title: Hotărârea Tribunalului (camera a treia) din 16 decembrie 2010. # Fidelio KG împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Hallux - Motiv absolut de refuz - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-286/08.

text:
      Cauza T‑286/08
      Fidelio KG
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
      „Marcă comunitară – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Hallux – Motiv absolut de refuz – Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      Sumarul hotărârii
      1.      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Cerere de înregistrare a unui semn pentru toate produsele care
            aparțin aceleiași categorii – Aprecierea caracterului descriptiv al semnului în raport cu totalitatea produselor
      [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (c)]
      2.      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive absolute de refuz – Mărci compuse exclusiv din semne
            sau indicații care pot să servească pentru a desemna caracteristicile unui produs
      [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (c)])
      1.      În cazul în care înregistrarea unui semn ca marcă comunitară este solicitată fără distincție pentru o întreagă categorie de
         produse, iar acest semn nu este descriptiv decât în ceea ce privește o parte din produsele care fac parte din această categorie,
         motivul de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară împiedică
         totuși înregistrarea acestui semn pentru întreaga categorie vizată.

      (a se vedea punctul 37)
      2.      Din punctul de vedere al publicului relevant, semnul verbal Hallux a cărui înregistrare este solicitată pentru „Articole ortopedice”
         și „Articole de încălțăminte” din clasele 10 și, respectiv, 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa este descriptiv în ceea
         ce privește produsele vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera
         (c) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară.

      În ceea ce privește articolele de ortopedie, publicul relevant este constituit din profesioniștii din acest sector și din
         pacienții atinși de malformații sau de disfuncții care necesită o corecție prin purtarea unor asemenea articole. În consecință,
         trebuie să se considere că nivelul cunoștințelor tehnice ale publicului relevant este ridicat. Termenul „hallux” înseamnă
         „degetul mare de la picior” în latină și este utilizat, în vocabularul științific, pentru a desemna mai multe patologii și
         malformații ale piciorului. Persoanele care intenționează să cumpere articole ortopedice adaptate patologiei de care suferă
         pot, în general, să se fi informat ele însele sau să fi fost informate cu privire la denumirea științifică a patologiilor
         de care suferă sau chiar să fie informate cu ocazia cumpărării articolelor de ortopedie adaptate patologiei respective. Este
         probabil, așadar, ca persoanele care suferă de malformații ale degetului mare de la picior să cunoască faptul că sunt atinse
         de o patologie a cărei denumire cuprinde termenul „hallux” și se poate presupune în mod rezonabil că acea parte a publicului
         vizată de articolele ortopedice adaptate pentru malformațiile degetului mare de la picior care nu ar fi fost încă familiarizată
         cu termenul „hallux” poate fi informată cu privire la sensul acestui termen la momentul cumpărării acestor articole. În consecință,
         în percepția publicului vizat de articolele ortopedice destinate îngrijirii patologiilor degetului mare de la picior, termenul
         „hallux” va evoca patologia însăși. Astfel, publicul relevant interesat de aceste articole este, așadar, în măsură, fără a
         fi necesar să facă un efort de reflecție special, să stabilească un raport concret între termenul „hallux” și destinația acestor
         produse.

      În ceea ce privește articolele de încălțăminte, este necesară aprecierea percepției consumatorului mediu, normal informat
         și suficient de atent și de avizat asupra termenului „hallux”. Totuși, în cadrul categoriei articolelor de încălțăminte în
         general, se distinge subcategoria articolelor de încălțăminte confortabile. Această subcategorie particulară de articole de
         încălțăminte, deși nu este destinată în mod specific unor pacienți care suferă de hallux valgus, ar fi totuși adaptată pentru aceștia și ar limita evoluția patologiei lor. Or, publicul vizat de această subcategorie particulară
         de articole de încălțăminte se suprapune, în parte, cu publicul vizat de articolele de ortopedie adaptate pentru patologiile
         degetului mare de la picior, cu privire la care s‑a stabilit că are cunoștință despre sensul termenului „hallux” sau că este
         posibil să fie informat. În plus, publicul vizat de articolele de încălțăminte confortabile cuprinde de asemenea persoane
         care, fără a necesita purtarea unor articole de ortopedie, sunt totuși fie atinse direct de patologii ale piciorului, fie
         sensibilizate cu privire la aceste aspecte și în măsură să dovedească o atenție deosebită în această privință. Or, deși este
         adevărat că articolele de încălțăminte confortabile se cumpără fără prescripție medicală, vânzătorii de asemenea articole
         de încălțăminte pot furniza totuși explicații și recomandări persoanelor care suferă de patologii ale degetului mare de la
         picior și, în special, le pot informa cu privire la denumirea patologiilor pentru care sunt adaptate articolele de încălțăminte
         confortabile. În aceste condiții, respectivii consumatori de articole de încălțăminte confortabile care ar fi comercializate
         sub marca Hallux ar percepe acest semn drept o indicație în sensul că produsele în cauză sunt adaptate în mod special pentru
         persoanele atinse de patologii ale degetului mare de la picior. Astfel, cel puțin pentru subcategoria articolelor de încălțăminte
         confortabile, semnul „hallux” descrie destinația produselor vizate în cererea de înregistrare. În consecință, semnul în cauză
         nu poate fi înregistrat pentru întreaga categorie.

      (a se vedea punctele 42, 48, 49, 53 și 55-57)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)
      16 decembrie 2010(*)

      „Marcă comunitară – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Hallux – Motiv absolut de refuz – Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      În cauza T‑286/08,
      Fidelio KG, cu sediul în Linz (Austria), reprezentată de M. Gail, avocat,

      reclamant,
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de domnul S. Schäffner, în calitate de agent,

      pârât,
      având ca obiect o acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 21 mai 2008 (cauza R 632/2007-4)
         privind înregistrarea semnului verbal Hallux ca marcă comunitară,

      TRIBUNALUL (Camera a treia),
      compus din domnul J. Azizi, președinte, doamna E. Cremona și domnul S. Frimodt Nielsen (raportor), judecători,
      grefier: domnul J. Plingers, administrator,
      având în vedere cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 21 iulie 2008,
      având în vedere memoriul în răspuns depus la grefa Tribunalului la 16 octombrie 2008,
      având în vedere memoriul în replică depus la grefa Tribunalului la 7 ianuarie 2009,
      în urma ședinței din 15 septembrie 2010,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
      1        Reclamanta, Fidelio KG, este o întreprindere de drept austriac având ca obiect de activitate prevăzut prin statut comerțul
         angro de articole de încălțăminte. Aceasta este specializată în sectorul articolelor de încălțăminte confortabile.

      2        La 19 iulie 2006, reclamanta, la data respectivă cunoscută sub denumirea de Kasperek KG, a formulat o cerere de înregistrare
         a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
         în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1,
         Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit prin Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului
         din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)].

      3        Marca a cărei înregistrare s‑a solicitat este semnul verbal Hallux.

      4        Produsele pentru care a fost solicitată înregistrarea fac parte din clasele 10, 18 și 25 în sensul Aranjamentului de la Nisa
         privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile
         și cu modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:

      –        clasa 10: „Articole ortopedice”;
      –        clasa 18: „Piele și imitații de piele, produse din aceste materiale (incluse în clasa 18); geamantane și valize; umbrele și
         bastoane”;

      –        clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte și încălțăminte, articole pentru acoperirea capului”.
      5        Prin decizia din 28 februarie 2007 (denumită în continuare „decizia examinatorului”), examinatorul a respins, în temeiul articolului
         38 din Regulamentul nr. 40/94 (devenit articolul 37 din Regulamentul nr. 207/2009), cererea de înregistrare a unei mărci pentru
         următoarele produse:

      –        clasa 10: „Articole ortopedice”;
      –        clasa 18: „Piele și imitații de piele, produse din aceste materiale (incluse în clasa 18)”;
      –        clasa 25: „Articole de îmbrăcăminte și încălțăminte”.
      6        La 24 aprilie 2007, reclamanta a introdus o cale de atac împotriva deciziei examinatorului în temeiul articolelor 57-62 din
         Regulamentul nr. 40/94 (devenite articolele 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009).

      7        Prin Decizia din 21 mai 2008 (cauza R 632/2007-4) (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a patra de recurs a admis
         calea de atac în ceea ce privește, pe de o parte, totalitatea produselor în litigiu din clasa 18 și, pe de altă parte, articolele
         de îmbrăcăminte din clasa 25. Aceasta a respins, în schimb, calea de atac cu privire la restul motivelor pentru următoarele
         produse:

      –        clasa 10: „Articole ortopedice”;
      –        clasa 25: „Articole de încălțăminte”.
      8        În decizia atacată, camera de recurs a considerat că termenul „hallux” este un cuvânt latin care înseamnă „degetul mare de
         la picior”. Acest cuvânt ar fi utilizat în terminologia medicală pentru a desemna diferite deformări ale piciorului, congenitale
         sau dobândite. Una dintre acestea, hallux valgus, ar fi caracterizată printr‑o deformare a articulației de la baza degetului mare de la picior care determină devierea acestuia
         din urmă către interiorul piciorului. Termenul „hallux” ar fi utilizat de publicul germanofon nespecializat pentru a desemna
         această patologie, de departe cea mai frecventă (punctele 10-12 din decizia atacată).

      9        Termenul „hallux” ar fi direct asociat de consumatorul mediu germanofon cu articolele ortopedice, precum și cu articolele
         de încălțăminte, deoarece ar evoca destinația acestor produse, care sunt percepute ca fiind adecvate pentru pacienții care
         suferă de hallux valgus.

      10      În ceea ce privește mai precis articolele ortopedice, acestea ar fi în vânzare liberă, dar ar fi de regulă achiziționate la
         recomandarea unui medic. În cadrul consultației, medicul, care cunoaște termenii tehnici latini, ar avea ocazia de a explica
         sensul termenului „hallux” pacienților cărora le recomandă purtarea unor articole de încălțăminte adaptate pentru hallux valgus. Pe de altă parte, camera de recurs a avut în vedere, fără a deduce consecințele acestei constatări, faptul că acest termen
         poate fi și descriptiv în părțile negermanofone ale Uniunii Europene (punctul 13 din decizia atacată).

      11      În ceea ce privește articolele de încălțăminte în general, camera de recurs a apreciat că publicul relevant ar înțelege termenul
         „hallux” în sensul că desemnează articole de încălțăminte adaptate pentru persoane care suferă de un hallux valgus lejer și pentru care nu este necesară purtarea unor articole de încălțăminte ortopedice, dar cărora aceste articole de încălțăminte
         le pot aduce un beneficiu, întrucât sunt deosebit de confortabile, nu strâng, se adaptează cu ușurință la deformare sau au
         un efect de stabilizare în perioada de debut al acesteia (punctul 14 din decizia atacată).

      12      Întrucât este descriptiv în ceea ce privește aceste două categorii de produse, termenul „hallux” ar fi de asemenea lipsit
         de caracter distinctiv, deoarece publicul relevant l‑ar înțelege exclusiv ca desemnând o caracteristică a produselor în cauză,
         iar nu ca o marcă ce indică originea comercială a acestora (punctul 17 din decizia atacată).

       Concluziile părților
      13      Reclamanta solicită Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate;
      –        obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
      14      OAPI solicită Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
      15      În ședință, reclamanta a declarat că primul său capăt de cerere nu urmărea anularea deciziei atacate decât în măsura în care
         prin aceasta se respinge calea de atac pe care a formulat‑o în ceea ce privește articolele ortopedice din clasa 10 și articolele
         de încălțăminte din clasa 25, ceea ce s‑a consemnat în procesul‑verbal de ședință.

       În drept
      16      În susținerea prezentei acțiuni, reclamanta invocă două motive, întemeiate pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera
         (c) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 207/2009] și, respectiv,
         pe încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera
         (b) din Regulamentul nr. 207/2009].

       Argumentele părților
      17      În cadrul primului motiv, reclamanta susține că publicul relevant nu este în măsură să stabilească, imediat și fără nicio
         reflecție suplimentară, un raport concret între termenul „hallux” și caracteristicile produselor în litigiu.

      18      În primul rând, astfel cum ar atesta un extras din dicționarul latin‑german prezentat în anexă la memoriul în replică, termenul
         „hallux” ar fi un cuvânt latin care înseamnă „degetul mare de la picior”. Acesta nu ar desemna, așadar, o caracteristică a
         produselor în litigiu.

      19      Reclamanta susține că atât articolele de încălțăminte, cât și articolele ortopedice sunt în vânzare liberă și pot fi achiziționate
         fără prescripție medicală, astfel încât, pentru toate aceste produse, publicul relevant este constituit din consumatorul mediu,
         normal informat, atent și avizat.

      20      Reclamanta se referă la jurisprudența Bundespatentgericht (Curtea Federală a Brevetelor, Germania), potrivit căreia termenii
         care provin din limbi moarte pot fi în general înregistrați, deoarece prezintă, în principiu, în percepția publicului relevant,
         o anumită originalitate care le poate permite să joace rolul de indicator al originii, propriu mărcii, cu condiția să nu descrie
         direct produsele vizate în cererea de înregistrare și să nu facă obiectul unei utilizări uzuale pentru formarea unor expresii
         specifice unui anumit domeniu.

      21      Or, potrivit reclamantei, termenul „hallux” nu a intrat în vocabularul german, nu descrie direct produsele vizate în cererea
         de înregistrare și nu este utilizat ca o indicație tehnică specifică. Sensul acestui termen ar fi, astfel, necunoscut populației
         germanofone a Uniunii, chiar și consumatorilor care au cunoștințe de limba latină, dat fiind că termenul în cauză nu aparține
         vocabularului literar studiat în general. Termenul „hallux” nu ar avea, în consecință, nicio semnificație particulară pentru
         publicul relevant, care, dimpotrivă, ar vedea în acesta o denumire de fantezie, care poate servi drept indicator al originii
         produselor în litigiu și care poate îndeplini, în acest mod, funcția de identificare atribuită mărcilor.

      22      Chiar dacă s‑ar presupune că sensul termenului latin „hallux” este cunoscut, ar trebui să se constate că acest termen nu descrie
         direct produsele în litigiu.

      23      În plus, cea mai mare parte a publicului relevant nu ar fi vizată de patologia denumită „hallux valgus” (deviere către exterior a articulației degetului mare de la picior), iar articolele de încălțăminte vândute în mod obișnuit
         în comerț nu ar fi destinate în mod specific publicului care suferă de această patologie. Chiar și acea parte a publicului
         relevant care cunoaște termenul „hallux” nu ar percepe semnul a cărui înregistrare este solicitată ca pe o descriere a produselor
         în litigiu, întrucât degetul mare de la picior nu este în raport direct cu destinația sau cu orice altă caracteristică a articolelor
         de încălțăminte și a articolelor ortopedice.

      24      În al doilea rând, camera de recurs ar fi apreciat în mod greșit că termenul „hallux” constituie o abreviere cunoscută a termenilor
         „hallux valgus”. Ar exista, astfel, și alte patologii ale degetului mare de la picior ale căror denumiri latine ar cuprinde termenul „hallux”
         (de exemplu, hallux rigidus sau hallux malleus) și nu ar exista niciun motiv să se considere că termenul „hallux” utilizat izolat reprezintă abrevierea uneia dintre acestea
         în particular. Extrasele de pe site‑uri internet la care s‑a referit camera de recurs nu ar fi adecvate pentru a demonstra
         caracterul uzual al folosirii termenului „hallux”. Acestea nu ar demonstra că termenul „hallux” reprezintă abrevierea uzuală
         a termenilor „hallux valgus”. În plus, prezența, pe unul dintre site‑urile menționate în decizia atacată, a expresiei „Hallux Schuhe” (articole de încălțăminte
         Hallux) ar fi rezultatul strategiei comerciale a unei întreprinderi și nu ar fi suficientă pentru a stabili că această expresie
         cuprinde o abreviere uzuală.

      25      Pe de altă parte, nu ar exista articole de încălțăminte specifice destinate vindecării hallux valgus. În schimb, purtarea oricărui articol de încălțăminte confortabil, lipsit de caracteristici determinate, ar fi un factor
         de prevenție sau de împiedicare a agravării acestei patologii. Nu ar exista, așadar, un articol de încălțăminte ale cărui
         caracteristici proprii să permită ușurarea suferințelor unei persoane atinse de hallux valgus. În aceste condiții, eventualul raport pe care publicul relevant l‑ar putea stabili între termenul „hallux” și articolele
         de încălțăminte ar fi prea vag și insuficient determinat pentru a conferi acestui termen un caracter descriptiv.

      26      În al treilea rând, reclamanta susține că asocierea termenului „hallux” cu articolele de încălțăminte destinate publicului
         larg ține de o strategie comercială și urmărește să creeze cel mult un efect de sugestie. Or, potrivit jurisprudenței, o marcă
         verbală care se limitează să sugereze o destinație a produselor nu ar fi în mod obligatoriu descriptivă și lipsită de caracter
         distinctiv.

      27      Pentru a ajunge la concluzia că există un raport între marca solicitată și patologia denumită „hallux valgus”, consumatorul mediu, inclusiv persoana atinsă de hallux valgus, ar trebui să facă un efort de reflecție important care nu poate fi prezumat. Astfel, având în vedere că ar exista mai multe
         patologii distincte ale degetului mare de la picior, fiecare dintre acestea fiind desemnată prin termenul „hallux”, și în
         lipsa unei informații specifice, directe și imediate cu privire la o calitate sau la o caracteristică determinată a produselor
         în litigiu, publicul relevant, inclusiv acea parte a acestui public care suferă de hallux valgus și care cunoaște denumirea acestei patologii, nu ar putea percepe semnul a cărui înregistrare este solicitată ca fiind descriptiv
         decât ca urmare a unui demers analitic ce necesită un efort de interpretare. Or, ar rămâne o marjă largă de interpretare în
         stabilirea unui raport oarecare între degetul mare de la picior, pe de o parte, și articolele de încălțăminte și articolele
         ortopedice, pe de altă parte.

      28      În al patrulea rând, nu ar exista un lexic tehnic în care termenul „hallux” să fie utilizat pentru a desemna articole de încălțăminte
         sau articole ortopedice.

      29      În al cincilea rând, reclamanta arată că OAPI nu a reușit să demonstreze că evoluțiile demografice previzibile ar face să
         progreseze cunoașterea termenului „hallux” sau „hallux valgus” de către publicul larg. Opinia reclamantei este că numărul consumatorilor care doresc să poarte articole de încălțăminte
         confortabile, fără a suferi însă de hallux valgus, poate crește având în vedere îmbătrânirea populației. Or, nimic nu permite să se prevadă că acest public, interesat de produsele
         oferite de reclamantă, va cunoaște existența hallux valgus sau va fi, într‑un mod sau altul, confruntat cu termenul „hallux”.

      30      OAPI contestă argumentele reclamantei.

       Aprecierea Tribunalului
      31      Potrivit articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, se respinge înregistrarea mărcilor compuse exclusiv
         din semne sau din indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea,
         proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului ori alte caracteristici ale acestora. În
         plus, articolul 7 alineatul (2) din același regulament [devenit articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009] prevede
         că alineatul (1) se aplică chiar dacă motivele de refuz nu există decât într‑o parte a Comunității.

      32      Astfel, semnele sau indicațiile ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna caracteristici ale produselor sau serviciilor
         pentru care a fost solicitată înregistrarea, în temeiul Regulamentului nr. 40/94, sunt considerate inapte, prin însăși natura
         lor, să îndeplinească funcția de indicator al originii pe care o exercită marca, fără a se aduce atingere posibilității ca
         acestea să dobândească un caracter distinctiv prin utilizare, posibilitate prevăzută la articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009] (Hotărârea Curții din 23 octombrie 2003, OAPI/Wrigley,
         C‑191/01 P, Rec., p. I‑12447, punctul 30).

      33      Potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 urmărește un obiectiv
         de interes general care impune ca semnele sau indicațiile descriptive în ceea ce privește caracteristicile produselor sau
         serviciilor pentru care se solicită înregistrarea să poată fi utilizate în mod liber de oricine [Hotărârea OAPI/Wrigley, punctul
         32 de mai sus, punctul 31, și Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2005, Münchener Rückversicherungs‑Gesellschaft/OAPI (MunichFinancialServices),
         T‑316/03, Rec., p. II‑1951, punctul 25].

      34      Pentru a refuza înregistrarea în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, nu este necesar
         ca semnele și indicațiile care compun marca în cauză să fie în mod efectiv utilizate la momentul formulării cererii de înregistrare
         în scopul descrierii unor produse sau servicii precum cele pentru care se solicită înregistrarea ori a caracteristicilor acestor
         produse sau servicii. Este suficient, după cum arată însăși redactarea dispoziției menționate, ca aceste semne sau indicații
         să poată fi utilizate cu un asemenea scop. Astfel, trebuie refuzată înregistrarea unui semn verbal dacă cel puțin una dintre
         semnificațiile sale potențiale desemnează o caracteristică a produselor sau serviciilor vizate (Hotărârea OAPI/Wrigley, punctul
         32 de mai sus, punctul 32).

      35      Aprecierea caracterului descriptiv al unui semn se poate realiza numai, pe de o parte, în raport cu percepția publicului vizat
         asupra acestuia și, pe de altă parte, în raport cu produsele sau serviciile vizate [a se vedea Hotărârea Tribunalului din
         9 iunie 2010, Hoelzer/OAPI (SAFELOAD), T‑315/09, nepublicată în Repertoriu, punctul 17 și jurisprudența citată].

      36      Prin urmare, în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, OAPI trebuie să aprecieze dacă
         marca a cărei înregistrare se solicită constituie în prezent, din punctul de vedere al mediilor interesate, o descriere a
         caracteristicilor produselor sau serviciilor vizate ori dacă este rezonabil să se prevadă că, în viitor, aceasta ar putea
         constitui o astfel de descriere. Dacă, în urma acestei analize, ajunge la concluzia că aceasta este situația, camera de recurs
         trebuie, în temeiul dispoziției amintite, să refuze înregistrarea mărcii (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din
         12 februarie 2004, Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Rec., p. I‑1619, punctul 56).

      37      Pe de altă parte, în cazul în care înregistrarea unui semn ca marcă comunitară este solicitată fără distincție pentru o întreagă
         categorie de produse, iar acest semn nu este descriptiv decât în ceea ce privește o parte din produsele care fac parte din
         această categorie, motivul de refuz prevăzut la articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 împiedică
         totuși înregistrarea acestui semn pentru întreaga categorie vizată [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 27
         februarie 2002, Streamserve/OAPI (STREAMSERVE), T‑106/00, Rec., p. II‑723, punctul 46, și Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie
         2007, Tegometall International/OAPI – Wuppermann (TEK), T‑458/05, Rep., p. II‑4721, punctul 94 și jurisprudența citată].

      38      Temeinicia primului motiv invocat de reclamantă trebuie apreciată în lumina considerațiilor de mai sus, în ceea ce privește
         atât articolele de ortopedie din clasa 10, cât și articolele de încălțăminte din clasa 25.

       În ceea ce privește articolele de ortopedie
      39      Reclamanta contestă aprecierea camerei de recurs potrivit căreia, în ceea ce privește articolele de ortopedie, publicul relevant
         este format din persoane avizate, respectiv persoanele atinse de o malformație sau de o disfuncție a scheletului, precum și
         din medici și din profesioniști specializați în material ortopedic (punctul 13 din decizia atacată).

      40      Potrivit reclamantei, având în vedere că articolele de ortopedie sunt în vânzare liberă și pot fi achiziționate fără prescripție
         medicală, trebuie să se considere că publicul relevant în ceea ce privește aceste articole îl constituie publicul larg.

      41      Deși condițiile de comercializare a unui produs pot avea într‑adevăr o incidență asupra compunerii publicului‑țintă, nu se
         poate susține, în schimb, că toate produsele comercializate în vânzare liberă și accesibile fără prescripție medicală se adresează,
         din acest motiv, publicului larg. Trebuie luată în considerare mai curând și în principal natura produselor vizate și categoria
         de populație căreia îi sunt destinate acestea.

      42      În această privință, trebuie admisă constatarea camerei de recurs potrivit căreia publicul relevant, în ceea ce privește articolele
         de ortopedie, este constituit din profesioniștii din acest sector și din pacienții atinși de malformații sau de disfuncții
         care necesită o corecție prin purtarea unor asemenea articole. În consecință, trebuie să se considere că nivelul cunoștințelor
         tehnice ale publicului relevant este ridicat.

      43      Trebuie să se examineze, așadar, dacă, în percepția publicului relevant, termenul „hallux” poate fi înțeles în sensul că desemnează
         o caracteristică a articolelor de ortopedie, precum destinația acestora.

      44      Este clar că anumite articole de ortopedie, incluse în categoria vizată în cererea de înregistrare, sunt în mod specific adaptate
         malformațiilor degetului mare de la picior. Pe de altă parte, rezultă din jurisprudența menționată la punctul 37 de mai sus
         că, pentru a motiva un refuz de înregistrare în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94,
         este suficient ca motivul absolut prevăzut de această dispoziție să fie aplicabil în ceea ce privește o parte din produsele
         care fac parte din categoria pentru care se solicită înregistrarea semnului Hallux.

      45      În decizia atacată, camera de recurs a făcut trei constatări pe care le‑a argumentat printr‑o trimitere la site‑uri internet.
         În primul rând, termenul „hallux” ar însemna „degetul mare de la picior” în latină. În al doilea rând, același termen combinat
         cu alte cuvinte latine ar desemna malformații ale piciorului ce caracterizează mai multe patologii. În al treilea rând, termenul
         „hallux” ar fi utilizat izolat pentru a desemna cea mai frecventă dintre aceste malformații, și anume o deviere către exterior
         a articulației care este la baza degetului mare de la picior, denumită „hallux valgus”.

      46      În ceea ce o privește, reclamanta admite că termenul „hallux” înseamnă „degetul mare de la picior” în latină și că termenul
         „hallux” se combină cu alți termeni pentru a desemna diferite malformații ale piciorului. Aceasta contestă, în schimb, că
         termenul „hallux” ar fi înțeles ca o abreviere a termenilor „hallux valgus” și că sensul termenului „hallux” ar fi cunoscut în zonele germanofone ale Uniunii.

      47      Reclamanta poate susține în mod întemeiat că prezentarea de extrase de pe site‑uri internet nu este suficientă pentru a stabili
         că publicul relevant este în măsură să perceapă termenul „hallux” ca fiind o abreviere utilizată în mod atât de obișnuit în
         locul expresiei „hallux valgus”, încât acest termen să desemneze numai această patologie. Astfel, folosirea unui termen pe site‑uri internet nu poate fi
         suficientă pentru a stabili frecvența utilizării sale, inclusiv de către un public de specialitate.

      48      Cu toate acestea, însăși reclamanta admite că termenul „hallux” înseamnă „degetul mare de la picior” în latină și că este
         utilizat, în vocabularul științific, pentru a desemna mai multe patologii și malformații ale piciorului. Or, reclamanta nu
         aduce niciun element de natură să suscite o îndoială cu privire la temeinicia argumentului prezentat de camera de recurs,
         potrivit căruia denumirea științifică a patologiilor piciorului este cunoscută de publicul relevant, și anume nu numai de
         profesioniști – medici care prescriu și vânzători de articole ortopedice –, ci și de acea parte a consumatorilor finali care
         suferă de patologii ale degetului mare de la picior și care au nevoie de aparate ortopedice adaptate acestor patologii. Astfel,
         persoanele care intenționează să cumpere articole ortopedice adaptate patologiei de care suferă pot, în general, să se fi
         informat ele însele sau să fi fost informate cu privire la denumirea științifică a patologiilor de care suferă sau chiar să
         fie informate cu ocazia cumpărării articolelor de ortopedie adaptate patologiei respective. Este probabil, așadar, ca persoanele
         care suferă de malformații ale degetului mare de la picior să cunoască faptul că sunt atinse de o patologie a cărei denumire
         cuprinde termenul „hallux” și se poate presupune în mod rezonabil că acea parte a publicului vizată de articolele ortopedice
         adaptate pentru malformațiile degetului mare de la picior care nu ar fi fost încă familiarizată cu termenul „hallux” poate
         fi informată cu privire la sensul acestui termen la momentul cumpărării acestor articole [a se vedea în acest sens Hotărârea
         Tribunalului din 9 iulie 2010, Exalation/OAPI (Vektor‑Lycopin), T‑85/08, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 42 și 43
         și jurisprudența citată].

      49      În consecință, în percepția publicului vizat de articolele ortopedice destinate îngrijirii patologiilor degetului mare de
         la picior, termenul „hallux” va evoca patologia însăși. Astfel, spre deosebire de cele susținute de reclamantă, publicul relevant
         interesat de aceste articole este, așadar, în măsură, fără a fi necesar să facă un efort de reflecție special, să stabilească
         un raport concret între termenul „hallux” și destinația acestor produse.

      50      Această apreciere nu este, de altfel, repusă în discuție prin faptul, evocat de părți în ședință, că nu toate articolele ortopedice
         sunt destinate îngrijirii patologiilor degetului mare de la picior. Astfel, chiar dacă cererea de înregistrare include articole
         de ortopedie care sunt destinate îngrijirii altor patologii și chiar dacă, în consecință, publicul interesat de aceste din
         urmă articole poate să ignore sensul termenului „hallux”, care desemnează o patologie de care nu este atins, trebuie remarcat
         că această parte a publicului nu constituie publicul vizat de articolele de ortopedie destinate îngrijirii patologiilor degetului
         mare de la picior. Or, pentru motivele indicate la punctele 48 și 49 de mai sus, camera de recurs nu a săvârșit nicio eroare
         considerând că termenul „hallux” desemnează, din punctul de vedere al publicului vizat de aceste produse, una dintre caracteristicile
         produselor respective. În consecință, întrucât categoria de produse vizată în cererea de înregistrare cuprinde produse pentru
         care semnul Hallux este descriptiv, acest motiv este suficient pentru a justifica refuzul înregistrării cu privire la întreaga
         categorie în care sunt incluse aceste produse (a se vedea în acest sens Hotărârile STREAMSERVE, punctul 37 de mai sus, punctul
         46, și TEK, punctul 37 de mai sus, punctul 94 și jurisprudența citată).

      51      În plus, trebuie arătat că reclamanta nu poate invoca în mod eficient, în susținerea motivului prin care urmărește să stabilească
         faptul că OAPI a aplicat în mod greșit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94, jurisprudența Bundespatentgericht
         în materie de înregistrare a semnelor constituite dintr‑un cuvânt ce provine dintr‑o limbă moartă. Astfel, OAPI exercită,
         cu privire la marca comunitară, o competență nediscreționară pentru a aplica exclusiv dispozițiile reglementării comunitare
         pertinente, astfel cum a fost interpretată de instanța comunitară [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 31
         ianuarie 2001, Sunrider/OAPI (VITALITE), T‑24/00, Rec., p. II‑449, punctul 33 și jurisprudența citată, și Hotărârea Tribunalului
         din 3 decembrie 2003, Audi/OAPI (TDI), T‑16/02, Rec., p. II‑5167, punctul 40 și jurisprudența citată].

      52      Din cele de mai sus rezultă că articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 a fost aplicat în mod corect
         de camera de recurs atunci când a apreciat că motivul absolut de refuz prevăzut de această dispoziție se opune înregistrării
         semnului Hallux pentru articolele de ortopedie din clasa 10.

       În ceea ce privește articolele de încălțăminte
      53      Reclamanta și OAPI împărtășesc opinia camerei de recurs, care a arătat în decizia atacată că, având în vedere că articolele
         de încălțăminte sunt un bun de consum curent, publicul relevant este publicul larg. Această apreciere trebuie admisă. Reiese
         din aceasta că este necesară aprecierea percepției consumatorului mediu, normal informat și suficient de atent și de avizat
         asupra termenului „hallux” [Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2002, Ellos/OAPI (ELLOS), T‑219/00, Rec., p. II‑753, punctul
         30; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rec., p. I‑3819,
         punctul 26].

      54      În primul rând, trebuie să se observe că termenul „hallux”, deși figurează în dicționare, provine dintr‑o limbă moartă al
         cărei studiu nu este curent. În plus, astfel cum atrage atenția reclamanta, acest termen nu aparține vocabularului literar,
         care este cel mai frecvent întâlnit în studiul limbii latine. Pe de altă parte, nu se poate prezuma că denumirea științifică
         a diferitelor malformații ale degetului mare de la picior este cunoscută de publicul larg. În această privință, camera de
         recurs s‑a limitat să facă trimitere la extrase de pe site‑uri internet. Or, asemenea elemente de probă nu sunt suficiente
         pentru a dovedi frecvența utilizării unui termen tehnic și, prin urmare, pentru a dovedi cunoașterea acestui termen de către
         publicul larg (a se vedea punctul 47 de mai sus). Astfel, Tribunalul a hotărât deja că nu este suficient să se demonstreze
         că folosirea unui termen tehnic este atestată în dicționare de specialitate pentru a stabili cunoașterea acestui termen de
         către publicul relevant, atunci când acesta este constituit din consumatorul mediu [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului
         din 12 martie 2008, Compagnie generale de diététique/OAPI (GARUM), T‑341/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 39].

      55      În al doilea rând, trebuie totuși să se observe că, în cadrul categoriei articolelor de încălțăminte în general, se distinge
         subcategoria articolelor de încălțăminte confortabile. În această privință, Tribunalul constată, de altfel, că reclamanta
         a arătat în înscrisurile sale și în ședință că are ca obiect de activitate comercializarea articolelor de încălțăminte confortabile.
         Această subcategorie particulară de articole de încălțăminte, astfel cum susține reclamanta în înscrisuri (a se vedea punctul
         25 de mai sus), deși nu este destinată în mod specific unor pacienți care suferă de hallux valgus, ar fi totuși adaptată pentru aceștia și ar limita evoluția patologiei lor.

      56      Or, trebuie remarcat că publicul vizat de această subcategorie particulară de articole de încălțăminte se suprapune, în parte,
         cu publicul vizat de articolele de ortopedie adaptate pentru patologiile degetului mare de la picior, cu privire la care s‑a
         stabilit că are cunoștință despre sensul termenului „hallux” sau că este posibil să fie informat (a se vedea punctul 48 de
         mai sus). În plus, astfel cum susține OAPI, publicul vizat de articolele de încălțăminte confortabile cuprinde de asemenea
         persoane care, fără a necesita purtarea unor articole de ortopedie, sunt totuși fie atinse direct de patologii ale piciorului,
         fie sensibilizate cu privire la aceste aspecte și în măsură să dovedească o atenție deosebită în această privință. Or, deși
         este adevărat că articolele de încălțăminte confortabile se cumpără fără prescripție medicală, vânzătorii de asemenea articole
         de încălțăminte pot furniza totuși explicații și recomandări persoanelor care suferă de patologii ale degetului mare de la
         picior și, în special, le pot informa cu privire la denumirea patologiilor pentru care sunt adaptate articolele de încălțăminte
         confortabile. În aceste condiții, trebuie să se considere că respectivii consumatori de articole de încălțăminte confortabile
         care ar fi comercializate sub marca Hallux ar percepe acest semn drept o indicație în sensul că produsele în cauză sunt adaptate
         în mod special pentru persoanele atinse de patologii ale degetului mare de la picior.

      57      Prin urmare, camera de recurs a apreciat în mod întemeiat că, cel puțin pentru subcategoria articolelor de încălțăminte confortabile,
         semnul „hallux” descrie destinația produselor vizate în cererea de înregistrare. În consecință, camera de recurs a considerat
         în mod corect că semnul în cauză nu poate fi înregistrat pentru întreaga categorie (a se vedea în acest sens Hotărârile STREAMSERVE,
         punctul 37 de mai sus, punctul 46, și TEK, punctul 37 de mai sus, punctul 94 și jurisprudența citată).

      58      Din cele de mai sus rezultă că articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 a fost aplicat în mod corect
         de camera de recurs atunci când a apreciat că motivul absolut de refuz prevăzut de această dispoziție se opune înregistrării
         semnului Hallux pentru articolele de încălțăminte din clasa 25.

      59      În consecință, primul motiv al acțiunii trebuie respins pentru totalitatea produselor în litigiu.

      60      Din cuprinsul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 reiese că este suficient ca unul dintre motivele absolute
         de refuz enumerate de această dispoziție să fie aplicabil pentru ca un semn să nu poată fi înregistrat ca marcă comunitară
         [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 26 octombrie 2000, Community Concepts/OAPI (Investorworld), T‑360/99, Rec., p. II‑3545,
         punctul 26 și jurisprudența citată].

      61      Rezultă că, pe de o parte, camera de recurs a apreciat în mod întemeiat că semnul Hallux nu poate fi înregistrat ca marcă
         comunitară în ceea ce privește totalitatea produselor în litigiu și că, pe de altă parte, concluziile reclamantei prin care
         se urmărește anularea parțială a deciziei atacate trebuie respinse, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la al doilea
         motiv al acțiunii.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      62      Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată,
         la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata
         cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a treia)
      declară și hotărăște:
      1)      Respinge acțiunea.
      2)      Obligă Fidelio KG la plata cheltuielilor de judecată.

               Azizi

               Cremona

               Frimodt Nielsen

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 16 decembrie 2010.
      Semnături
      * Limba de procedură: germana.


title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 17 martie 2009. # Laytoncrest Ltd împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TRENTON - Marcă comunitară verbală anterioară LENTON - Dreptul de a fi ascultat - Articolul 73 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 și norma 54 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Lipsa retragerii cererii de înregistrare a mărcii - Articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Obligația de a se pronunța pe baza dovezilor disponibile - Norma 20 alineatul (3) și norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95. # Cauza T-171/06.

text:
      Cauza T‑171/06
      Laytoncrest Ltd
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
      „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TRENTON — Marcă comunitară verbală anterioară LENTON — Dreptul de a fi ascultat — Articolul 73 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 și norma 54 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Lipsa retragerii cererii de înregistrare a mărcii — Articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Obligația de a se pronunța pe baza dovezilor disponibile — Norma 20 alineatul (3) și norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95”
      Sumarul hotărârii
      1.      Marcă comunitară — Deciziile Oficiului — Respectarea dreptului la apărare
      (Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 73; Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei, art. 1 norma 54)
      2.      Marcă comunitară — Procedură de înregistrare — Retragerea, limitarea și modificarea cererii de înregistrare a mărcii — Posibilitate
            ce aparține numai solicitantului
      [Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, art. 44 alin. (1)]
      3.      Marcă comunitară — Observații ale terților și opoziție — Examinarea opoziției — Abținerea solicitantului de a interveni în
            cadrul procedurii de opoziție și de recurs în fața Oficiului
      [Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei, art. 1 norma 20 alin. (3) și norma 50 alin. (1)]
      1.      Conform articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, deciziile adoptate de Oficiul pentru Armonizare
         în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și motive industriale) sunt motivate și nu se pot întemeia decât pe motive sau dovezi
         asupra cărora părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații. Potrivit normei 54 din Regulamentul nr. 2868/95
         de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94, în cazul în care Oficiul constată pierderea oricărui drept care decurge
         din unul dintre regulamentele menționate, în absența luării unei decizii, notifică persoana în cauză cu privire la aceasta,
         atrăgându‑i atenția asupra posibilității de a solicita o decizie în acest sens de la Oficiu, în termen de două luni de la
         notificarea menționată.

      Chiar presupunând că respectiva cameră de recurs ar fi putut considera inactivitatea procedurală în cursul procedurii de opoziție
         și a celei de recurs în fața Oficiului un element de natură să demonstreze că solicitantul mărcii comunitare a pierdut orice
         interes pentru înregistrarea acestei mărci și, prin urmare, și‑a retras implicit cererea, o decizie a camerei de recurs care
         constată, din cauza inactivității procedurale a solicitantului, că acesta și‑a retras implicit cererea de înregistrare încalcă,
         în orice caz, articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 și norma 54 din Regulamentul nr. 2868/95 și, din această cauză, trebuie
         anulată în cazul în care respectiva cameră de recurs nu a împărtășit solicitantului, în niciun moment, intenția sa de a adopta
         o astfel de decizie.

      (a se vedea punctele 33-35)
      2.      În temeiul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 privind marca comunitară, „[s]olicitantul poate să‑și retragă
         oricând cererea de înregistrare a mărcii comunitare sau să restrângă lista produselor sau serviciilor pe care aceasta le conține”.

      Această dispoziție se interpretează în sensul că posibilitatea de a restrânge lista produselor și a serviciilor aparține în
         exclusivitate solicitantului unei mărci comunitare, care poate, în orice moment, să adreseze o cerere în acest sens Oficiului
         pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale). În acest context, retragerea, în tot sau
         în parte, a unei cereri de înregistrare a unei mărci comunitare sau restrângerea listei produselor sau a serviciilor pe care
         le conține trebuie realizată în mod expres și necondiționat.

      Dispoziția respectivă nu vizează decât solicitantul unei mărci comunitare, și nu camera de recurs a Oficiului. Aceasta nu
         poate, așadar, să se prevaleze de această dispoziție pentru ca, substituindu‑se solicitantului, să deducă din comportamentul
         procedural al acestuia o renunțare implicită la cererea de înregistrare a mărcii.

      În consecință, dispoziția menționată nu poate fi invocată pentru a se deduce retragerea implicită a cererii de înregistrare
         a mărcii comunitare din simplul fapt că solicitantul s‑a abținut să intervină în cadrul procedurii de opoziție și, respectiv,
         de recurs în fața Oficiului.

      (a se vedea punctele 41, 42, 44 și 46)
      3.      Potrivit normei 20 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 40/94 privind marca
         comunitară, referitor la examinarea opoziției, „[î]n cazul în care solicitantul nu prezintă observații, [OAPI] își bazează
         hotărârea privind opoziția pe dovezile pe care le posedă”. De asemenea, în conformitate cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul
         nr. 2868/95, „[c]u excepția cazului în care nu se prevede altfel, dispozițiile privind procedurile derulate în fața autorității
         care a pronunțat hotărârea atacată se aplică mutatis mutandis procedurii căii de atac”.

      În lipsa unei dispoziții contare, camera de recurs este obligată, așadar, să aplice norma 20 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 2868/95 și, din această cauză, inactivitatea procedurală a solicitantului în cursul procedurii de opoziție și a celei
         de recurs nu poate fi asimilată de camera de recurs unei situații în care solicitantul și‑a retras implicit cererea de înregistrare
         a mărcii.

      (a se vedea punctele 54 și 55)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)
      17 martie 2009(*)

      „Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TRENTON – Marcă comunitară verbală anterioară LENTON – Dreptul de a fi ascultat – Articolul 73 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 și norma 54 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 – Lipsa retragerii cererii de înregistrare a mărcii – Articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 – Obligația de a se pronunța pe baza dovezilor disponibile – Norma 20 alineatul (3) și norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95”
      În cauza T‑171/06,
      Laytoncrest Ltd, cu sediul în Londra (Regatul Unit), reprezentată de N. Dontas și P. Georgopoulou, avocați,

      reclamantă,
      împotriva
      Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), reprezentat de domnul D. Botis, în calitate de agent,

      pârât,
      cealaltă parte în procedura aflată pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului, fiind
      Erico International Corp., cu sediul în Solon, Ohio (Statele Unite), reprezentată de M. Samer, O. Gillert și F. Schiwek, avocați,

      având ca obiect o acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 26 aprilie 2006 (cauza R 406/2004‑2)
         privind o procedură de opoziție între Erico International Corp. și Laytoncrest Ltd,

      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera a treia),
      compus din domnul J. Azizi, președinte, doamna E. Cremona și domnul S. Frimodt Nielsen (raportor), judecători,
      grefier: domnul J. Plingers, administrator,
      având în vedere cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 22 iunie 2006,
      având în vedere memoriul în răspuns depus de OAPI la grefa Tribunalului la 15 decembrie 2006,
      având în vedere memoriul în răspuns al intervenientei depus la grefa Tribunalului la 29 ianuarie 2007,
      având în vedere modificarea compunerii camerelor Tribunalului,
      având în vedere noua repartizare a cauzei Camerei a treia ca urmare a unui caz de împiedicare a judecătorului raportor,
      în urma ședinței din 28 noiembrie 2008,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Istoricul cauzei
      1        La 3 iulie 2001, reclamanta Laytoncrest Ltd a depus o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare
         în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului
         din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), astfel cum a fost
         modificat.

      2        Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal TRENTON. Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea
         fac parte din clasele 7, 9 și 11 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor
         în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat, și corespund, în ceea ce privește
         clasa 7, următoarei descrieri: „Mașini si mașini unelte; motoare (cu excepția motoarelor pentru vehiculele terestre); cuplaje
         și organe de transmisie (cu excepția celor pentru vehiculele terestre); instrumente agricole altele decât cele acționate manual;
         incubatoare pentru ouă.” Cererea de înregistrare a mărcii comunitare a fost publicată în Buletinul mărcilor comunitare nr. 48/2002 din 17 iunie 2002.

      3        La 16 septembrie 2002, intervenienta Erico International Corp. a formulat opoziție împotriva înregistrării mărcii solicitate.
         Motivele invocate în susținerea opoziției erau în special cele prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul
         nr. 40/94.

      4        Opoziția era întemeiată pe marca comunitară verbală LENTON, înregistrată la 20 decembrie 2001 cu numărul 1 946 045 pentru
         produse din clasele 6 și 7 și care corespundeau, în ceea ce privește clasa 7, descrierii următoare: „Mașini de filetat, piepteni
         de filetat, și joje pentru acestea, dispozitive hidraulice pentru deschiderea sau închiderea ușilor cu cuie spintecate, mașini
         de ambutisat, mașini de legat firele”. Opoziția era îndreptată împotriva produselor din clasa 7 vizate de marca pentru care
         s‑a solicit înregistrarea și corespundeau descrierii următoare: „Mașini și mașini unelte; cuplaje și organe de transmisie
         (cu excepția celor pentru vehiculele terestre)”.

      5        Reclamanta nu a prezentat observații în acest stadiu al procedurii. Prin faxul din 1 iulie 2003, OAPI a informat‑o pe reclamantă,
         în conformitate cu norma 20 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în
         aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1,
         p. 189), că, ținând seama de lipsa observațiilor în termenul prevăzut, OAPI se va pronunța asupra opoziției pe baza dovezilor
         de care dispune.

      6        Prin Decizia din 25 martie 2004, divizia de opoziție a respins opoziția. Aceasta a considerat că diferențele dintre mărcile
         în cauză nu permiteau să se concluzioneze în sensul existenței unui risc de confuzie, în pofida identității și, respectiv,
         a similitudinii parțiale a produselor.

      7        La 25 mai 2004, intervenienta a formulat recurs la OAPI, în temeiul articolelor 57-62 din Regulamentul nr. 40/94, împotriva
         deciziei diviziei de opoziție, invocând încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94. Intervenienta
         a mai susținut că reclamanta nu există, dată fiind lipsa sistematică de activitate procedurală a acesteia.

      8        Camera de recurs a transmis concluziile intervenientei către reclamantă și a invitat‑o să formuleze observații atât cu privire
         la recurs în general, cât și cu privire la aspectul mai specific al existenței sale. Reclamanta nu s‑a manifestat în termenul
         stabilit. După expirarea termenului, grefa camerelor de recurs l‑a contactat pe mandatarul reclamantei pentru ca acesta să
         confirme că nu înțelege să prezinte observații, ceea ce a fost confirmat telefonic.

      9        Prin Decizia din 26 aprilie 2006 (denumită în continuare „decizia atacată”), camera de recurs a considerat că, prin lipsa
         totală de activitate procedurală în cursul opoziției, precum și în cel al recursului, reclamanta și‑a retras implicit cererea
         de înregistrare a mărcii comunitare, în conformitate cu articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, care permite
         persoanei care solicită înregistrarea mărcii să își retragă cererea în orice moment sau să restrângă lista produselor pe care
         aceasta le conține. Camera de recurs a mai arătat că, deși, în principiu, retragerea trebuie să aibă loc în mod expres, este
         posibil ca în anumite cazuri să se concluzioneze în sensul retragerii implicite a cererii de înregistrare a mărcii de către
         solicitant în măsura în care respectiva retragere rezultă cu claritate din situația de fapt, o astfel de posibilitate nefiind
         exclusă de prevederile Regulamentului nr. 40/94.

      10      În consecință, camera de recurs a decis să încheie procedura în lipsa obiectului litigiului, să declare decizia diviziei de
         opoziție nulă și neavenită și, având în vedere că reclamanta și‑a retras cererea de înregistrare a mărcii comunitare, a obligat‑o
         pe aceasta să suporte cheltuielile efectuate în cadrul procedurii în conformitate cu articolul 81 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 40/94.

       Concluziile părților
      11      Reclamanta a solicitat Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate;
      –        trimiterea cauzei la camerele de recurs ale OAPI în vederea soluționării fondului;
      –        obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.
      12      OAPI a solicitat Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate;
      –        obligarea fiecăreia dintre părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.
      13       Intervenienta a solicitat Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
       În drept
       Cu privire la admisibilitate
       Argumentele părților
      14      Intervenienta susține că acțiunea este inadmisibilă prin faptul că aceasta nu constituie „calea legală regulamentară împotriva
         [deciziei atacate]”. În loc să introducă prezenta acțiune, reclamanta ar fi trebuit să acționeze în conformitate cu norma
         54 din Regulamentul nr. 2868/95. Această analiză a fost contestată de reclamantă și de OAPI în cadrul ședinței de judecată.

       Aprecierea Tribunalului
      15      Din articolul 62 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 rezultă următoarele:

       „În urma examenului de fond asupra căii de atac, camera de recurs se pronunță asupra acesteia. Aceasta poate fie să exercite
         competențele organului care a pronunțat hotărârea atacată, fie să retrimită cauza spre soluționare organului în cauză”.

      16      Articolul 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 mai prevede că „[h]otărârile camerelor de recurs prin care se pronunță
         asupra unei căi de atac pot forma obiectul unei acțiuni în fața Curții de Justiție.”

      17      Pe de altă parte, articolul 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94 prevede: „calea de atac este deschisă oricărei părți
         la procedura înaintea camerei de recurs, în măsura în care hotărârea nu fost pronunțată în favoarea sa.”

      18      În speță, după ce a formulat opoziție împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare depuse de reclamantă, intervenienta
         a decis să formuleze recurs împotriva deciziei diviziei de opoziție prin care s‑a respins respectiva opoziție.

      19      Pronunțându‑se cu privire la recurs, camera de recurs a declarat finalizate procedura de opoziție și cea de recurs, a declarat
         decizia diviziei de opoziție nulă și neavenită și a obligat reclamanta la suportarea taxelor și a cheltuielilor efectuate
         de intervenientă (a se vedea punctul 10 de mai sus). În plus, la punctele 16-23 din decizia atacată, camera de recurs a prezentat
         motivele pentru care a considerat că, din cauza lipsei de activitate procedurală, reclamanta și‑a retras implicit cererea
         de înregistrare a mărcii comunitare.

      20      Așadar, prin faptul că a constatat retragerea implicită a cererii de înregistrare a mărcii comunitare, decizia atacată a retras
         reclamantei beneficiul calității sale procedurale de solicitantă a mărcii comunitare și a privat‑o de posibilitatea de a obține
         un răspuns definitiv la pretențiile sale, aspecte pe care reclamanta le invocă în cadrul prezentei acțiuni. De altfel, efectele
         deciziei atacate nu se limitează numai la produsele împotriva cărora a fost formulată opoziția (produsele din clasa 7, a se
         vedea punctul 4 de mai sus), ci acoperă și produse care nu erau vizate de această opoziție (produsele din clasele 9 și 11,
         a se vedea punctul 1 de mai sus).

      21      Rezultă din ceea ce precedă că respectiva cameră de recurs s‑a pronunțat în decizia atacată cu privire la recursul formulat
         de intervenientă împotriva deciziei diviziei de opoziție în sensul articolului 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94
         și că această decizie produce efecte juridice obligatorii pentru reclamantă, decizia în cauză putând forma obiectul unei acțiuni
         în fața instanței comunitare, în sensul articolului 63 alineatul (4) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât se pronunță cu privire
         la cererea de înregistrare a mărcii comunitare depuse de reclamantă considerând că aceasta a fost implicit retrasă ca urmare
         a inactivității sale procedurale.

      22      Așadar, observațiile intervenientei cu privire la admisibilitatea acțiunii trebuie respinse.

       Cu privire la fond
       Observații introductive
      –       Argumentele părților
      23      Reclamanta arată că posibilitățile sale financiare sunt limitate, ceea ce explică de ce nu a prezentat observații în fața
         diviziei de opoziție și a camerei de recurs. În susținerea acțiunii, aceasta declară că nu și‑a retras niciodată cererea de
         înregistrare a mărcii și invocă – în esență – următoarele motive și argumente: în primul rând, încălcarea articolului 73 din
         Regulamentul nr. 40/94 și a normei 54 din Regulamentul nr. 2868/95; în al doilea rând, încălcarea articolului 44 alineatul
         (1) din Regulamentul nr. 40/94 și interpretarea eronată a Hotărârii Curții din 20 noiembrie 2001, Zino Davidoff și Levi Strauss
         (C‑414/99-C‑416/99, Rec. p. I‑8691); în al treilea rând, încălcarea normei 20 alineatul (3) și a normei 50 alineatul (1) din
         Regulamentul nr. 2868/95; în al patrulea rând, încălcarea articolului 63 alineatul (2) și a articolului 74 alineatul (1) din
         Regulamentul nr. 40/94.

      24      OAPI împărtășește această argumentare, sub rezerva câtorva observații cu privire la întinderea încălcării articolului 74 din
         Regulamentul nr. 40/94.

      25      Intervenienta susține că nimic nu dovedește că situația economică a reclamantei nu îi permitea acesteia să participe la procedura
         în fața diviziei de opoziție și a camerei de recurs. În lipsă de dovezi în această privință, camera de recurs putea adopta
         decizia atacată ca urmare a inactivității procedurale a reclamantei.

      –       Aprecierea Tribunalului
      26      Astfel cum OAPI a arătat în cursul ședinței, trebuie observat că prezenta acțiune privește o problemă deosebit de importantă
         pentru practica sa, întrucât permite să se examineze legalitatea unei decizii a unei camere de recurs în temeiul căreia lipsa
         de activitate procedurală a solicitantului unei mărci comunitare în cadrul procedurii de opoziție și a celei de recurs este
         asimilată unei retrageri implicite a cererii și pune capăt procedurii de recurs în lipsa unui obiect al litigiului.

      27      Cu privire la această problemă, OAPI pune concluzii în sensul anulării deciziei atacate pentru motivul că majoritatea argumentelor
         prezentate de reclamantă sunt întemeiate. Într‑o procedură de recurs în domeniul mărcii comunitare, îndreptat împotriva deciziei
         unei camere de recurs, nimic nu se opune, astfel, faptului ca OAPI să achieseze la concluziile reclamantei, prezentând în
         același timp toate argumentele pe care le consideră pertinente din perspectiva misiunii sale privind administrarea dreptului
         mărcii comunitare și a independenței funcționale recunoscute camerelor de recurs în exercitarea atribuțiilor lor [Hotărârea
         Tribunalului din 30 iunie 2004, GE Betz/OAPI – Atofina Chemicals (BIOMATE), T‑107/02, Rec., p. II‑1845, punctele 32-36].

      28      Pe de altă parte, nu prezintă importanță aspectul dacă reclamanta poate invoca situația sa financiară pentru a justifica neprezentarea
         de observații în fața diviziei de opoziție și a camerei de recurs, având în vedere că această explicație este prezentată pentru
         prima oară în fața Tribunalului și nu a putut fi examinată anterior și că, în orice caz, reclamanta nu contestă lipsa sa de
         activitate procedurală în cursul procedurii de opoziție și, respectiv, de recurs la OAPI.

      29      Acesta este contextul în care trebuie examinate diferitele motive prezentate de reclamantă.

       Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 și a normei 54 din Regulamentul
         nr. 2868/95

      –       Argumentele părților
      30      Reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 și norma 54 din Regulamentul nr. 2868/95.
         Înainte de a adopta decizia atacată, camera de recurs ar fi trebuit să îi dea posibilitatea de a formula observații, ceea
         ce i‑ar fi putut permite să precizeze că nu avea deloc intenția de a renunța la cererea sa de înregistrare a mărcii comunitare.

      31      OAPI subliniază că, și în ipoteza în care retragerea respectivei cereri ar fi justificată, camera de recurs ar fi trebuit,
         în conformitate cu dispozițiile citate anterior, cel puțin să invite reclamanta să își clarifice intențiile, acordându‑i un
         termen și informând‑o în mod expres cu privire la consecințele pe care le‑ar putea avea eventuala lipsă de reacție din partea
         sa în termenul prevăzut.

      32      Intervenienta susține că este greu de înțeles pentru care motiv decizia atacată nu respectă dreptul la apărare și dreptul
         de a fi ascultat, din moment ce reclamanta a fost inactivă pe plan procedural în fața diviziei de opoziție și a camerei de
         recurs.

      –       Aprecierea Tribunalului
      33      Conform articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94, deciziile adoptate de OAPI sunt motivate și nu se pot întemeia decât pe
         motive sau dovezi asupra cărora părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații. Potrivit normei 54 din Regulamentul
         nr. 2868/95, în cazul în care OAPI constată pierderea oricărui drept care decurge din acest regulament sau din Regulamentul
         nr. 40/94, în absența luării unei decizii, notifică persoana în cauză cu privire la aceasta, atrăgându‑i atenția asupra posibilității
         de a solicita o decizie în acest sens de la OAPI, în termen de două luni de la notificarea menționată.

      34      În speță, rezultă din expunerea situației de fapt și a contactelor pe care camera de recurs a avut posibilitatea să le aibă
         cu reclamanta (a se vedea punctul 8 de mai sus) că în niciun moment camera de recurs nu a împărtășit reclamantei intenția
         sa de a considera că aceasta, din cauza lipsei de activitate procedurală, și‑a retras implicit cererea de înregistrare a mărcii
         comunitare.

      35      În consecință, chiar presupunând că respectiva cameră de recurs ar fi putut considera inactivitatea procedurală în cursul
         procedurii de opoziție și a celei de recurs la OAPI un element de natură să demonstreze că solicitantul mărcii comunitare
         a pierdut orice interes pentru înregistrarea acestei mărci și, prin urmare, și‑a retras implicit cererea, se impune constatarea
         că, în orice caz, decizia atacată a fost adoptată cu încălcarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 și a normei 54 din
         Regulamentul nr. 2868/95 și, din această cauză, trebuie anulată.

      36      În măsura în care o astfel de anulare lasă deschisă problema dacă se poate considera de către camera de recurs, astfel cum
         s‑a hotărât în speță, că inactivitatea procedurală în cursul procedurii de opoziție și a celei de recurs este o cauză de retragere
         implicită a cererii de înregistrare a mărcii comunitare, Tribunalul consideră că trebuie să fie examinate de asemenea cel
         de al doilea și cel de al treilea motiv care privesc acest aspect.

       Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 și pe trimiterea
         la Hotărârea Zino Davidoff și Levi Strauss

      –       Argumentele părților
      37      Reclamanta susține că articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 impune condiția unei retrageri exprese și necondiționate
         a cererii de înregistrare a mărcii comunitare [Hotărârea Tribunalului din 10 noiembrie 2004, Storck/OAPI (Forma unei bomboane),
         T‑396/02, Rec., p. II‑3821, punctul 19]. Această dispoziție nu ar permite să se deducă din inactivitatea procedurală în cursul
         opoziției sau al recursului la OAPI renunțarea implicită la această cerere. Pe de altă parte, decizia atacată s‑ar întemeia
         pe o interpretare eronată a Hotărârii Zino Davidoff și Levi Strauss, punctul 23 de mai sus, care s‑ar încadra într‑un context
         complet diferit, fără vreo legătură cu prezenta cauză.

      38      OAPI subliniază că, în conformitate cu litera și cu spiritul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, retragerea
         unei cereri de înregistrare a mărcii trebuie să aibă loc în scris, în mod expres și fără condiții.

      39      Intervenienta susține că retragerea implicită a unei cereri de înregistrare a mărcii nu este exclusă de dispozițiile articolului
         44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94. Aceasta afirmă că faptele apreciate în Hotărârea Forma unei bomboane, punctul
         37 de mai sus (punctele 5, 19 și 20), și în Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2002, Ellos/OAPI (ELLOS) (T‑219/00, Rec.,
         p. II‑753, punctele 60-62), la care face trimitere Hotărârea Forma unei bomboane, sunt diferite în măsura în care, în aceste
         cauze, exista o declarație scrisă și, așadar, manifestă de retragere a cererii, în timp ce, în prezenta cauză, declarația
         de retragere este implicită și este generată de inactivitatea procedurală.

      –       Aprecierea Tribunalului
      40      În decizia atacată, camera de recurs își întemeiază concluzia potrivit căreia reclamanta și‑a retras implicit cererea de înregistrare
         a mărcii comunitare pe următorul raționament:

      –        în primul rând, rezultă din articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 că solicitantul unei mărci comunitare poate
         oricând să pună capăt procedurii prin retragerea cererii de înregistrare a mărcii (punctele 17 și 19);

      –        în al doilea rând, chiar dacă retragerea unei cereri de înregistrare a unei mărci comunitare trebuie, în principiu, să fie
         formulată în mod expres, „se poate concepe ca retragerea să fie implicită, în măsura în care legea nu exclude o astfel de
         posibilitate, cu condiția ca aceasta să poată rezulta din situația de fapt și din împrejurările cauzei, care demonstrează
         fără echivoc că solicitantul și‑a retras cererea de înregistrare” (punctul 20); în speță, solicitantul nu a luat parte la
         nicio etapă a procedurii de opoziție sau de recurs, ceea ce demonstrează „fără echivoc că solicitantul a pierdut orice interes
         pentru înregistrarea mărcii comunitare solicitate, ceea ce implică retragerea cererii și, în consecință, încheierea procedurii”
         (punctele 16, 22 și 23);

      –        în al treilea rând, raționamentul care precedă se întemeiază pe aplicarea prin analogie a condițiilor renunțării la drepturile
         rezultate din dreptul exclusiv conferit de marcă titularului său, definite în Hotărârea Zino Davidoff și Levi Strauss, punctul
         23 de mai sus (punctul 46), de a‑și retrage cererea de înregistrare a mărcii comunitare (punctul 21).

      41      Prima parte a acestui raționament este corectă, din moment ce, în temeiul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94,
         „[s]olicitantul poate să‑și retragă oricând cererea de înregistrare a mărcii comunitare sau să restrângă lista produselor
         sau serviciilor pe care aceasta le conține”.

      42      În ceea ce privește a doua etapă a raționamentului camerei de recurs, este necesar să se amintească faptul că dispoziția citată
         anterior se interpretează în sensul că posibilitatea de a restrânge lista produselor și a serviciilor aparține în exclusivitate
         solicitantului unei mărci comunitare, care poate, în orice moment, să adreseze OAPI o cerere în acest sens. În acest context,
         retragerea, în tot sau în parte, a unei cereri de înregistrare a unei mărci comunitare sau restrângerea listei produselor
         sau a serviciilor pe care le conține trebuie realizată în mod expres și necondiționat (Hotărârea ELLOS, punctul 39 de mai
         sus, punctul 61, și Hotărârea Forma unei bomboane, punctul 37 de mai sus, punctul 19).

      43      Desigur, astfel cum observă intervenienta, Hotărârea ELLOS, punctul 39 de mai sus, și Hotărârea Forma unei bomboane, punctul
         37 de mai sus, privesc cauze în care reclamanta a propus, în subsidiar, restrângerea listei produselor vizate în cererea de
         înregistrare în cazul în care camera de recurs ar fi preconizat, cu titlu principal, respingerea cererii de înregistrare a
         mărcii comunitare pentru ansamblul produselor vizate. Aceste cauze pun accentul mai mult pe caracterul condiționat al restrângerii
         propuse decât pe necesitatea de a formula în mod expres retragerea cererii respective. Această specificitate de fapt nu poate
         fi însă suficientă pentru a se concluziona că, pe cale de consecință, camera de recurs dispune de posibilitatea de a deduce
         retragerea implicită a cererii de înregistrare a mărcii comunitare din inactivitatea procedurală a solicitantului în cursul
         procedurii de opoziție.

      44      Astfel, articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 nu vizează decât solicitantul unei mărci comunitare, și nu camera
         de recurs. Aceasta nu poate, așadar, să se prevaleze de această dispoziție pentru ca, substituindu‑se solicitantului, să deducă
         din comportamentul procedural al acestuia o renunțare implicită la cererea de înregistrare a mărcii. În plus, deși jurisprudența
         citată anterior se referă la situații de restrângere a listei de produse, motivarea hotărârilor Tribunalului prevede în mod
         expres și ipoteza retragerii, pur și simplu, a cererii de înregistrare a mărcii (a se vedea punctul 42 de mai sus și jurisprudența
         citată). Aceeași logică se impune în cele două ipoteze, având în vedere că solicitantului îi revine obligația de a indica
         „în mod expres și necondiționat” conținutul pe care înțelege să îl confere cererii sale de înregistrare a mărcii. Este, așadar,
         de competența diviziei de opoziție și a camerei de recurs să se pronunțe cu privire la conținutul acestei cereri, luând în
         considerare argumentele invocate în cadrul procedurii de opoziție. Acest raționament nu împiedică înregistrarea de către OAPI
         a mărcii solicitate numai pentru o parte din produsele sau serviciile desemnate, însă această restrângere urmează să intervină
         în acest caz după examinarea riscului de confuzie care a fost invocat în prezenta cauză.

      45      Pe de altă parte, este necesar să se arate că retragerea implicită a mărcii solicitate constatată de camera de recurs în decizia
         atacată se aplică tuturor produselor menționate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare, chiar dacă opoziția viza numai
         o parte din aceste produse (a se vedea punctul 4 de mai sus). În orice caz, nu se poate, așadar, deduce „fără echivoc” că
         solicitantul a pierdut orice interes pentru înregistrarea mărcii solicitate în integralitatea sa din simplul fapt că acesta
         nu s‑a apărat în cadrul procedurii de opoziție și, respectiv, de recurs la OAPI, care vizau numai o parte din produsele vizate.

      46      În consecință, articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 nu poate fi invocat pentru a se deduce retragerea implicită
         a cererii de înregistrare a mărcii comunitare din simplul fapt că solicitantul s‑a abținut să intervină în cadrul procedurii
         de opoziție și, respectiv, de recurs la OAPI.

      47      În ceea ce privește cea de a treia etapă a raționamentului camerei de recurs, aplicarea prin analogie a condițiilor renunțării
         la drepturile rezultate din dreptul exclusiv conferit de marcă, definite de Curte în Hotărârea Zino Davidoff și Levi Strauss,
         punctul 23 de mai sus, nu se impune în prezenta cauză ținând seama de conținutul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul
         nr. 40/94 și de modul în care acesta este interpretat în jurisprudență. În speță, nu este important să se stabilească în ce
         măsură consimțământul titularului unei mărci comunitare la introducerea sa pe piață în Spațiul Economic European (SEE) trebuie
         să fie expresă. În plus, Curtea a considerat la punctul 46 din Hotărârea Zino Davidoff și Levi Strauss, punctul 23 de mai
         sus, că, și în cazul în care „o astfel de voință rezultă în mod normal dintr‑o formulare expresă a consimțământului, nu poate
         fi exclus ca, în anumite cazuri, aceasta să poată rezulta în mod implicit din elemente și împrejurări anterioare, concomitente
         sau ulterioare introducerii pe piață în afara SEE, care, apreciate de instanța națională, exprimă de asemenea, cu certitudine,
         renunțarea titularului la dreptul său”. În sfârșit, o astfel de aplicare prin analogie nu ia în considerare punctul 55 din
         hotărârea menționată, potrivit căruia „consimțământul implicit în vederea comercializării în SEE a unor produse introduse
         pe piață în afara acestuia nu poate rezulta din simpla tăcere a titularului mărcii”.

      48      Rezultă din ceea ce precedă că decizia atacată încalcă articolul 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 și, din această
         cauză, trebuie anulată.

      49      În măsura în care o astfel de anulare se limitează la examinarea temeiului juridic invocat de camera de recurs în decizia
         atacată, Tribunalul consideră că trebuie să fie examinat de asemenea cel de al treilea motiv, care privește normele a căror
         aplicare nu a fost avută în vedere de camera de recurs.

       Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normei 20 alineatul (3) și a normei 50 alineatul (1) din Regulamentul
         nr. 2868/95

      –       Argumentele părților
      50      Reclamanta susține că decizia atacată încalcă norma 20 alineatul (3) și norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95,
         potrivit cărora camera de recurs se pronunță pe fond chiar dacă solicitantul nu prezintă nicio observație. Faptul că nu a
         prezentat nicio observație nu ar putea fi interpretat, așadar, ca o renunțare implicită la cererea de înregistrare a mărcii.

      51      OAPI observă că este normal ca reglementarea aplicabilă să prevadă că neprezentarea pârâtului în cadrul unei proceduri de
         opoziție nu poate conduce în mod automat la acceptarea opoziției, în măsura în care OAPI dispune deja de elemente suficiente
         pentru a se pronunța cu privire la opoziția respectivă. Norma 20 alineatul (3) ar impune, așadar, Oficiului să își bazeze
         hotărârea cu privire la fondul litigiului „pe dovezile pe care le posedă” și, prin urmare, să se comporte ca și când solicitantul
         mărcii ar fi prezent. În această privință, OAPI subliniază că această normă a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1041/2005
         al Comisiei din 29 iunie 2005 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2868/95 (JO L 172, p. 4, Ediție specială, 17/vol. 2,
         p. 71). Anterior, era prevăzut că OAPI „se poate pronunța” asupra opoziției, în timp ce în redactarea actuală „își bazează
         hotărârea”. Această modificare, devenită necesară în urma anumitor decizii ale camerelor de recurs care susțineau că tăcerea
         solicitantului are valoare de acceptare a opoziției, urmărea să clarifice faptul că absența pârâtului nu putea atrage după
         sine pierderea drepturilor procedurale.

      52      Intervenienta susține că dispozițiile citate anterior nu exclud posibilitatea de a considera că a nu prezenta concluzii, atât
         în procedura de opoziție, cât și în procedura de recurs, poate fi asimilat cu retragerea cererii de înregistrare a mărcii
         comunitare.

      –       Aprecierea Tribunalului
      53      Decizia atacată nu face nicio trimitere la principiul potrivit căruia atât divizia de opoziție, cât și camera de recurs se
         pronunță pe fond chiar dacă solicitantul mărcii comunitare nu prezintă nicio observație în cadrul procedurii de opoziție.

      54      Potrivit normei 20 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95, referitor la examinarea opoziției, „[î]n cazul în care solicitantul
         nu prezintă observații, [OAPI] își bazează hotărârea privind opoziția pe dovezile pe care le posedă”. De asemenea, în conformitate
         cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95, „[c]u excepția cazului în care nu se prevede altfel, dispozițiile
         privind procedurile derulate în fața autorității care a pronunțat hotărârea atacată se aplică mutatis mutandis procedurii căii de atac”.

      55      În lipsa unei dispoziții contare, camera de recurs era obligată, așadar, să aplice norma 20 alineatul (3) din Regulamentul
         nr. 2868/95 și, din această cauză, inactivitatea procedurală a reclamantei în cursul procedurii de opoziție și a celei de
         recurs nu putea fi asimilată de camera de recurs unei situații în care reclamantul și‑a retras implicit cererea de înregistrare
         a mărcii.

      56      În consecință, decizia atacată încalcă norma 20 alineatul (3) și norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 și, din
         această cauză, trebuie anulată.

       Concluzie
      57      Din ceea ce precedă rezultă că primul, al doilea și al treilea motiv trebuie declarate întemeiate și că, prin urmare, decizia
         atacată trebuie anulată în temeiul fiecăruia dintre aceste motive, fără a fi necesar să se examineze cel de al patrulea motiv,
         al cărui prim aspect, întemeiat pe încălcarea articolului 63 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94, este prezentat în subsidiar
         de către reclamantă și al cărui al doilea aspect, întemeiat pe încălcarea articolului 74 alineatul (1) din același Regulament
         nr. 40/94, presupune existența unei cereri prezentate de una dintre părți.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      58      Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
         la plata cheltuielilor de judecată. În cazul în care mai multe părți cad în pretenții, Tribunalul decide asupra repartizării
         cheltuielilor de judecată.

      59      Întrucât OAPI a căzut în pretenții, în măsura în care decizia atacată este anulată, este necesar ca acesta să fie obligat
         să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

      60      Intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a treia)
      declară și hotărăște:
      1)      Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele
            industriale) (OAPI) din 26 aprilie 2007 (cauza R 406/2004‑2).
      2)      OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Laytoncrest Ltd.
      3)      Erico International Corp. suportă propriile cheltuieli de judecată.

               Azizi

               Cremona

               Frimodt Nielsen

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 17 martie 2009.

               Grefier

                     Președinte

               Semnături

         Cuprins

      Istoricul cauzei
      Concluziile părților
      În drept
      Cu privire la admisibilitate
      Argumentele părților
      Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la fond
      Observații introductive
      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 și a normei 54 din Regulamentul
         nr. 2868/95

      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 și pe trimiterea
         la Hotărârea Zino Davidoff și Levi Strauss

      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normei 20 alineatul (3) și a normei 50 alineatul (1) din Regulamentul
         nr. 2868/95

      – Argumentele părților
      – Aprecierea Tribunalului
      Concluzie
      Cu privire la cheltuielile de judecată
      * Limba de procedură: greaca.