt reținute, fără a da recurentei posibilitatea de a formula vreo observație.
   Prin intermediul celui de al doilea aspect al motivului de recurs invocat, recurenta susține în principal că Tribunalul și-ar fi încălcat obligația de motivare prin faptul că hotărârea atacată nu putea să considere că este motivată în mod suficient decizia Camerei întâi de recurs privind aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (b), în condițiile în care această decizie nu precizează niciunul dintre documentele pe care înțelege să se întemeieze, și nici nu putea stabili că ar fi fost inutilă indicarea unor elementele de probă deoarece Camera întâi de recurs s-ar fi întemeiat pe „deducții ce rezultă din experiența practică”. În plus, incertitudinea referitoare la elementele de fapt și la documentele pe care s-ar fi întemeiat Oficiul și Tribunalul afectează atât dreptul la apărare, cât și obligația de motivare prevăzută la articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 citat anterior.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv invocat, recurenta susține că Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 menționat. În pofida faptului că recurenta ar fi demonstrat, pe bază de documente, că marca a cărei înregistrare era solicitată este constituită dintr-o combinație de elemente caracteristice care o disting în mod semnificativ de celelalte prezentări aflate pe piață, Tribunalul nu ar fi făcut decât să reia argumentele vagi și generale invocate de Oficiu pentru a nega existența oricărui caracter distinctiv al mărcii solicitate. Tribunalul ar fi efectuat o analiză mai strictă pentru a aprecia caracterul distinctiv al mărcii decât în cazul altor mărci, considerate tradiționale. Hotărârea atacată ar fi încălcat astfel regula privind aprecierea concretă a caracterului distinctiv al unei mărci. Pe de altă parte, considerând că marea majoritate a consumatorilor nu percep aspectul original al mărcii drept un element util pentru a determina originea vinului spumant în cauză, ci preferă să se raporteze la etichetă, Tribunalul ar exclude forma de prezentare a ambalajului unui produs din sfera protecției, în condițiile în care această posibilitate este prevăzută în mod expres la articolul 4 din regulamentul menționat.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv invocat, societatea recurentă susține că Tribunalul ar fi încălcat articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 prin faptul că hotărârea atacată stabilește cerința ca marca a cărei înregistrare este solicitată să fi dobândit un caracter distinctiv prin utilizarea sa în fiecare dintre statele membre ale Uniunii. Astfel, refuzând să recunoască faptul că a avut loc o consacrare a caracterului distinctiv prin utilizarea de către un segment semnificativ al mediilor interesate, în condițiile în care acceptă în același timp că marca recurentei dobândise un astfel de caracter distinctiv cel puțin pe teritoriul Spaniei, Tribunalul ar stabili o regulă excesivă și inexactă în raport cu regulamentul menționat.

      (1)  JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.

      (2)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza C-496/09: Acțiune introdusă la 2 decembrie 2009 (fax din 30 noiembrie 2009 ) — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/44

         Acțiune introdusă la 2 decembrie 2009 (fax din 30 noiembrie 2009) — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-496/09)
   2010/C 24/77
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Pignataro și E. Righini, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii Curții de Justiție a Comunităților Europene din 1 aprilie 2004, pronunțată în cauza C-99/02 referitoare la recuperarea de la beneficiari a ajutoarelor care, conform Deciziei 200/128/CE (1) a Comisiei din 1 mai 1999 privind schema de ajutoare pusă în aplicare de Italia pentru măsuri în favoarea încadrării în muncă, au fost declarate ilegale si incompatibile cu piața comună, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul deciziei menționate și al articolului 228 alineatul (1) CE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata către Comisie a unei penalități de întârziere de 285 696 euro pe zi pentru întârzierea executării Hotărârii pronunțate în cauza C-99/02 referitoare la Decizia 2000/128/CE, începând de la data la care se va pronunța hotărârea în prezenta cauză și până la data executării hotărârii pronunțate în cauza C-99/02;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata către Comisie a unei sume forfetare al cărei cuantum rezultă din înmulțirea unui cuantum zilnic de 31 774 euro cu numărul de zile cât durează încălcarea începând de la data pronunțării hotărârii în prezenta cauză, în ceea ce privește Decizia 2000/128/CE;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Italiană nu a adoptat toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutoarelor declarate ilegale și incompatibile prin decizie în măsura în care, în iunie 2009, recuperase numai 52 088 600, 60 euro dintr-o sumă totală care trebuia recuperată de 281 525 686,79 euro. Republica Italiană recunoaște că suma care mai trebuie recuperată este de 229 437 086,19 euro. Prin urmare, aceasta nu a adoptat toate măsurile necesare pentru a se conforma deciziei, astfel cum prevede Hotărârea pronunțată în cauza C-99/02.

      (1)  JO L 42, p. 1.


title: Cauza C-39/12: Ordonanța președintelui Curții din 18 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Procedură penală împotriva Vu Thang Dang, cu participarea: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/21

         Ordonanța președintelui Curții din 18 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Procedură penală împotriva Vu Thang Dang, cu participarea: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof
   (Cauza C-39/12) (1)

   2012/C 303/42
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza T-79/15: Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2015 – Olympus Medical Systems/OAPI (3D) [„Marcă comunitară — Cererea de înregistrare a mărcii comunitare figurative 3D — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/17

         Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2015 – Olympus Medical Systems/OAPI (3D)
   (Cauza T-79/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cererea de înregistrare a mărcii comunitare figurative 3D - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 059/18)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Olympus Medical Systems Corp. (Tokyo, Japonia) (reprezentanți: A. Ebert-Weidenfeller și C. Opatz, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: K. Doherty și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 decembrie 2014 (cauza R 1708/2014-2), privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a semnului figurativ 3D.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Olympus Medical Systems Corp. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 13.4.2015.


title: Cauza C-520/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Regatul Unit) — Lebara Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Fiscalitate — A șasea directivă TVA — Articolul 2 — Prestare de servicii cu titlu oneros — Servicii de telecomunicații — Cartele telefonice preplătite ce conțin informații care permit efectuarea de apeluri internaționale — Comercializare prin intermediul unei rețele de distribuitori)

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/9

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Regatul Unit) — Lebara Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Cauza C-520/10) (1)

   (Fiscalitate - A șasea directivă TVA - Articolul 2 - Prestare de servicii cu titlu oneros - Servicii de telecomunicații - Cartele telefonice preplătite ce conțin informații care permit efectuarea de apeluri internaționale - Comercializare prin intermediul unei rețele de distribuitori)
   2012/C 174/11
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lebara Ltd

      Pârâți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — First tier Tribunal (Tax Chamber) — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Cartele telefonice vândute de o persoană impozabilă stabilită într un stat membru unui comerciant stabilit în alt stat membru și revândute de acesta din urmă unor persoane care le utilizează pentru a efectua apeluri telefonice — Operațiune care cuprinde mai multe elemente — Modalități de supunere la plata taxei pe valoarea adăugată

      Dispozitivul

   Articolul 2 punctul 1 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/92/CE a Consiliului din 7 octombrie 2003, trebuie interpretat în sensul că un operator de telefonie care propune servicii de telecomunicații ce constau în vânzarea către un distribuitor a unor cartele telefonice care conțin toate informațiile necesare pentru a efectua apeluri telefonice internaționale prin infrastructura pusă la dispoziție de operatorul respectiv și care sunt revândute de distribuitor, în numele și pe seama sa, unor utilizatori finali, fie în mod direct, fie prin intermediul altor persoane impozabile precum vânzători angro și cu amănuntul, furnizează o prestare de servicii de telecomunicații cu titlu oneros către distribuitor. În schimb, operatorul respectiv nu furnizează o a doua prestare de servicii cu titlu oneros către utilizatorul final atunci când acesta, după ce a achiziționat cartela telefonică, își exercită dreptul de a efectua apeluri telefonice folosind informațiile înscrise pe această cartelă.

      (1)  JO C 30, 29.1.2011.


title: Cauza T-673/15: Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2015 – Guardian Europe/Uniunea Europeană

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/23

         Acțiune introdusă la 19 noiembrie 2015 – Guardian Europe/Uniunea Europeană
   (Cauza T-673/15)
   (2016/C 059/26)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Guardian Europe Sàrl (Bertrange, Luxemburg) (reprezentanți: F. Louis, avocat, și C. O’Daly, solicitor)

      Pârâte: Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană și de Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               (1) să acorde despăgubiri reclamantei pentru următoarele prejudicii cauzate ca urmare a faptului că Tribunalul nu s-a pronunțat într-un termen rezonabil: (a) costuri aferente garanției în valoare de 936 000 EUR, (b) costuri de oportunitate/pierderea profitului de 1 671 000 EUR și (c) prejudiciul moral, evaluat la 14,8 milioane EUR;

               —

               (2) să acorde dobânzi la sumele solicitate la punctul (1) de mai sus, în măsura în care este relevant, la rata medie aplicată de Banca Centrală Europeană la momentul relevant pentru principalele sale operațiuni de refinanțare plus două puncte procentuale;

               —

               (3) să acorde despăgubiri reclamantei pentru prejudiciile cauzate ca urmare a încălcării de către Comisie și de către Tribunal a principiului egalității de tratament, în special în următoarele sume: (a) costuri aferente garanției de 1 547 000 de EUR, (b) costuri de oportunitate/pierderea profitului de 9 292 000 EUR și (c) prejudiciul moral, evaluat la 14,8 milioane EUR;

               —

               (4) să acorde dobânzi la sumele solicitate la punctul (3) de mai sus, în măsura în care este relevant, la rata medie aplicată de Banca Centrală Europeană la momentul relevant pentru principalele sale operațiuni de refinanțare plus două puncte procentuale;

               —

               (5) să oblige pârâtele la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe dreptul reclamantei la despăgubiri din partea Uniunii Europene în temeiul articolului 268 și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE ca urmare a încălcării de către Tribunal a dreptului său la un proces într-un termen rezonabil, care rezultă din articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și din articolul 6 alineatul (1) din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. Lipsa pronunțării într-un termen rezonabil a determinat trei tipuri de prejudicii pentru reclamantă între 12 februarie 2010 și 27 septembrie 2012: (1) costuri crescute legate de o garanție bancară pentru cuantumul amenzii pe care reclamanta nu a plătit-o imediat Comisiei ca urmare a adoptării Deciziei C (2007)5791 final din 28 noiembrie 2007 în cazul COMP/39165 – Sticlă plată, (2) costuri de oportunitate, deoarece dobânzile reduse primite la valoarea amenzii restituite cu întârziere reclamantei în urma deciziei Curții de Justiție din 2014 sunt mult inferioare profitului pe care l-ar fi putut obține reclamanta dacă, în loc să plătească această sumă Comisiei în 2008, ar fi investit-o în afacerea sa, (3) prejudiciul moral ca urmare a deciziei prin care s-a impus în mod eronat cea mai mare amendă reclamantei în noiembrie 2007 și ca urmare a faptului că Tribunalul nu s-a pronunțat într-un termen rezonabil, aspecte remediate cu întârziere de Curtea de Justiție în noiembrie 2014.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că reclamanta are dreptul la daune-interese din partea Uniunii Europene în temeiul articolului 268 și al articolului 340 al doilea paragraf TFUE deoarece Comisia Europeană și Tribunalul au încălcat vădit principiul egalității de tratament și au discriminat reclamanta. Decizia C (2007)5791 final din 28 noiembrie 2007 în cazul COMP/39165 – Sticlă plată a exclus în mod nejustificat vânzările interne atunci când s-au calculat amenzile aplicate celorlalți destinatari ai deciziei și nu a rectificat discriminarea ulterioară a reclamantei, care, în calitate de producător neintegrat, nu avea vânzări interne. Tribunalul a agravat eroarea Comisiei, validând excluderea acestor vânzări interne efectuată prin decizie. Această eroare a fost corectată de Curtea de Justiție abia în noiembrie 2014, atunci când a redus amenda din decizie cu 44,4 milioane EUR. Totuși, această reducere nu a compensat prejudiciile suferite de reclamantă între noiembrie 2007 și noiembrie 2014, determinate de faptul că a primit o amendă majorată nejustificat, ceea ce a sugerat că are o răspundere specială pentru cartelul sticlă plată și de asemenea a condus la costuri financiare suplimentare. Acțiunea nejustificată a Comisiei și a Tribunalului a determinat aceleași trei tipuri de pierderi ale reclamantei precum cele subliniate la primul motiv, dar pentru perioada mai îndelungată dintre noiembrie 2007 și noiembrie 2014.


title: Cauza C-174/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 28 aprilie 2008 — NCC Construction Danmark A/S/Skatteministeriet

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 28 aprilie 2008 — NCC Construction Danmark A/S/Skatteministeriet
   (Cauza C-174/08)
   (2008/C 171/37)
   Limba de procedură: daneza
   Instanța de trimitere
   Østre Landsret (Danemarca)
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: NCC Construction Danmark A/S

      Pârât: Skatteministeriet (Ministerul danez al Impozitelor și Accizelor)
   Întrebările preliminare

               1)

               Noțiunea „operațiuni imobiliare accesorii” prevăzută la articolul 19 alineatul (2) a doua teză din A șasea directivă TVA (1) trebuie interpretată în sensul că include activitățile unei societăți de construcții, supusă la plata TVA, în legătură cu vânzarea ulterioară de imobile construite de această societate pe cont propriu, în calitate de activitate supusă în întregime la plata TVA în considerarea scopului revânzării?

               2)

               Pentru a se răspunde la prima întrebare, este relevant în ce măsură activitățile de vânzare, considerate în mod separat, implică folosirea unor bunuri și servicii pentru care se plătește TVA?

               3)

               Respectă principiul neutralității TVA faptul că o societate de construcții care, obligată potrivit legislației statului membru în cauză, care are la bază articolul 5 alineatul (7) și articolul 6 alineatul (3) din A șasea directivă, să plătească TVA pe livrările sale interne legate de construirea unor clădiri pe cont propriu în scopul revânzării, are numai un drept de deducere parțială a TVA din costurile generale ale activității de construcție, având în vedere că revânzarea imobilelor este, în temeiul legislației statului membru în domeniul TVA, scutită de la plata TVA pe baza articolului 28 alineatul (3) litera (b) din A șasea directivă TVA, coroborat cu punctul 16 din Anexa F?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza F-33/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 martie 2010 — Tzvetanova/Comisia (Funcție publică — Agenți temporari — Remunerație — Indemnizație de expatriere — Condițiile prevăzute la articolul 4 din anexa VII la statut — Reședința obișnuită avută anterior angajării în muncă — Ședere în calitate de student la locul de repartizare în cursul perioadei de referință — Stagii efectuate în afara locului de repartizare în cursul perioadei de referință — Luare în considerare a reședinței efective)

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/52

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 9 martie 2010 — Tzvetanova/Comisia
   (Cauza F-33/09) (1)

   (Funcție publică - Agenți temporari - Remunerație - Indemnizație de expatriere - Condițiile prevăzute la articolul 4 din anexa VII la statut - Reședința obișnuită avută anterior angajării în muncă - Ședere în calitate de student la locul de repartizare în cursul perioadei de referință - Stagii efectuate în afara locului de repartizare în cursul perioadei de referință - Luare în considerare a reședinței efective)
   2010/C 134/86
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Aglika Tzvetanova (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentată inițial de D. Martin și de J. Baquero Cruz, agenți, ulterior de J. Currall și de J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care i s-a refuzat reclamantei acordarea indemnizației de expatriere prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din anexa VII la Statutul funcționarilor

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Comisiei Europene din 10 iulie 2008 prin care i s-a refuzat doamnei Tzvetanova acordarea indemnizației de expatriere prevăzute la articolul 4 din anexa VII la Statutul funcționarilor.

               2.

               Comisia Europeană suportă toate cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009, p. 22.


title: Cauza C-218/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 5 mai 2014 – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 5 mai 2014 – Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality
   (Cauza C-218/14)
   2014/C 223/10
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Ireland

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly

      Pârât: Minister for Justice and Equality

      Intervenient: The Immigrant Council of Ireland

      Întrebările preliminare

               1)

               Atunci când căsătoria dintre un cetăţean al Uniunii și un cetăţean al unui stat terţ încetează prin divorţ, care este obţinut după plecarea cetăţeanului Uniunii din statul membru gazdă în care acesta își exercita drepturile conferite de dreptul Uniunii și în cazul în care se aplică articolul 7 și articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2004/38/CE (1) a Consiliului, cetăţeanul statului terţ își păstrează ulterior dreptul de ședere în statul membru gazdă? În cazul unui răspuns negativ, cetăţeanul statului terţ deţine dreptul de ședere în statul membru gazdă în perioada premergătoare divorţului după plecarea cetăţeanului Uniunii din statul membru gazdă?

               2)

               Condiţiile prevăzute la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2004/38/CE sunt îndeplinite dacă soţul care are calitatea de cetăţean al Uniunii susţine că dispune de resurse suficiente în sensul articolului 8 alineatul (4) din directivă parţial datorită resurselor soţului care este cetăţean al unui stat terţ?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la cea de a doua întrebare, potrivit dreptului Uniunii (în afara directivei) persoanele aflate în situaţia reclamanţilor au dreptul să muncească pentru a asigura existenţa „resurselor suficiente” sau a contribui la obţinerea lor în sensul articolului 7 din directivă?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE, JO L 157, p. 77. Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56.


title: Cauza T-593/15: Acțiune introdusă la 14 octombrie 2015 – The Art Company B & S/OAPI – G-Star Raw (THE ART OF RAW)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/36

         Acțiune introdusă la 14 octombrie 2015 – The Art Company B & S/OAPI – G-Star Raw (THE ART OF RAW)
   (Cauza T-593/15)
   (2015/C 414/47)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Art Company B & S, SA (Quel, Spania) (reprezentanți: J. Villamor Muguerza și L. Sánchez Calderón, lawyers)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: G-Star Raw CV (Amsterdam, Țările de Jos)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „THE ART OF RAW” – cererea de înregistrare nr. 11 093 036

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 9 iulie 2015 în cauza R 1980//2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI, precum și a solicitantului mărcii (dacă intervine în cauză), la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-348/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — P.I./Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid [Libera circulație a persoanelor — Directiva 2004/38/CE — Articolul 28 alineatul (3) litera (a) — Decizie de expulzare — Condamnare penală — Motive imperative de siguranță publică]

text:
               7.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — P.I./Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid
   (Cauza C-348/09) (1)

   (Libera circulație a persoanelor - Directiva 2004/38/CE - Articolul 28 alineatul (3) litera (a) - Decizie de expulzare - Condamnare penală - Motive imperative de siguranță publică)
   2012/C 200/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: P.I.

      Pârât: Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Münster — Interpretarea articolului 28 alineatul (3) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 5/vol. 07, p. 56) — Decizie de expulzare bazată pe motive imperative de siguranță publică luată împotriva unui cetățean european care a avut reședința în cei zece ani anteriori în statul membru gazdă și care a fost condamnat la o pedeapsă cu închisoare — Noțiunea „motive imperative de siguranță publică”

      Dispozitivul

   Articolul 28 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE trebuie interpretat în sensul că statelor membre le este permis să considere că infracțiuni precum cele care figurează la articolul 83 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE constituie o atingere deosebit de gravă adusă unui interes fundamental al societății, de natură să reprezinte o amenințare directă pentru liniștea și siguranța fizică a populației și, prin urmare, să intre sub incidența noțiunii „motive imperative de siguranță publică” care pot justifica o măsură de expulzare în temeiul respectivului articol 28 alineatul (3), cu condiția ca modul în care au fost comise astfel de infracțiuni să prezinte caracteristici deosebit de grave, revenind instanței de trimitere sarcina de a face această verificare, pe baza unei analize individuale a speței cu care este sesizată.
   Luarea oricărei măsuri de expulzare este condiționată de îndeplinirea cerinței potrivit căreia comportamentul persoanei în cauză constituie o amenințare reală și prezentă la adresa unui interes fundamental al societății sau al statului membru gazdă, constatare care implică, în general, existența unei tendințe a individului în cauză de a și menține în viitor acest comportament. Înainte de a lua o decizie de expulzare, statul membru gazdă trebuie să ia în considerare diverși factori precum durata șederii individului respectiv pe teritoriul său, vârsta acestuia, starea lui de sănătate, situația sa familială și economică, integrarea sa socială și culturală în acest stat și legăturile sale cu țara de origine.

      (1)  JO C 282, 21.11.2009.


title: Cauza T-256/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 noiembrie 2008 — Neoperl Servisys/OAPI (HONEYCOMB) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HONEYCOMB — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/22

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 noiembrie 2008 — Neoperl Servisys/OAPI (HONEYCOMB)
   (Cauza T-256/06) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HONEYCOMB - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 327/39)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Neoperl Servisys AG (Reinach, Elveția) (reprezentant: H. Börjes-Pestalozza, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: R. Pethke, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 17 iulie 2006 (cauza R 1388/2005-4) privind cererea de înregistrare a semnului verbal HONEYCOMB ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Neoperl Servisys AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 261, 28.10.2006.


title: Cauza C-119/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Josef Probst/mr.nexnet GmbH [Comunicații electronice — Directiva 2002/58/CE — Articolul 6 alineatele (2) și (5) — Prelucrare de date cu caracter personal — Date de transfer necesare pentru întocmirea și încasarea facturilor — Recuperare a creanțelor de către o societate terță — Persoane care acționează sub autoritatea furnizorilor de rețele de comunicații publice și de servicii de comunicații electronice]

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/15

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 noiembrie 2012 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Josef Probst/mr.nexnet GmbH
   (Cauza C-119/12) (1)

   (Comunicații electronice - Directiva 2002/58/CE - Articolul 6 alineatele (2) și (5) - Prelucrare de date cu caracter personal - Date de transfer necesare pentru întocmirea și încasarea facturilor - Recuperare a creanțelor de către o societate terță - Persoane care acționează sub autoritatea furnizorilor de rețele de comunicații publice și de servicii de comunicații electronice)
   2013/C 26/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Josef Probst

      Pârâtă: mr.nexnet GmbH

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolului 6 alineatele (2) și (5) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63) — Transmitere de date de transfer referitoare la abonați și la utilizatori, prelucrate și stocate de furnizorul unei rețele publice de comunicații — Reglementare națională care permite o astfel de transmitere cesionarului unei creanțe referitoare la remunerarea unor servicii de telecomunicații, în condițiile existenței unor clauze contractuale care asigură confidențialitatea datelor transmise, precum și posibilitatea celeilalte părți la contract de a verifica respectarea protecției acestor date

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatele (2) și (5) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) trebuie interpretat în sensul că permite unui furnizor de rețele de comunicații publice sau de servicii publice de comunicații electronice să transmită date de transfer cesionarului creanțelor sale privind furnizarea de servicii de telecomunicații în vederea recuperării lor și acestui cesionar să prelucreze respectivele date, cu condiția ca, în primul rând, cesionarul să acționeze sub autoritatea furnizorului de servicii în ceea ce privește prelucrarea respectivelor date și, în al doilea rând, ca respectivul cesionar să se limiteze la prelucrarea datelor de transfer care sunt necesare în vederea recuperării creanțelor cesionate.
   Indiferent de calificarea contractului de cesiune, se consideră că cesionarul acționează sub autoritatea furnizorului de servicii, în sensul articolului 6 alineatul (5) din Directiva 2002/58, atunci când, pentru prelucrarea datelor de transfer, urmează exclusiv instrucțiunile și se află sub controlul respectivului furnizor. În special, contractul încheiat de aceștia trebuie să cuprindă dispoziții de natură să garanteze prelucrarea legală de către cesionar a datelor de transfer și să permită furnizorului de servicii să se asigure, în orice moment, că aceste dispoziții sunt respectate de cesionarul menționat.

      (1)  JO C 174, 16.6.2012.


               29.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/48

         Acțiune introdusă la 15 noiembrie 2006 de către Autoritatea de supraveghere a AELS împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-5/06)
   (2007/C 72/23)
   La data de 15 noiembrie 2006, Autoritatea de supraveghere a AELS, reprezentată de Niels Fenger și Arne Torsten Andersen, în calitate de agenți ai Autorității de supraveghere a AELS, 35, Rue Belliard, B-1040 Bruxelles, a introdus o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul solicită Curții de Justiție:

               1.

               Să declare că, prin impunerea condiției de rezidență în Liechtenstein pentru orice persoană care dorește să beneficieze de indemnizația de însoțitor, Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în conformitate cu articolele 19 alineatele (1) și (2), 25 alineatul (1) și 28 alineatul (1) din actul menționat la punctul 1 din anexa VI la Acordul SEE (Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea sistemelor de securitate socială în cazul salariaților și persoanelor care desfășoară activități independente și familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității), astfel cum a fost adaptat la Acordul SEE prin protocolul 1; și

               2.

               Să oblige Principatul Liechtenstein la plata cheltuielilor aferente procedurii.

         Situația de fapt și de drept și motive de drept invocate

               —

               Prezenta cauză se referă la Hilflosenentschädigung (indemnizație de însoțitor) din Liechtenstein pentru persoanele care necesită permanent un grad considerabil de ajutor din partea unei terțe persoane sau o supraveghere personală în îndeplinirea sarcinilor zilnice. Indemnizația nu este complementară nici unui alt beneficiu de securitate socială și este acordată indiferent de valoarea venitului. Indemnizația nu depinde de contribuții anterioare la stat și nu este necesar ca beneficiarul să sufere de vreo afecțiune.

               —

               Legislația din Liechtenstein prevede că beneficiarul indemnizației trebuie să aibă rezidența în Liechtenstein.

               —

               Indemnizația de însoțitor din Liechtenstein este menționată în anexa IIa la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (cf. articolele 4 alineatul (2a) litera (c) și 10a din regulament) ca un beneficiu special în numerar, de tip necontributiv, care în această calitate, nu ar reprezenta un beneficiu exportabil în conformitate cu prevederile regulamentului.

               —

               Cu toate acestea, Autoritatea de supraveghere a AELS susține că indemnizația de însoțitor ar trebui clasificată ca prestație în caz de boală în numerar (cf. articolul 4 alineatul (1) din regulament), exportabilă în conformitate cu articolele 19 alineatele (1) și (2), 25 alineatul (1) și 28 alineatul (1) din regulament.

               —

               Clasificarea corectă a indemnizației este esențială în ceea ce privește obligația Principatului Liechtenstein de a acorda ajutor solicitanților din afara Liechtenstein-ului, dar care îndeplinesc criteriile corespunzătoare, astfel cum sunt prevăzute în regulament.


title: Cauza T-208/17: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Senetic/EUIPO – HP Hewlett Packard Group (HP)

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/31

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Senetic/EUIPO – HP Hewlett Packard Group (HP)
   (Cauza T-208/17)
   (2017/C 168/41)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Senetic S.A. (Katowice, Polonia) (reprezentant: M. Krekora, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: HP Hewlett Packard Group LLC (Houston, Texas, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca figurativă a Uniunii Europene care cuprinde literele „hp” – marca Uniunii Europene nr. 52 449

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 februarie 2017 în cauza R 1002/2016-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii din fața Tribunalului, precum și procedurii din fața EUIPO.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 7 din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-673/13: Acțiune introdusă la 9 decembrie 2013 – European Coalition to End Animal Experiments/ECHA

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/36

         Acțiune introdusă la 9 decembrie 2013 – European Coalition to End Animal Experiments/ECHA
   (Cauza T-673/13)
   2014/C 112/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: European Coalition to End Animal Experiments (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: D. Thomas, Solicitor)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei de recurs a Agenției Europene pentru Produse Chimice din 10 octombrie 2013 în cauza A-004-2012 referitoare la secțiunea 8.7.2 din anexa X la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (1) (studii de toxicitate pentru dezvoltare pe o a doua specie) în măsura în care se referă la un studiu de dezvoltare prenatală a unei a doua specii;

               —

               trimiterea cauzei la ECHA spre reexaminare, orientând-o să examineze dacă este necesară efectuarea unui studiu de dezvoltare prenatală cu privire la substanța solicitantului, pe baza rezultatelor primului studiu și a tuturor celorlalte date relevante disponibile.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Camera de recurs a declarat în mod eronat că principiul cumulativ prevăzut în anexele la REACH privind testarea însemna că o a doua specie constituia cerința implicită pentru tonajul prevăzut în anexa X la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006. În susținerea acestui motiv, reclamanta arată că:

                           —

                           raționamentul Camerei de recurs este un non sequitur. Cerințele legate de testare nu cresc în mod necesar prin trecerea la un tonaj mai mare prevăzut de o anexă: adesea, principiul cumulativ nu este relevant pentru parametri speciali și nu este aplicabil toxicității pentru dezvoltare;

                           —

                           coloana 1 din secțiunea 8.7.2 din anexa X, prin termenii săi expliciți, impune un studiu pe „o specie”, iar nu pe două specii – la fel ca și coloana 1 din secțiunea 8.7.2 din anexa IX;

                           —

                           raționamentul Camerei de recurs ignoră termenii clari din coloana 2 din secțiunea 8.7.2 din anexa IX, care prevede că necesitatea unui studiu pe o a doua specie pentru tonajul menționat în anexa IX sau în anexa X, depinde de rezultatul studiului pe prima specie și de toate celelalte date relevante disponibile; nu este o cerință automată;

                           —

                           concluziile Camerei de recurs nu au sens din punct de vedere politic: aceasta atribuie legiuitorului REACH o intenție potrivit căreia, pentru un nivel inferior prevăzut de o anexă (anexa IX), nevoia unui studiu pe a doua specie depinde de evaluarea științifică, în timp ce pentru un nivel superior prevăzut de o anexă (anexa X), aceasta este lipsită de relevanță.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Camera de recurs a declarat în mod greșit că legiuitorul a transferat aplicarea unei cerințe din anexa X – un studiu privind toxicitatea de dezvoltare pe o a doua specie ca cerință implicită în privința anexei IX. În susținerea acestui motiv, reclamanta arată că:

                           —

                           raționamentul se bazează pe o premisă falsă: coloana 1 din secțiunea 8.7.2 din anexa X nu impune un studiu pe o a doua specie ca cerință implicită (a se vedea primul motiv) și prin urmare o astfel de cerință nu poate fi transferată în privința anexei IX (chiar presupunând că, în alte condiții, aceasta ar fi abordarea corectă).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Camera de recurs a declarat în mod greșit că cerința din coloana 2 din secțiunea 8.7.2 din anexa IX (pentru evaluarea nevoii unui studiu pe o a doua specie) nu este transferată în privința anexei X. În susținerea acestui motiv, reclamanta arată că:

                           —

                           tocmai acestea sunt prevederile coloanei 2 din secțiunea 8.7.2 din anexa IX, prin utilizarea formulării explicite „sau la următorul”. Abordarea celor două anexe este identică.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Camera de recurs a declarat în mod greșit că doar o adaptare a coloanei 2 din secțiunea 8.7 din anexa X sau din anexa IX poate să înlăture necesitatea unui studiu pe o a doua specie pentru tonajul prevăzut în anexa X. În susținerea acestui motiv, reclamanta susține că:

                           —

                           adaptarea, fie că este a coloanei 2 sau a anexei XI, devine relevantă doar dacă există în primul rând o cerință de testare în coloana 1. Coloana 1 din secțiunea 8.7.2 din anexa X nu impune o cerință referitoare la un studiu de toxicitate privind dezvoltarea pe o a doua specie până când și cu excepția cazului în care evaluarea studiului pe prima specie și alte probe disponibile sugerează necesitatea unui studiu pe o a doua specie (a se vedea mai sus).

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).


title: Cauza C-486/12: Cerere de decizie preliminară, introdusă de het Gerechtshof te 's Hertogenbosch (Țările de Jos) la 31 octombrie 2012 — X/Heffingsambtenaar van de gemeente Z

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/24

         Cerere de decizie preliminară, introdusă de het Gerechtshof te 's Hertogenbosch (Țările de Jos) la 31 octombrie 2012 — X/Heffingsambtenaar van de gemeente Z
   (Cauza C-486/12)
   2013/C 26/45
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   het Gerechtshof te 's Hertogenbosch

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: X

      Pârâtă: Heffingsambtenaar van de gemeente Z

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul de acces (în temeiul articolului 79 alineatul 2 din Legea privind datele personale, Wet gemeentelijke basisadministratie persoonsgegevens) corespunde obligației de comunicare a datelor care fac obiectul prelucrării, menționată la articolul 12 litera (a) a doua liniuță din Directiva 95/46/CE (1)?

               2.

               Articolul 12 litera (a) din directivă se opune perceperii unei taxe pentru comunicarea datelor personale care fac obiectul prelucrării prin intermediul unui extras din GBA (registru de date personale)?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare: perceperea taxei în discuție este excesivă în sensul articolului 12 litera (a) din directivă?

      (1)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10


title: Cauza T-644/11 P: Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2014 – Kimman/Comisia [ „Recurs — Recurs incident — Funcție publică — Funcționari — Notare — Raport de evaluare — Exercițiul de evaluare 2009 — Regula concordanței dintre cererea introductivă și reclamație — Articolul 91 alineatul (2) din Statutul funcționarilor — Avizul grupului ad-hoc — Denaturare — Obligația de motivare — Eroare vădită de apreciere” ]

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/26

         Hotărârea Tribunalului din 4 iulie 2014 – Kimman/Comisia
   (Cauza T-644/11 P) (1)

   ([„Recurs - Recurs incident - Funcție publică - Funcționari - Notare - Raport de evaluare - Exercițiul de evaluare 2009 - Regula concordanței dintre cererea introductivă și reclamație - Articolul 91 alineatul (2) din Statutul funcționarilor - Avizul grupului ad-hoc - Denaturare - Obligația de motivare - Eroare vădită de apreciere”])
   2014/C 282/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Eugène Emile Marie Kimman (Overijse, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 29 septembrie 2011, Kimman/Comisia (F-74/10, nepublicată încă în Repertoriu), și având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 septembrie 2011, Kimman/Comisia (F-74/10), pe de o parte, în privința faptului că declară admisibil al doilea motiv, primele șase aspecte ale celui de al treilea motiv și al patrulea motiv, cu excepția obiecției potrivit căreia activitatea desfășurată de recurent în interesul instituției nu ar fi fost luată în considerație, motive invocate de recurent în cadrul procedurii în primă instanță, precum și, pe de altă parte, în privința faptului că obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, un sfert din cheltuielile de judecată ale recurentului aferente procedurii respective.

               2)

               Respinge recursul principal.

               3)

               Respinge recursul formulat de domnul Eugène Emile Marie Kimman în fața Tribunalului Funcției Publice.

               4)

               Îl obligă pe domnul Eugène Emile Marie Kimman să suporte toate cheltuielile aferente atât procedurii de primă instanță, cât și recursului principal.

               5)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată în cadrul recursului incident.

      (1)  JO C 65, 3.3.2012.


title: Cauza C-84/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Regeringsträtten (Suedia) la 26 februarie 2009 – X/Skatteverket

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Regeringsträtten (Suedia) la 26 februarie 2009 – X/Skatteverket
   (Cauza C-84/09)
   2009/C 90/30
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Regeringsträtten

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: X

      Pârât: Skatteverket

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 138 și 20 din Directiva privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) trebuie interpretate în sensul că transportul de pe teritoriul statului de origine trebuie să fi început într-un anumit termen pentru a scuti de taxă o vânzare și a considera că există o achiziție intracomunitară?

               2)

               În mod similar, respectivele articole trebuie interpretate în sensul că transportul trebuie să fi fost realizat în statul de destinație într-un anumit termen pentru a scuti de taxă o vânzare și a considera că există o achiziție intracomunitară?

               3)

               Răspunsul la întrebările 1) și 2) este influențat în cazul în care bunul achiziționat este un mijloc de transport nou, iar cumpărătorul este un particular care intenționează în realitate să utilizeze mijlocul de transport într-un anumit stat membru?

               4)

               În ceea ce privește o achiziție intracomunitară, la ce moment trebuie să se raporteze aprecierea privind caracterul nou al unui mijloc de transport în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7)


title: Cauza T-197/09: Acțiune introdusă la 20 mai 2009 — Republica Slovenia/Comisia Comunităților Europene

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/54

         Acțiune introdusă la 20 mai 2009 — Republica Slovenia/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-197/09)
   2009/C 180/101
   Limba de procedură: slovena

      Părțile

      Reclamantă: Republica Slovenia (reprezentant: Ž. Cilenšek Bončina, državna pravobranilka)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2009) 1945 a Comisiei din 19 martie 2009 (1), de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA), în partea în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Slovenia;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la rambursarea cheltuielilor de judecată efectuate de Republica Slovenia.

      Motivele și principalele argumente

   Prin decizia atacată, având în vedere lipsurile esențiale din cadrul controalelor și neregularitatea procedurii și a instrumentelor de control, Comisia a exclus de la finanțarea comunitară, pentru exercițiile financiare 2005 și 2006, anumite cheltuieli efectuate de Republica Slovenia, instituind o rectificare financiară forfetară de 5 % pentru plățile directe, în vederea căreia s-a întemeiat pe inspecția controlului național efectuat de serviciile sale în statul membru în discuție în martie 2005.
   În concluziile sale, reclamanta consideră că Comisia:

               —

               în urma unei constatări eronate a situației de fapt, a aplicat în mod greșit articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 2419/2001 al Comisiei (2), respectiv articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei (3), întrucât a efectuat inspecția prea târziu; în acest scop, a ales o regiune atipică în care au fost controlate parcele în mod vădit mici; cu ocazia inspecției înseși, nu a ținut seama de standardul internațional 530 și în mod neîntemeiat a interzis utilizarea ruletei de către reclamantă;

               —

               a încălcat principiul interzicerii tratamentului inegal între statele membre întrucât a efectuat inspecția controlului național în celelalte state membre pe o bază mai amplă și prin urmare, pe baza unui eșantion mai reprezentativ;

               —

               a aplicat o măsură, mai precis rectificarea financiară de 5 %, care din cauza riscului limitat pentru Fond, în considerarea resurselor atribuite, este în mod vădit disproporționată în raport cu gravitatea și amploarea încălcării constatate;

               —

               a încălcat principiul bunei credințe și al echității întrucât serviciile sale nu au contestat legalitatea instrucțiunilor ce prevedeau utilizarea ruletei și până în toamna anului 2005 nu au atras atenția reclamantei asupra acestei probleme.

      (1)  JO L 75, 21.3.2009, p. 15.

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2419/2001 al Comisiei din 11 decembrie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a sistemului integrat de gestionare și control privind anumite scheme de ajutor comunitare instituite prin Regulamentul (CEE) nr. 3508/92 (JO L 327, 12.12.2001. p. 11).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco-condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (JO L 18, 30.4.2004, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 210).


title: Cauza F-94/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2009 — Rebizant, Vlandas și Vocino/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2006 — Coeficienți de multiplicare — Articolul 6 alineatul (2) din statut — Articolul 9 din anexa XIII la statut — Prag de promovare]

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/71

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2009 — Rebizant, Vlandas și Vocino/Comisia
   (Cauza F-94/07) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2006 - Coeficienți de multiplicare - Articolul 6 alineatul (2) din statut - Articolul 9 din anexa XIII la statut - Prag de promovare)
   2010/C 24/129
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Jean Rebizant (Karlsruhe, Germania), Georges Vlandas (Bruxelles, Belgia) și Vinceno Vocino (Varese, Italia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea deciziei de a nu promova reclamanții în gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2006 și, pe de altă parte, constatarea ilegalității deciziei de stabilire a pragurilor de promovare aplicabile funcționarilor remunerați din bugetul „Cercetare” și din bugetul „Centrul comun de cercetare”

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007, p. 45.


title: Cauza T-457/07: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Evropaïki Dynamiki/EFSA ( „Contracte de achiziții publice — Procedură de cerere de ofertă — Prestare de servicii de asistență și consultanță în domeniul tehnologiilor informației — Respingerea ofertei și decizia de a atribui contractul unui alt ofertant — Admisibilitate — Obligația de motivare — Criterii de selecție — Criterii de atribuire — Respectarea criteriilor de atribuire stabilite în caietul de sarcini — Eroare vădită de apreciere” )

text:
               2.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/15

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2012 — Evropaïki Dynamiki/EFSA
   (Cauza T-457/07) (1)

   (Contracte de achiziții publice - Procedură de cerere de ofertă - Prestare de servicii de asistență și consultanță în domeniul tehnologiilor informației - Respingerea ofertei și decizia de a atribui contractul unui alt ofertant - Admisibilitate - Obligația de motivare - Criterii de selecție - Criterii de atribuire - Respectarea criteriilor de atribuire stabilite în caietul de sarcini - Eroare vădită de apreciere)
   2013/C 32/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

      Pârâtă: Autoritatea Europeană pentru Siguranță Alimentară (AESA) (reprezentanți: inițial A. Cuvillier, ulterior S. Gabbi și D. Detken și în cele din urmă M. Detken, agenți, asistați de J. Stuyck și de A. M. Vandromme, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei AESA din 1 octombrie 2007 prin care s-a respins oferta depusă de reclamantă în cadrul procedurii de cerere de ofertă EFSA/IT/2007/14 privind furnizarea de servicii de asistență și consultanță IT (JO 2007/S 97-118626) și s-a atribuit contractul unui alt ofertant.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Autorității Europene pentru Siguranță Alimentară (AESA) prin care s-a respins oferta depusă de Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE în cadrul procedurii de cerere de ofertă EFSA/IT/2007/14 privind furnizarea de servicii de asistență și consultanță IT și s-a atribuit contractul unui alt ofertant.

               2.

               Obligă EASA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-267/14 P: Recurs introdus la 30 mai 2014 de Buzzi Unicem SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-297/11, Buzzi Unicem SpA/Comisia Europeană

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/20

         Recurs introdus la 30 mai 2014 de Buzzi Unicem SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 14 martie 2014 în cauza T-297/11, Buzzi Unicem SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-267/14 P)
   2014/C 282/26
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Buzzi Unicem SpA (reprezentanți: C. Osti, A. Prastaro și A. Sodano, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții anularea în totalitate sau în parte a hotărârii atacate și, în consecință:

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate pentru lipsa motivării sau pentru motivarea insuficientă și, în consecință, pentru încălcarea dreptului la apărare al societății, precum și a principiului bunei administrări;

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate pentru depășirea competențelor și abuz de putere, având ca rezultat inversarea sarcinii probei;

               —

               anularea în totalitate sau în parte a deciziei atacate pentru depășirea competențelor conferite Comisiei de articolul 18 [din Regulamentul nr. 1/2003], pentru încălcarea principiilor proporționalității și bunei administrări, precum și pentru lipsa unei proceduri prealabile contradictorii, cu încălcarea Best Practices ale Comisiei;

               —

               anularea hotărârii atacate în ceea ce privește obligarea Buzzi Unicem la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii desfășurate în primă instanță;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, precum și a celor aferente cauzei T-297/11.

      Motivele și principalele argumente

               A.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare de drept, pe lipsa motivării sau pe o motivare insuficientă cu privire la afirmațiile referitoare la încălcarea dreptului la apărare și a principiului bunei administrări
               Prin intermediul primului motiv, Buzzi Unicem susține că hotărârea atacată este afectată de o eroare de drept și de o lipsă a motivării sau de o motivare insuficientă, în măsura în care se concluzionează că referirea generică la pretinse încălcări, conținută în decizia de deschidere a procedurii, ar constitui o motivare suficientă pentru solicitarea de informații întemeiată pe articolul 18 alineatul (3), pentru a prezenta „nivelul minim de claritate” impus de această dispoziție în ceea ce privește obiectul și scopul solicitării.

               B.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe o eroare de drept în legătură cu pretinsa depășire a competențelor și cu abuzul de putere prezumat din partea Comisiei, precum și pe inversarea subsecventă a sarcinii probei
               Prin intermediul celui de al doilea motiv, Buzzi Unicem arată că Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de apreciere și o eroare de drept prin faptul că a respins critica referitoare la abuzul de putere din partea Comisiei, rezultat ca urmare a utilizării solicitării de informații în temeiul articolului 18 din Regulamentul nr. 1/2003 (1) în pofida absenței unor indicii privind existența unei încălcări, în măsura în care Tribunalul susține că Buzzi Unicem nu ar fi formulat o cerere explicită și motivată care să permită verificarea existenței unor indicii suficiente și în măsura în care Tribunalul respinge pretinsa inversare a sarcinii probei fără a furniza nicio motivare.

               C.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare de fapt și de drept și pe caracterul ilogic al motivării în legătură cu pretinsa depășire a competențelor în raport cu articolul 18 din Regulamentul nr. 1/2003
               Prin intermediul celui de al treilea motiv, Buzzi Unicem a contestat aplicarea eronată a principiilor referitoare la obligațiile de cooperare ale întreprinderilor, în măsura în care Tribunalul a reținut că Comisia a solicitat în mod legitim întreprinderilor să răspundă la întrebări care nu erau pur factuale, la informații despre care Comisia știa că nu se aflau la dispoziția întreprinderilor, precum și la informații suplimentare pe care Comisia ar fi putut să le obțină în mod autonom.

               D.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe lipsa motivării în legătură cu afirmațiile privind încălcarea principiului proporționalității și depășirea competențelor în raport cu articolul 18
               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține că hotărârea atacată este afectată de o lipsă a motivării sau de o motivare insuficientă și de o eroare de drept în legătură cu încălcarea principiului proporționalității și cu impunerea în consecință a unei sarcini excesive asupra părților care rezultă din solicitările de informații, din reiterarea și reformularea solicitărilor respective, din propunerea de noi variabile și de noi întrebări, din refuzul de a limita informațiile care trebuiau furnizate și din modul de a opta pentru solicitarea, prin intermediul unei decizii, și a unor informații care fuseseră deja furnizate anterior.

               E.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o eroare de drept și pe lipsa motivării cu privire la încălcarea Best practices ale Comisiei și cu privire la încălcarea principiului bunei administrări
               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, Buzzi Unicem invocă eroarea de drept săvârșită de Tribunal atunci când a reținut că Best Practices ale Comisiei nu sunt obligatorii pentru aceasta din urmă în cazul în care, după ce a decis să solicite întreprinderilor să formuleze observații cu privire la un proiect de decizie în conformitate cu articolul 18 alineatul (3), ulterior Comisia nu a ținut deloc seama de observațiile primite și a modificat în mod semnificativ textul deciziei finale. Buzzi Unicem contestă de asemenea lipsa motivării cu privire la încălcarea principiului bunei administrări de către Comisie prin modul în care aceasta și-a exercitat competența de a solicita informații.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-79/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 14 februarie 2012 — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu și Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 14 februarie 2012 — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu și Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu
   (Cauza C-79/12)
   2012/C 126/11
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC Mora IPR SRL

      Pârâte: Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu și Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

      Întrebările preliminare

               1.

               Art. 211 din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune a fi instituită o condiție suplimentară (de tipul obținerii, într-o perioadă determinată, a unui certificat de amânare de la plată, în condițiile stabilite prin ordin al ministrului economiei și finanțelor), în afara celei privind realizarea mențiunilor în decontul de TVA, în sarcina persoanelor impozabile, îndreptățite să nu plătească TVA-ul datorat pentru import la organele vamale?

               2.

               Art. 26 alin. (2), art. 28, 30 și 107 alin. (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că se opun unor intervenții legislative repetate de tipul celor prevăzute la pct. 1 și pct. 2 din Ordonanța de urgență nr. 22 din 28 martie 2007, respectiv pct. 69 din Ordonanța de urgență nr. 106 din 4 octombrie 2007 prin care dispozițiile art. 157 alin. 4 din Codul fiscal au fost modificate astfel încât numai unora dintre plătitorii de TVA (care au efectuat sau au fost considerați că au efectuat importul după 15 aprilie 2007 și au obținut certificat de amânare de la plată) dintre cei aflați în situații identice (deținând bunuri în import temporar din perioada de preaderare), li se permite să nu achite TVA în vamă?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza F-81/14: Acțiune introdusă la 14 august 2014 – ZZ/Comité des régions

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/32

         Acțiune introdusă la 14 august 2014 – ZZ/Comité des régions
   (Cauza F-81/14)
   2014/C 388/41
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: J.-N. Louis, D. de Abreu Caldas și R. Metz, avocați)

      Pârât: Comitetul Regiunilor

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu o promova pe reclamantă în gradul următor (AD 13) în cadrul exercițiului de promovare 2013 al Comitetului Regiunilor

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Comitetului Regiunilor de a nu o promova pe reclamantă în gradul AD 13 în cadrul exercițiului de promovare 2013;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-321/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Mannheim (Germania) la 12 iulie 2007 — Procedură penală împotriva lui Karl Schwarz

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landgericht Mannheim (Germania) la 12 iulie 2007 — Procedură penală împotriva lui Karl Schwarz
   (Cauza C-321/07)
   (2007/C 283/09)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Landgericht Mannheim
   Partea din acțiunea principală
   Karl Schwarz
   Întrebările preliminare

               1)

               Este posibil din punctul de vedere al dreptului comunitar — în mod contrar articolului 7 alineatul (5) din Directiva 91/439/CEE (1) — ca un cetățean al Uniunii Europene să poată deține un permis de conducere național valabil și un permis de conducere emis ulterior de un alt stat membru, ambele fiind obținute înaintea aderării statului membru străin la Uniunea Europeană și, în acest caz,

               2)

               suspendarea celui de al doilea permis de conducere pentru infracțiunea de beție — înaintea intrării în vigoare, la 1 ianuarie 1999, a Fahrererlaubnis (FeV) (regulamentul privind dreptul de conducere) — are drept consecință juridică faptul că, după aderarea statului membru străin, nu mai este necesară recunoașterea valabilității pe teritoriul național a primului permis de conducere străin emis anterior, chiar dacă perioada națională de interdicție a expirat deja?

      (1)  Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, p. 1, Ediție specială 07/vol. 2, p. 62).


title: Cauza C-111/13: Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda, intervenție: Regatul Suediei, Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Polonă, Regatul Țărilor de Jos, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/29

         Ordonanța președintelui Curții din 18 decembrie 2013 – Comisia Europeană/Republica Finlanda, intervenție: Regatul Suediei, Republica Cehă, Republica Federală Germania, Republica Polonă, Regatul Țărilor de Jos, Republica Franceză, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Estonia
   (Cauza C-111/13) (1)

   2014/C 102/42
   Limba de procedură: finlandeza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  1 JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-511/10: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/29

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-511/10)
   ()
   2011/C 13/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 12 august 2010 a Secretariatului General al Comisiei Europene [numărul de referință SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010] de respingere a cererii de reexaminare prezentate de reclamantă prin scrisoarea din 31 decembrie 2009, înregistrată la 5 ianuarie 2010 (numărul de referință GESTDEM 2009/4890) și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli și costuri efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar și în cazul respingerii acesteia.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză reclamanta solicită anularea deciziei pârâtei din 12 august 2010 [numărul de referință SG.E.3/FM/MIP/mbp/psi — Ares(2010) 508190 — 12/08/2010] de respingere a cererii de reexaminare prezentate de reclamantă prin scrisoarea din 31 decembrie 2009, înregistrată la 5 ianuarie 2010 (numărul de referință GESTDEM 2009/4890), prin care reclamanta a solicitat, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 (1), revizuirea poziției adoptate de Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene în scrisoarea din 11 decembrie 2009, care a urmat cererii inițiale a reclamantei din 9 octombrie 2009 referitoare la accesul la toate cererile de deviz privind toate loturile contractelor-cadru ale Oficiului pentru Publicații cu numerele 6011, 6102, 6103, 6020, 6121, 6031 (cu excepția lotului 4) și 10030.
   În susținerea cererii, reclamanta invocă faptul că pârâta nu a efectuat o evaluare individuală a documentelor solicitate. În plus, reclamanta susține că justificarea oferită de pârâtă privind protejarea politicii economice a Uniunii Europene, protejarea intereselor comerciale și motivele de siguranță publică trebuie respinse ca total neîntemeiate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-60/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vrchní soud v Praze (Republica Cehă) la 7 februarie 2012 — Marián Baláž

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/7

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Vrchní soud v Praze (Republica Cehă) la 7 februarie 2012 — Marián Baláž
   (Cauza C-60/12)
   2012/C 109/13
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Vrchní soud v Praze (Republica Cehă)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Marián Baláž

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea „instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” utilizată la articolul 1 litera (a) punctul (iii) din Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare (1) (denumită în continuare „decizia-cadru”) trebuie interpretată în sensul că reprezintă o noțiune autonomă de drept al Uniunii Europene?

               2.

                           (a)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, care sunt criteriile de definire generale pe care trebuie să le îndeplinească o instanță națională care are competența de a soluționa, la inițiativa persoanei vizate, cauza acesteia cu privire la o decizie emisă de o autoritate, alta decât o instanță judecătorească (o autoritate administrativă), pentru a fi considerată o „instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” în sensul articolului 1 litera (a) punctul (iii) din decizia cadru?

                           (b)

                           Unabhängiger Verwaltungssenat austriac (cameră administrativă independentă) poate fi considerată „instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” în sensul articolului 1 litera (a) punctul (iii) din decizia-cadru?

                           (c)

                           În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, autoritatea competentă a statului de executare trebuie să interpreteze noțiunea „instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” în sensul articolului 1 litera (a) punctul (iii) din decizia-cadru în temeiul legii statului a cărui autoritate a emis o decizie în sensul articolului 1 litera (a) punctul (iii) din decizia-cadru sau în temeiul legii statului care decide cu privire la recunoașterea și executarea unei astfel de decizii?

               3.

               „Posibilitatea judecării cauzei sale” de către „o instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” prevăzută la articolul 1 litera (a) punctul (iii) din decizia-cadru se menține chiar dacă persoana în cauză nu are posibilitatea judecării cauzei sale în mod direct de către „o instanță judecătorească cu competență specială în materie penală”, ci trebuie să conteste mai întâi decizia unei autorități, alta decât o instanță judecătorească (o autoritate administrativă), formularea acestei contestații având drept consecință lipsirea de efecte a deciziei adoptate de autoritatea respectivă și inițierea unei proceduri ordinare în fața aceleași autorități, și numai decizia adoptată în cadrul acestei proceduri ordinare poate fi atacată în fața unei „instanțe judecătorești cu competență specială în materie penală”?
               În ceea ce privește menținerea „posibilității judecării cauzei sale”, este necesar să se răspundă la problema dacă o cale de atac formulată în fața unei „instanțe judecătorești cu competență specială în materie penală” are natura unei căi de atac ordinare (și anume, o cale de atac formulată împotriva unei decizii nedefinitive) sau a unei căi de atac extraordinare (și anume, o cale de atac formulată împotriva unei decizii definitive) și dacă „o instanță judecătorească cu competență specială în materie penală” are competența, în cadrul acestei căi de atac, de a examina integral cauza atât în fapt, cât și în drept?

      (1)  JO L 76, p. 16, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 150.


title: Cauza C-71/07 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — Campoli/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Funcționari — Remunerație — Pensie — Aplicarea coeficientului corector calculat în funcție de costul mediu al vieții în țara de reședință — Regim tranzitoriu introdus prin regulamentul de modificare a Statutului funcționarilor — Excepția de ilegalitate)

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/12

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 17 iulie 2008 — Campoli/Comisia Comunităților Europene, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-71/07 P) (1)

   (Recurs - Funcționari - Remunerație - Pensie - Aplicarea coeficientului corector calculat în funcție de costul mediu al vieții în țara de reședință - Regim tranzitoriu introdus prin regulamentul de modificare a Statutului funcționarilor - Excepția de ilegalitate)
   (2008/C 223/18)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Franco Campoli (reprezentanți: G. Vandersanden, L. Levi și S. Rodrigues, avocats)

      Celelalte părți în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Joris și D. Martin, agenți), Consiliul Uniunii Europene, (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și I. Šulce, agenți)
   Obiectul
   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua lărgită) din 29 noiembrie 2006, Campoli/Comisia (T-135/05), prin care Tribunalul a respins ca fiind parțial inadmisibilă și parțial neîntemeiată cererea de anulare a fișelor de pensie ale reclamantului pentru lunile mai-iulie 2004, întrucât ar aplica pentru prima dată un coeficient corector calculat în mod ilegal în funcție de costul mediu al vieții din țara de reședință a reclamantului, și nu în raport cu costul vieții din capitala acestei țări, așa cum se întâmpla până atunci — Implicațiile pe care le are intrarea în vigoare a noului statut al funcționarilor asupra regimului coeficienților corectori — Regimul tranzitoriu pentru funcționarii pensionați înainte de 1 mai 2004 — Metoda de calcul al coeficienților corectori și respectarea principiului egalității de tratament — Obligația de motivare
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul principal și recursul incident.

               2)

               Domnul Campoli, Comisia Comunităților Europene și Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 117, 26.5.2007.


title: Cauza C-323/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 7 iulie 2014 – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/41

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 7 iulie 2014 – Helm AG/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Cauza C-323/14)
   2014/C 315/66
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Noord-Holland

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Helm AG

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul (EU) nr. 248/2011 al Consiliului (1) este nul în ceea ce privește grupul Jushi având în vedere faptul că Comisia nu a decis în termen de trei luni de la inițierea procedurii, potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (c) al doilea paragraf din regulamentul de bază (2), dacă grupul Jushi, care a fost inclus în eșantion, îndeplinea condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf din regulamentul de bază?

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare din 9 martie 2011 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite produse din fibră de sticlă cu filament continuu originare din Republica Populară Chineză (JO L 67, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza C-100/09: Acțiune introdusă la 11 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/27

         Acțiune introdusă la 11 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Cehă
   (Cauza C-100/09)
   2009/C 113/50
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: L. Jelínek, P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Republica Cehă

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2007/14/CE a Comisiei din 8 martie 2007 de stabilire a normelor de aplicare a anumitor dispoziții ale Directivei 2004/109/CE privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Cehă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 24 din directiva menționată,

               —

               obligarea Republicii Cehe la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul de transpunere a directivei în ordinea juridică națională a expirat la 8 martie 2008.

      (1)  JO L 69, p. 27.


title: Cauza T-402/03: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 15 martie 2007 — Katalagarianakis/Comisie ( Funcționari — Numire — Revizuirea încadrării în grad și în treaptă — Aplicare a jurisprudenței Curții — Articolul 5, articolul 31 alineatul (2), articolul 32 al doilea paragraf, articolele 45 și 62 din Statutul funcționarilor )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 15 martie 2007 — Katalagarianakis/Comisie
   (Cauza T-402/03) (1)

   („Funcționari - Numire - Revizuirea încadrării în grad și în treaptă - Aplicare a jurisprudenței Curții - Articolul 5, articolul 31 alineatul (2), articolul 32 al doilea paragraf, articolele 45 și 62 din Statutul funcționarilor“)
   (2007/C 95/72)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Georgios Katalagarianakis (Overijse, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere de anulare a deciziei Comisiei privind revizuirea și stabilirea încadrării reclamantului în momentul numirii sale în gradul A6 prima treaptă, privind revizuirea și stabilirea încadrării sale ulterioare în gradul A5 a treia treaptă la data de 1 aprilie 2000 și privind stabilirea punctului de plecare al efectelor financiare la 5 octombrie 1995.
   Dispozitivul hotărârii

               1)

               Anulează decizia Comisiei din 14 aprilie 2003 în ceea ce privește fixarea punctului de plecare al efectelor pecuniare la data de 5 octombrie 1995.

               2)

               Comisia va realiza un examen comparativ al meritelor reclamantului și ale funcționarilor promovați în gradul A5, în cadrul fiecărui exercițiu de promovare după data de 1 mai 1993.

               3)

               În urma acestui examen, în cazul în care Comisia nu îi poate acorda reclamantului o promovare în grad care să fie justificată, părțile sunt invitate să ajungă la un acord legat de o compensare justă.

               4)

               Părțile vor informa Tribunalul într-un interval de trei luni de la pronunțarea prezentei hotărâri despre conținutul acordului la care vor fi ajuns — dacă este cazul — sau, în lipsa acestuia, despre concluziile în cifre privind evaluarea prejudiciului suferit.

               5)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               6)

               Amână pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată.

      (1)  JO C 35, 7.2.2004.


title: Cauza T-414/08: Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Împărțirea pieței geografice — Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale — Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu — Probă — Prezumția de nevinovăție” )

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/29

         Hotărârea Tribunalului din 12 aprilie 2013 — Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība/Comisia
   (Cauza T-414/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Drepturi de autor privind execuția publică a operelor muzicale prin internet, prin satelit și retransmisia prin cablu - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Împărțirea pieței geografice - Acorduri bilaterale între societățile de gestiune colectivă naționale - Practică concertată care exclude posibilitatea de a acorda autorizații multiteritorii și multirepertoriu - Probă - Prezumția de nevinovăție)
   2013/C 156/50
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība (Riga, Letonia) (reprezentant: M. Favart, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și A. Biolan, agenți)

      Interveniente în susținerea reclamantei: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentanți J.-F. Bellis și K. Van Hove, avocați) și European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Elveția) (reprezentanți: D. Waelbroeck, avocat, și D. Slater, solicitor)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 3 din Decizia C(2008) 3435 final a Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură în conformitate cu articolul 81 [CE] și cu articolul 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 — CISAC), în măsura în care vizează Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.