title: Cauza T-4/15: Hotărârea Tribunalului din 7 septembrie 2016 – Beiersdorf/EUIPO (Q10) [„Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Q10 — Refuzul înregistrării unei declarații privind întinderea protecției — Articolul 37 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               17.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 383/13

         Hotărârea Tribunalului din 7 septembrie 2016 – Beiersdorf/EUIPO (Q10)
   (Cauza T-4/15) (1)

   ([„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Q10 - Refuzul înregistrării unei declarații privind întinderea protecției - Articolul 37 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2016/C 383/18)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Beiersdorf AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: inițial A. Renck și J. Fuhrmann, ulterior J. Fuhrmann, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Hanne, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 8 octombrie 2014 (cauza R 2050/2013-1) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ Q10 ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Beiersdorf AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO).

      (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza T-212/09: Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2012 — Danemarca/Comisia ( „FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțare — Culturi arabile — Retragerea suprafețelor din circuitul agricol” )

text:
               11.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/15

         Hotărârea Tribunalului din 3 iulie 2012 — Danemarca/Comisia
   (Cauza T-212/09) (1)

   (FEOGA - Secțiunea Garantare - Cheltuieli excluse de la finanțare - Culturi arabile - Retragerea suprafețelor din circuitul agricol)
   2012/C 243/27
   Limba de procedură: daneza

      Părțile

      Reclamant: Regatul Danemarcei (reprezentanți: inițial J. Bering Liisberg, ulterior V. Pasternak Jørgensen, agenți, asistați de P. Biering și J. Pinborg, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial N. Rasmussen și F. Jimeno Fernández, ulterior F. Jimeno Fernández, agenți, asistați de T. Ryhl, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2009/253/CE a Comisiei din 19 martie 2009 prin care sunt excluse de la finanțarea comunitară anumite cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea Garantare, și în cadrul Fondului European de Garantare Agricolă (FEGA), (JO L 75, p. 15), în măsura în care exclude de la finanțarea comunitară anumite cheltuieli efectuate de Regatul Danemarcei în vederea retragerii unor suprafețe din circuitul agricol

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza T-492/15: Acțiune introdusă la 26 august 2015 – Deutsche Lufthansa/Comisia

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/41

         Acțiune introdusă la 26 august 2015 – Deutsche Lufthansa/Comisia
   (Cauza T-492/15)
   (2015/C 363/50)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Lufthansa AG (Köln, Germania) (reprezentant: A. Martin-Ehlers, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 1 octombrie 2014 în cauza SA.21121 (C 29/2008) (ex NN 54/2007) – Flughafen Hahn și Ryanair;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă în esență următoarele:

               —

               procedura este viciată de absența discuțiilor ulterioare cu reclamanta în anul 2014;

               —

               cauza este prezentată în mod incomplet, chiar dacă faptele erau cunoscute de pârâtă la momentul când aceasta a adoptat decizia atacată;

               —

               faptele sunt descrise în mod inexact întrucât, neluând în considerare anumite circumstanțe, Comisia dă o imagine falsă a cauzei;

               —

               decizia atacată conține contradicții vădite;

               —

               aprecierea juridică a măsurilor în favoarea aeroportului în cauză este eronată, în măsura în care anumite măsuri nu au fost calificate drept ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, iar alte măsuri au fost calificate drept ajutoare de stat compatibile cu piața comună;

               —

               aprecierea juridică a măsurilor în favoarea companiei aeriene în cauză este eronată, întrucât acestea constituie ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.


title: Cauza T-317/08: Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Societa' di armatori G. padre dei F.lli Incorvaia G. I. e S./Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/34

         Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Societa' di armatori G. padre dei F.lli Incorvaia G. I. e S./Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-317/08)
   (2008/C 272/65)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Societa' di armamento Gaetano padre dei fratelli Incorvaia Giuseppe, Ignazio e Salvatore Snc (Licata, Italia) (reprezentanți: A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008, publicat în JO L 155 din 13 iunie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-313/08 Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c./Comisia.


title: Cauzele conexate T-494/13 și T-495/13: Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2014 – Sales & Solutions/OAPI – Inceda (WATT și WATT) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară figurativă WATT și marca comunitară verbală WATT — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               26.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/27

         Hotărârea Tribunalului din 4 decembrie 2014 – Sales & Solutions/OAPI – Inceda (WATT și WATT)
   (Cauzele conexate T-494/13 și T-495/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară figurativă WATT și marca comunitară verbală WATT - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 026/32)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Sales & Solutions GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: K. Gründig-Schnelle, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Inceda Holding GmbH (Köln, Germania) (reprezentanți: J. Wald și D. Thrun, avocați)

      Obiectul

   În cauza T-494/13, acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs din 15 iulie 2013 (cauza R 1192/2012-4) iar în cauza T-495/13, acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs din 15 iulie 2013 (cauza R 1193/2012-4), referitoare la proceduri de declarare a nulității între Inceda Holding GmbH și Sales & Solutions GmbH.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Sales & Solutions GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată precum și cheltuielile de judecată efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și de Inceda Holding GmbH în cauzele conexate T-494/13 și T-495/13.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza F-35/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 15 iulie 2015 – De Esteban Alonso/Comisia (Funcție publică — Articolul 24 din statut — Cerere de asistență — Procedură penală în fața unei instanțe naționale — Constituire ca parte civilă a Comisiei — Acțiune vădit nefondată)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/54

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 15 iulie 2015 – De Esteban Alonso/Comisia
   (Cauza F-35/15) (1)

   ((Funcție publică - Articolul 24 din statut - Cerere de asistență - Procedură penală în fața unei instanțe naționale - Constituire ca parte civilă a Comisiei - Acțiune vădit nefondată))
   (2015/C 279/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Fernando De Esteban Alonso (Saint-Martin-de-Seignanx, Franța) (reprezentant: C. Huglo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Ehrbar, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu admite cererea de asistență formulată de reclamant în timp ce acesta era supus investigației pentru deturnare de fonduri din bugetul comunitar

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit nefondată.

               2)

               Domnul De Esteban Alonso suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 146, 4.5.2015, p. 52.


title: Cauza T-336/10: Acțiune introdusă la 10 august 2010 — Abercrombie & Fitch Europe/OAPI — Gilli (GILLY HICKS)

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/29

         Acțiune introdusă la 10 august 2010 — Abercrombie & Fitch Europe/OAPI — Gilli (GILLY HICKS)
   (Cauza T-336/10)
   ()
   2010/C 274/44
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Abercrombie & Fitch Europe SA (Mendrisio, Elveția) (reprezentanți: S. Malynicz, Barrister, D. Stone și L. Ritchie, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Gilli Srl (Milano, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 mai 2010 în cauza R 832/2008-1, și

               —

               obligarea pârâtului și a celeilalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „GILLY HICKS”, pentru produse și servicii din clasele 3, 14, 25 și 35 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 5194543.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă comunitară „GILLI”, înregistrată sub numărul 3566007 pentru produse din clasele 3,9,14 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în parte.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată în parte.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul Consiliului nr. 207/2009, întrucât camera de recurs nu a efectuat o comparație a mărcilor corectă din punct de vedere vizual, auditiv sau conceptual și prin urmare a apreciat în mod eronat că există un risc de confuzie.


title: Cauza T-255/12: Acțiune introdusă la 8 iunie 2012 — Vakili/Consiliul

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/23

         Acțiune introdusă la 8 iunie 2012 — Vakili/Consiliul
   (Cauza T-255/12)
   2012/C 258/43
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Bahman Vakili (Teheran, Iran) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Consiliului de a înscrie reclamantul pe lista persoanelor sancționate, care rezultă din Decizia 2011/783/PESC, din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 și din scrisoarea Consiliului din data de 23 martie 2012;

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010, în măsura în care înscrie reclamantul pe lista persoanelor sancționate;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul dintre acestea este întemeiat pe nemotivarea actelor atacate, întrucât prezentarea motivului sancțiunii aplicate reclamantului nu cuprinde niciun element specific și concret care să justifice această sancțiune.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă, întrucât reclamantul nu a fost audiat în cadrul procedurii care a dus la aplicarea unei sancțiuni, în măsura în care Consiliul nu i-ar fi transmis elementele reținute împotriva sa și în măsura în care reclamantul nu ar fi avut posibilitatea să își prezinte în mod util punctul de vedere în această privință.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe existența unei erori de drept, întrucât Consiliul nu era autorizat să sancționeze o persoană numai pentru motivul că este președinte al consiliului de administrație și administrator delegat al unei entități care a făcut obiectul unor sancțiuni.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe existența unei erori de fapt, în măsura în care reclamantul nu poate fi considerat responsabil pentru faptele imputate Export Development Bank of Iran înainte ca reclamantul să înceapă să exercite funcțiile de conducere a acestei societăți. Reclamantul contestă în plus materialitatea faptelor imputate societății pe care o conduce.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât sancțiunea aplicată nu este de natură să permită atingerea obiectivelor pe care se afirmă că le urmărește.

               6.

               Al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la respectarea proprietății, întrucât reclamantul nu a fost în măsură să își exercite în mod eficient drepturile și întrucât a fost sancționat fără să existe un temei juridic.


title: Cauza C-183/05: Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 11 ianuarie 2007 — Comisie/Irlanda (Neîndeplinirea obligațiilor de către stat — Directiva 92/43/CEE — Articolul 12 alineatele (1) și (2), articolul 13 alineatul (1) litera (b) și articolul 16 — Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică)

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/4

         Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 11 ianuarie 2007 — Comisie/Irlanda
   (Cauza C-183/05) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către stat - Directiva 92/43/CEE - Articolul 12 alineatele (1) și (2), articolul 13 alineatul (1) litera (b) și articolul 16 - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică)
   (2007/C 42/07)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. van Beek, agent, M. Wemaёre, avocat)

      Pârâtă: Irlanda (reprezentant: D. O'Hagan, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către stat — Transpunere greșită a articolului 12 alineatele (1) și (2), a articolului 13 alineatul (1) litera (b) și a articolului 16 din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7)
   Dispozitivul

               1)

                           —

                           Prin neadoptarea tuturor măsurilor specifice necesare pentru a pune în aplicare în mod eficace sistemul de protecție riguroasă prevăzut la articolul 12 alineatul (1) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică,

                           —

                           prin menținerea dispozițiilor articolului 23 alineatul (7) literele (a)-(c) din legea privind fauna și flora sălbatică (Wildlife Act) din 1976, în versiunea rezultând din legea de modificare [Wildlife (Amendment) Act] din 2000, care nu sunt conforme cu cele ale articolului 12 alineatul (1) și ale articolului 16 din Directiva 92/43,

                     Irlanda nu s-a conformat respectivelor articole din această directivă și nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul acesteia.

               2)

               Obligă Irlanda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 182, 23.7.2005.


title: Cauza C-240/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 12 mai 2014 – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 12 mai 2014 – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG
   (Cauza C-240/14)
   2014/C 261/21
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Korneuburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Eleonore Prüller-Frey

      Pârâți: Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) literele (a) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 2027/97 al Consiliului din 9 octombrie 1997 privind răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente (1), articolul 3 literele (c) și (g) din Regulamentul (CE) nr. 785/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 privind cerinţele de asigurare a operatorilor de transport aerian și a operatorilor de aeronave (2), precum și articolul 1 alineatul (1) din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul aerian internațional (3) semnată la Montreal la 28 mai 1999 trebuie interpretate în sensul că cererea de despăgubiri a persoanei care a suferit un prejudiciu,

                           —

                           în calitate de pasager a unei aeronave care a avut ca loc de decolare și de aterizare același loc situat pe teritoriul unui stat membru,

                           —

                           care a fost transportată de pilot în mod gratuit,

                           —

                           pentru un zbor de observare aeriană a unui imobil, în cadrul unui proiect de tranzacții imobiliare între aceasta și pilot, și

                           —

                           care a suferit vătămări corporale ca urmare a prăbuşirii aeronavei,

                     trebuie examinată exclusiv în temeiul articolului 17 din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul aerian internațional, semnată la Montreal la 28 mai 1999, și că legea naţională nu este aplicabilă?
               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ:

               2)

               Articolul 33 din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul aerian internațional, semnată la Montreal la 28 mai 1999, și articolul 67 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (4) trebuie interpretate în sensul că competența de a examina și de a se pronunța asupra cererii de despăgubiri menționate în cadrul primei întrebări trebuie apreciată exclusiv în temeiul articolului 33 din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul aerian internațional, semnată la Montreal la 28 mai 1999?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               3)

               Articolul 29 din Convenția pentru unificarea anumitor norme privind transportul aerian internațional, semnată la Montreal la 28 mai 1999, și articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale (5) trebuie interpretate în sensul că se opun normelor naționale care prevăd posibilitatea ca persoana care a suferit un prejudiciu menționată în cadrul primei întrebări să introducă o acțiune directă împotriva asigurătorului de răspundere civilă al autorului faptei prejudiciabile?
               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

               4)

               Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din A doua Directivă a Consiliului din 22 iunie 1988 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea generală directă, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 73/239/CEE (6) și articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 864/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor necontractuale trebuie interpretate în sensul că condițiile pe care trebuie să le îndeplinească acțiunea directă introdusă de persoana care a suferit un prejudiciu menționată în cadrul primei întrebări împotriva societății de asigurări de răspundere civilă a autorului faptei prejudiciabile trebuie evaluate în temeiul legislației unui stat terț în cazul în care

                           —

                           sistemul de drept aplicabil în temeiul legii țării pe teritoriul căreia a fost săvârșit faptul juridic ilicit prevede dreptul la acțiune directă prin Legea privind contractele de asigurări,

                           —

                           părțile la contractul de asigurare au optat pentru legislația unui stat terț,

                           —

                           opțiune din care rezultă că trebuie să se aplice legea statului în care are sediul asigurătorul, iar

                           —

                           legislația acestui stat prevede de asemenea dreptul la acțiune directă prin Legea privind contractele de asigurări?

      (1)  JO L 285, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 4, p. 170.

      (2)  JO L 138, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 14, p. 3.

      (3)  JO 2001, L 194, p. 39.

      (4)  JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74.

      (5)  JO L 199, p. 40.

      (6)  JO L 172, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 197.


title: Cauza C-244/07: Acțiune introdusă la 22 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               7.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/16

         Acțiune introdusă la 22 mai 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-244/07)
   (2007/C 155/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Dejmek și N. Yerrell, agenți)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat toate actele cu putere de lege și toate actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/50/CE a Parlamentului European și Consiliului din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 96/48/CE a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză și a Directivei 2001/16/CE a Parlamentului European si a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional (1), Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din această directivă;
               În subsidiar:
               constatarea faptului că, întrucât nu a comunicat Comisiei actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/50/CE a Parlamentului European și Consiliului din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 96/48/CE a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză și a Directivei 2001/16/CE a Parlamentului European si a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional, Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din această directivă;

               —

               Obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/50/CE a expirat la 29 aprilie 2006.

      (1)  JO L 164, p. 114, și rectificarea, JO L 220, p. 40.


title: Cauza C-298/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 25 mai 2016 – Teodor Ispas, Anduța Ispas/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 25 mai 2016 – Teodor Ispas, Anduța Ispas/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj
   (Cauza C-298/16)
   (2016/C 314/16)
   Limba de procedură: română

      Instanţa de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părţile din acţiunea principală

      Reclamanți: Teodor Ispas, Anduța Ispas

      Pârâtă: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

      Întrebarea preliminară

   Este compatibilă cu principiul respectării dreptului la apărare o practică administrativă de a emite o decizie, în sarcina unui particular, fără a i se permite acestuia accesul la toate informațiile și documentele pe care autoritatea publică le-a avut în vedere cu ocazia emiterii deciziei cauzatoare de prejudicii, informații și documente cuprinse în dosarul administrativ, nepublic, întocmit de autoritatea publică?


title: Cauza T-180/17: Acțiune introdusă la 17 martie 2017 – EM Research Organization/EUIPO – Christoph Fischer și alții (EM)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/32

         Acțiune introdusă la 17 martie 2017 – EM Research Organization/EUIPO – Christoph Fischer și alții (EM)
   (Cauza T-180/17)
   (2017/C 161/45)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: EM Research Organization, Inc. (Okinawa, Japonia) (reprezentanți: J. Liesegang, M. Jost și N. Lang, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Celelalte părți din procedura care s-au aflat pe rolul camerei de recurs: Christoph Fischer GmbH (Stephanskirchen, Germania), Ole Weinkath (Hünxe-Drevenack, Germania), Multikraft Produktions- und Handels GmbH (Pichl/Wels, Austria), Phytodor AG (Buochs, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională a mărcii verbale „EM” nr. 2 829 851

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 ianuarie 2017 în cauza R 2442/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 145 și a articolului 57 alineatul (2) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-228/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg – Germania) – Mehmet Soysal și Ibrahim Savatli/Republica Federală Germania (Acordul de asociere CEE-Turcia — Libera prestare a serviciilor — Obligația de a deține viză pentru admisia pe teritoriul unui stat membru)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg – Germania) – Mehmet Soysal și Ibrahim Savatli/Republica Federală Germania
   (Cauza C-228/06) (1)

   (Acordul de asociere CEE-Turcia - Libera prestare a serviciilor - Obligația de a deține viză pentru admisia pe teritoriul unui stat membru)
   2009/C 90/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Mehmet Soysal și Ibrahim Savatli

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Cu participarea: Bundesagentur für Arbeit

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare – Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg – Interpretarea articolului 41 alineatul (1) din protocolul adițional din 23 noiembrie 1970 anexat la Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia (JO L 293, p. 4) – Validitatea articolului 1 din Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație (JO L 81, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 97) – Noi restricții privind libera prestare a serviciilor – Obligație, pentru un resortisant turc angajat în calitate de conducător de vehicule grele de transport de către o întreprindere de transport turcă, de a deține viză pentru a putea intra pe teritoriul unui stat membru, în condițiile în care o astfel de obligație nu exista la momentul intrării în vigoare a protocolului adițional

      Dispozitivul

   Articolul 41 alineatul (1) din protocolul adițional semnat la 23 noiembrie 1970 la Bruxelles și încheiat, aprobat și confirmat, în numele Comunității, prin Regulamentul (CEE) nr. 2760/72 al Consiliului din 19 decembrie 1972 trebuie interpretat în sensul că se opune instituirii, începând cu data intrării în vigoare a acestui protocol, a unei obligații de a deține viză pentru a li se permite unor resortisanți turci, precum reclamanții din acțiunea principală, să intre pe teritoriul unui stat membru cu scopul de a presta servicii pe acest teritoriu în numele unei întreprinderi stabilite în Turcia, în condițiile în care, la acea dată, nu era cerută o astfel de viză.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006.


title: Cauza C-290/11 P: Recurs introdus la 9 iunie 2011 de Comap SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauza T-377/06, Comap/Comisia

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/18

         Recurs introdus la 9 iunie 2011 de Comap SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 24 martie 2011 în cauza T-377/06, Comap/Comisia
   (Cauza C-290/11 P)
   2011/C 252/32
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comap SA (reprezentanți: A. Wachsmann și S. de Guigné, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

                     Cu titlu principal:

                           —

                           anularea în totalitate, în temeiul articolului 256 TFUE și al articolului 56 din Protocolul (nr. 3) privind Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, a Hotărârii Tribunalului din 24 martie 2011, Comap/Comisia, pronunțată în cauza T-377/06;

                           —

                           admiterea concluziilor prezentate de Comap SA în primă instanță în fața Tribunalului;

                           —

                           în consecință,
                           anularea Deciziei C(2006) 4180 final a Comisiei Europene din 20 septembrie 2006 privind o procedură în temeiul articolului 81 din Tratatul CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F-1/38.121 — Fitinguri), în măsura în care privește Comap Sa, precum și a motivelor pe care se întemeiază dispozitivul deciziei menționate, în măsura în care această decizie impune Comap SA o amendă;

               —

                     cu titlu subsidiar:

                           —

                           anularea, în temeiul articolului 261 TFUE, a amenzii de 18,65 milioane de euro aplicată Comap SA la articolul 2 litera (g) din decizia Comisiei Europene, menționată anterior, sau reducerea acestei amenzi, în temeiul articolului 261 TFUE, la un cuantum adecvat;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate de Comap SA la Tribunal.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă patru motive.
   Prin intermediul primului motiv, Comap invocă încălcarea dreptului la o instanță independentă și imparțială în măsura în care controlul efectuat de Tribunal asupra deciziei Comisiei, instituție care cumulează funcții de investigare și de sancționare, s-a limitat la verificarea existenței erorilor vădite de drept și de fapt, fără să se realizeze un control de fond întemeiat pe reexaminarea în totalitate a situației de fapt care stă la baza cauzei, și, în special, a probelor prezentate.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta impută Tribunalului faptul că a reținut împotriva sa o abordare prea restrictivă a noțiunii „distanțare publică”, fără să țină seama de cerințele principiului interpretării stricte a legii penale, consacrat la articolul 7 alineatul (1) din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, care „impune neaplicarea legii penale în mod extensiv în detrimentul persoanei acuzate”.Această abordare încalcă de asemenea principiul potrivit căruia dubiul trebuie interpretat în favoarea întreprinderii căreia îi este adresată decizia și care se impune în lumina principiului prezumției de nevinovăție.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, Comap invocă denaturarea mai multor elemente de probă, fapt care a condus la o calificare juridică eronată a anumitor contacte bilaterale care s-au desfășurat între recurentă și unul dintre concurenții săi ulterior inspecțiilor efectuate de Comisie.
   Prin intermediul celui de al patrulea și ultimului motiv, recurenta impută Tribunalului faptul că nu și-a îndeplinit obligația de motivare atunci când a apreciat că participarea Comap la o încălcare unică și continuă ulterior lunii martie 2001a fost stabilită de Comisie corespunzător cerințelor legale.


title: Cauza T-2/16: Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2016 – K&K Group/EUIPO – Pret A Manger (Europe) (Pret A Diner) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziţie — Înregistrare internaţională care desemnează Uniunea Europeană — Marca figurativă Pret A Diner — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară PRET A MANGER — Marca naţională verbală anterioară PRET — Motiv relativ de refuz — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 42 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Profit necuvenit obţinut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/32

         Hotărârea Tribunalului din 30 noiembrie 2016 – K&K Group/EUIPO – Pret A Manger (Europe) (Pret A Diner)
   (Cauza T-2/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziţie - Înregistrare internaţională care desemnează Uniunea Europeană - Marca figurativă Pret A Diner - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară PRET A MANGER - Marca naţională verbală anterioară PRET - Motiv relativ de refuz - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 42 alineatele (2) şi (3) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Profit necuvenit obţinut din caracterul distinctiv sau din renumele mărcilor anterioare - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 022/43)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: K&K Group AG (Cham, Elveția) (reprezentanți: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen și N. Bertram, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Pret A Manger (Europe) Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: M. Edenborough, QC)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 29 octombrie 2015 (cauza R 2825/2014-5), privind o procedură de opoziţie între Pret A Manger (Europe) şi K&K Group

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă K&K Group AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza C-73/10 P: Recurs introdus la 9 februarie 2010 de Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 30 noiembrie 2009 în cauza T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Comisia Europeană

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/22

         Recurs introdus la 9 februarie 2010 de Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 30 noiembrie 2009 în cauza T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Comisia Europeană
   (Cauza C-73/10 P)
   2010/C 80/38
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (reprezentanți: A. Rinne, Rechtsanwalt, S. Kon, Solicitor, C. Humpe, Solicitor, C. Vajda QC)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță din 30 noiembrie 2009 în cauza T-2/09 și

               —

               declararea admisibilității cererii de anulare introduse de Weichert în cauza T-2/09 și trimiterea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene pentru a se pronunța cu privire la concluziile Weichert prin care solicită anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene din 15 octombrie 2008 (Cazul COMP/39.188 — Banane), în măsura în care se referă la Weichert, sau

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul Uniunii Europene pentru a se pronunța cu privire la admisibilitatea cererii de anulare introduse de Weichert în cauza T-2/09.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că TPI a săvârșit o eroare de drept atunci când a declarat inadmisibilă cererea în temeiul faptului că o derogare de la aplicarea normelor comunitare privind termenele de procedură poate exista numai în cazul în care circumstanțele sunt fie neprevăzute, fie reprezintă cazuri de forță majoră. Se susține că o astfel de abordare este nejustificat de restrictivă și nu ia deloc în considerare, sau nu ia în considerare în mod corespunzător, importanța dreptului de acces la justiție în procedurile penale, principiul legalității în procedurile penale și principiul proporționalității, precum și necesitatea fundamentală de a evita un rezultat injust.


title: Cauza T-404/09: Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2010 — Deutsche Bahn/OAPI (Combinație orizontală a culorilor gri și roșu) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare ce constă într-o combinație orizontală a culorilor gri și roșu — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ]

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/25

         Hotărârea Tribunalului din 12 noiembrie 2010 — Deutsche Bahn/OAPI (Combinație orizontală a culorilor gri și roșu)
   (Cauza T-404/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare ce constă într-o combinație orizontală a culorilor gri și roșu - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 13/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Deutsche Bahn AG (Berlin, Germania) (reprezentanți: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern și B. Weichhaus, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 iulie 2009 (cauza R 379/2009-1) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn de culoare ce constă în combinația culorilor gri și roșu

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Deutsche Bahn AG la plata cheltuilelilor de judecată.

      (1)  JO C 297, 5.12.2009.


title: Cauza T-357/15 P: Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2015 – Garcia Minguez/Comisia [„Recurs — Funcție publică — Recrutare — Concurs intern al Comisiei deschis agenților temporari ai instituției — Neadmiterea unui agent temporar al unei agenții executive — Articolul 29 alineatul (1) litera (b) din statut — Egalitate de tratament — Recurs vădit nefondat”]

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/28

         Ordonanța Tribunalului din 17 decembrie 2015 – Garcia Minguez/Comisia
   (Cauza T-357/15 P) (1)

   ([„Recurs - Funcție publică - Recrutare - Concurs intern al Comisiei deschis agenților temporari ai instituției - Neadmiterea unui agent temporar al unei agenții executive - Articolul 29 alineatul (1) litera (b) din statut - Egalitate de tratament - Recurs vădit nefondat”])
   (2016/C 068/37)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Maria Luisa Garcia Minguez (Bruxelles, Belgia) (reprezentanţi: L. Ortiz Blanco şi Á. Givaja Sanz, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanţi: iniţial J. Currall, G. Gattinara şi F. Simonetti, ulterior G. Gattinara şi F. Simonetti, agenţi)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 28 aprilie 2015, Garcia Minguez/Comisia (F-72/14, RepFP, EU:F:2015:40), prin care se solicită anularea acestei ordonanțe.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               O obligă pe doamna Maria Luisa Garcia Minguez la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 279, 28.4.2015.


title: Cauza C-227/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Torino — Italia) — Antonino Accardo și alții/Comune di Torino (Politica socială — Protecția securității și a sănătății lucrătorilor — Organizarea timpului de lucru — Agenți de poliție locală — Directiva 93/104/CE — Directiva 93/104/CE astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/34/CE — Directiva 2003/88/CE — Articolele 5, 17 și 18 — Timp de lucru maxim săptămânal — Convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivel național sau regional — Derogări privind repausul săptămânal amânat și repausul compensatoriu — Efect direct — Interpretare conformă)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/15

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale ordinario di Torino — Italia) — Antonino Accardo și alții/Comune di Torino
   (Cauza C-227/09) (1)

   (Politica socială - Protecția securității și a sănătății lucrătorilor - Organizarea timpului de lucru - Agenți de poliție locală - Directiva 93/104/CE - Directiva 93/104/CE astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/34/CE - Directiva 2003/88/CE - Articolele 5, 17 și 18 - Timp de lucru maxim săptămânal - Convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivel național sau regional - Derogări privind repausul săptămânal amânat și repausul compensatoriu - Efect direct - Interpretare conformă)
   2010/C 346/24
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale ordinario di Torino

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Antonino Accardo, Viola Acella, Antonio Acuto, Domenico Ambrisi, Paolo Battaglino, Riccardo Bevilacqua, Fabrizio Bolla, Daniela Bottazzi, Roberto Brossa, Luigi Calabro’, Roberto Cammardella, Michelangelo Capaldi, Giorgio Castellaro, Davide Cauda, Tatiana Chiampo, Alessia Ciaravino, Alessandro Cicero, Paolo Curtabbi, Paolo Dabbene, Mauro D'Angelo, Giancarlo Destefanis, Mario Di Brita, Bianca Di Capua, Michele Di Chio, Marina Ferrero, Gino Forlani, Giovanni Galvagno, Sonia Genisio, Laura Dora Genovese, Sonia Gili, Maria Gualtieri, Gaetano La Spina, Maurizio Loggia, Giovanni Lucchetta, Sandra Magoga, Manuela Manfredi, Fabrizio Maschio, Sonia Mignone, Daniela Minissale, Domenico Mondello, Veronnica Mossa, Plinio Paduano, Barbaro Pallavidino, Monica Palumbo, Michele Paschetto, Frederica, Peinetti, Nadia Pizzimenti, Gianluca Ponzo, Enrico Pozzato, Gaetano Puccio, Danilo Ranzani, Pergianni Risso, Luisa Rossi, Paola Sabia, Renzo Sangiano, Davide Scagno, Paola Settia, Raffaella Sottoriva, Rossana Trancuccio, Fulvia Varotto, Giampiero Zucca, Fabrizio Lacognata, Guido Mandia, Luigi Rigon, Daniele Sgavetti

      Pârâtă: Comune di Torino

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale ordinario di Torino — Interpretarea articolelor 5, 17 și 18 din Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 307, p. 18) — Derogări privind repausului săptămânal diferențiat și repausul compensatoriu — Aplicabilitatea în cazul agenților de poliție urbană

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 17 alineatul (3) din Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, atât în versiunea originală, cât și în versiunea modificată prin Directiva 2000/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 2000, are un domeniu de aplicare autonom în raport cu alineatul (2) al aceluiași articol, astfel încât faptul că o profesie nu este enumerată la respectivul alineat (2) nu ar împiedica posibilitatea ca aceasta să fie încadrată în derogarea prevăzută la articolul 17 alineatul (3) din Directiva 93/104 în cele două versiuni menționate.

               2.

               În împrejurări precum cele din acțiunea principală, derogările facultative prevăzute la articolul 17 din Directivele 93/104 și 93/104 astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/34, precum și, dacă este cazul, de articolele 17 și/sau 18 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru nu pot fi invocate împotriva unor particulari precum reclamanții din acțiunea principală. În plus, aceste dispoziții nu pot fi interpretate în sensul că permit sau că interzic aplicarea unor convenții colective precum cele în cauză în acțiunea principală, întrucât aplicarea acestora din urmă depinde de dreptul intern.

      (1)  JO C 205 29.8.2009.


title: Cauza C-378/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 8 august 2007 — Kyriaki Angelidaki și alții/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/24

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grecia) la 8 august 2007 — Kyriaki Angelidaki și alții/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   (Cauza C-378/07)
   (2007/C 269/47)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Monomeles Protodikeio Rethymnis
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Kyriaki Angelidaki și alții

      Pârâți: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   Întrebările preliminare

               1)

               Clauza 5 și clauza 8 alineatele (1) și (3) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE a Consiliului (JO L 175 din 10 iulie 1999, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) trebuie să fie interpretate în sensul că dreptul comunitar interzice adoptarea de măsuri legale de către statul membru, în vederea punerii în aplicare a acordului-cadru menționat, atunci când: a) înainte de intrarea în vigoare a directivei, există deja în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru și b) atunci când, în ordinea juridică națională, prin măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a acordului-cadru, se reduce nivelul general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, reducerea protecției garantate pentru lucrătorii pe durată determinată în împrejurarea în care nu există mai multe contracte de muncă pe durată determinată succesive, ci un unic contract, care în realitate are ca obiect prestarea de servicii de către lucrător nu pentru a satisface nevoi provizorii, excepționale sau urgente ale angajatorului, ci nevoi „permanente și durabile”, este legată de punerea în aplicare a acordului-cadru și a directivei menționate anterior și, în consecință, interzisă sau permisă din punctul de vedere al dreptului comunitar?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE există în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920, adoptarea unei măsuri legale pe motivul punerii în aplicare a acordului-cadru, precum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 11 din Decretul prezidențial nr. 164/2004, constituie o reducere inacceptabilă în ordinea juridică internă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract pe durată determinată, în sensul clauzei 8 punctele 1 și 3 din acordul-cadru:

                           a)

                           atunci când măsura legală menționată de punere în aplicare a acordului-cadru este aplicabilă numai în cazul mai multor contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive, nefiind aplicabilă cazurilor agenților contractuali care au încheiat (nu mai multe contracte succesive, ci) un unic contract de muncă pe durată determinată pentru a satisface nevoile „permanente și durabile” ale angajatorului, în timp ce măsura legală echivalentă preexistentă avea în vedere toate cazurile de încheiere a unui contract de muncă pe durată determinată, inclusiv acelea în care lucrătorul a încheiat numai un unic contract de muncă pe durată determinată, dar care are în realitate ca obiect prestarea de servicii de către lucrător, iar nu acoperirea unor nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile”?

                           b)

                           atunci când respectiva măsură legală de punere în aplicare a acordului-cadru prevede, ca efect juridic destinat protecției acordate lucrătorilor cu contract pe durată determinată și prevenirii abuzurilor, în sensul acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, calificarea cu efect pentru viitor (ex nunc) a contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată, în timp ce măsurile legale echivalente preexistente prevedeau calificarea contractelor de muncă pe durată determinată drept contracte de muncă pe durată nedeterminată începând de la data încheierii lor inițiale (ex tunc)?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, dacă la intrarea în vigoare a Directivei 1999/70/CE existau în ordinea juridică națională măsuri legale echivalente în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din directiva menționată, astfel cum este dispoziția pertinentă în cauza principală din articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920, alegerea legiuitorului grec la transpunerea directivei menționate în ordinea juridică greacă care constă, pe de o parte, în excluderea de la protecția acordată prin Decretul prezidențial nr. 164/2004 citat anterior a cazurilor de abuz menționate mai sus, în care lucrătorul a încheiat un unic contract de muncă pe durată determinată, care în realitate are ca obiect prestarea de servicii de către lucrător pentru satisfacerea nu a unor nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile” și, pe de altă parte, în omiterea adoptării unei măsuri legale similare, specifică unui caz concret și eficace, care produce un efect juridic de protecție a lucrătorilor în acest caz specific de abuz, în plus față de protecția generală, prevăzută în mod constant de către dreptul comun al muncii din ordinea juridică greacă în oricare caz de prestare de muncă în temeiul unui contract nul, (independent de existența unui abuz în sensul acordului-cadru), în temeiul căruia lucrătorul poate pretinde plata remunerațiilor sale, precum și o indemnizație de concediere, indiferent dacă contractul de muncă a fost valid sau nu, constituie o reducere inacceptabilă a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor cu contract de muncă pe durată determinată în ordinea juridică națională, în sensul clauzei 8, alineatele (1) și (3) din acordul-cadru, ținând cont de faptul că:

                           a)

                           obligația de a plăti salariul și indemnizația de concediere este prevăzută de dreptul național pentru orice tip de raport de muncă și nu vizează în mod special prevenirea abuzurilor în sensul acordului-cadru și

                           b)

                           punerea în aplicare a măsurii legale echivalente preexistente are ca efect juridic recunoașterea (unicului) contract de muncă pe durată determinată ca fiind un contract de muncă pe durată nedeterminată?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, atunci când interpretează dreptul său național în raport cu Directiva 1999/70/CE, instanța națională trebuie să înlăture aplicarea dispozițiilor incompatibile cu această directivă cuprinse de măsura legală adoptată pe motivul punerii în aplicare a acordului-cadru, dar care conduce la o reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor pe durată determinată în ordinea juridică internă, astfel cum sunt dispozițiile Decretului prezidențial nr. 164/2004, care exclud, în mod tacit și indirect, dar clar, o protecție corespunzătoare în cazurile de abuz în care lucrătorul a încheiat un unic contract de muncă pe durată determinată, dar care avea în realitate ca obiect prestarea de servicii de către lucrător care să satisfacă nu nevoi provizorii, excepționale sau urgente, ci în realitate „permanente și durabile”, și trebuie să aplice în locul acestora dispozițiile cuprinse în măsura legală echivalentă națională care exista la intrarea în vigoare a directivei, astfel cum sunt dispozițiile articolului 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/90?

               6)

               Atunci când instanța națională consideră, în principiu, că într-o cauză privind munca pe durată determinată este aplicabilă o dispoziție [în speță, articolul 8 alineatul (3) din Legea nr. 2112/1920] care constituie o măsură legală echivalentă în sensul clauzei 5 alineatul (1) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată care face parte integrantă din Directiva 1999/70/CE și în temeiul căreia constatarea că un contract de muncă, chiar unic, a fost încheiat pe durată determinată, fără ca aceasta să fie justificată de un motiv obiectiv privind natura, tipul sau caracteristicile activității prestate, implică recunoașterea faptului că acest contract este un contract pe durată nedeterminată:

                           a)

                           este compatibilă cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului intern de către instanța națională., potrivit căreia, în orice situație, constituie un motiv obiectiv pentru încheierea de contracte de muncă pe durată determinată faptul că temeiul juridic pentru încheierea acestora a fost o lege privind angajarea în temeiul unor contracte pe durată determinată pentru satisfacerea unor nevoi sociale sezoniere, periodice, provizorii, excepționale sau suplimentare (în speță, pe dispozițiile din Legea nr. 3250/2004, FEK A' 124/7.7.2004), chiar dacă în realitate nevoile satisfăcute sunt permanente și durabile?

                           b)

                           este compatibilă cu dreptul comunitar o interpretare și punere în aplicare a dreptului național de către instanța națională potrivit căreia o dispoziție care interzice transformarea contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public în contracte de muncă pe durată nedeterminată trebuie interpretată în sensul că în sectorul public transformarea unui contract sau a unui raport pe durată determinată în contract sau raport pe durată nedeterminată este absolut interzisă în oricare situație, chiar și atunci când acest contract a fost încheiat în mod abuziv pe durată determinată, și anume atunci când nevoile satisfăcute erau în realitate permanente și durabile și că într-un astfel de caz instanța națională nu mai are posibilitatea să aprecieze natura reală a raportului de muncă în litigiu și calificarea sa corectă drept contract pe durată nedeterminată; sau interdicția menționată mai sus trebuie să se limiteze numai la contractele de muncă pe durată determinată care au fost încheiate în mod real pentru a satisface nevoi provizorii, neprevăzute, urgente, excepționale sau similare, cu excepția contractelor încheiate în realitate pentru a satisface nevoi care sunt permanente și durabile?


title: Cauza C-439/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 10 noiembrie 2009 — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/27

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour d'appel de Paris (Franța) la 10 noiembrie 2009 — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi
   (Cauza C-439/09)
   2010/C 24/49
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Paris

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS

      Pârâți: Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

      Întrebarea preliminară

   Interdicția generală și absolută de a vinde pe internet produsele contractuale utilizatorilor finali impusă distribuitorilor agreați în cadrul unei rețele de distribuție selectivă constituie într-adevăr o restricție caracterizată a concurenței prin obiect în sensul articolului 81 alineatul (1) din tratatul CE care nu se încadrează în domeniul de aplicare al scutirii pe categorii prevăzute de Regulamentul nr. 2790/1999 (1), însă care poate eventual beneficia de o scutire individuală în temeiul articolului 81 alineatul (3) din tratatul CE?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei din 22 decembrie 1999 privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (JO L 336, p. 21, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 66).


title: Cauza C-513/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 3 octombrie 2011 — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 3 octombrie 2011 — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy
   (Cauza C-513/11)
   2011/C 347/36
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Työtuomioistuin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry

      Pârâte: Teknologiateollisuus ry și Nokia Siemens Networks Oy

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2006/54/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă și Directiva 92/85/CEE (2) din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează se opun interpretării unui contract colectiv de muncă național, conform căreia indemnizația pentru concediul de maternitate prevăzută de contractul colectiv de muncă nu i se plătește unei lucrătoare care intră dintr-un concediu fără plată pentru creșterea copilului în concediu de maternitate?

      (1)  JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262.

      (2)  JO L 348, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 3.


title: Cauza T-376/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 noiembrie 2009 — Germania/Comisia [Ajutoare de stat — Ajutoare pentru întreprinderi mici și mijlocii — Decizie privind un ordin de furnizare a informațiilor referitoare la două scheme de ajutoare de stat — Competențe de control ale Comisiei în temeiul articolului 9 alineatul (2) a patra teză din Regulamentul (CE) nr. 70/2001]

text:
               16.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 11/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 25 noiembrie 2009 — Germania/Comisia
   (Cauza T-376/07) (1)

   (Ajutoare de stat - Ajutoare pentru întreprinderi mici și mijlocii - Decizie privind un ordin de furnizare a informațiilor referitoare la două scheme de ajutoare de stat - Competențe de control ale Comisiei în temeiul articolului 9 alineatul (2) a patra teză din Regulamentul (CE) nr. 70/2001)
   2010/C 11/45
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, J. Möller și B. Klein, agenți)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Gross și B. Martenczuk, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2007) 3226 final a Comisiei din 18 iulie 2007 privind un ordin de furnizare a informațiilor referitoare la două scheme de ajutoare de stat care intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. 70/2001 al Comisiei din 12 ianuarie 2001 privind aplicarea articolelor [87 CE] și [88 CE] la ajutoare de stat pentru întreprinderile mici și mijlocii (JO L 10, p. 33, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 98)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007.


title: Cauza T-741/14: Acțiune introdusă la 27 octombrie 2014 – Hersill/OAPI – KCI Licensing (VACUP)

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/37

         Acțiune introdusă la 27 octombrie 2014 – Hersill/OAPI – KCI Licensing (VACUP)
   (Cauza T-741/14)
   (2014/C 448/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Hersill, SL (Móstoles, Spania) (reprezentant: M. Aznar Alonso, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: KCI Licensing, Inc. (San Antonio, Statele Unite)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu în cauză: cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 9 43  499.

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 14 august 2014 în cauza R 1520/2013-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea ca admisibilă a prezentei acțiuni și anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată, în cazul în care se constituie părți în prezenta procedură.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și a normei 22 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-55/12: Acțiune introdusă la 2 februarie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/18

         Acțiune introdusă la 2 februarie 2012 — Comisia Europeană/Irlanda
   (Cauza C-55/12)
   2012/C 89/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, W. Mölls, agenți)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții:

               —

               Constatarea faptului că, întrucât exonerează de accize combustibilii vehiculelor cu motor ale persoanelor cu handicap fără să respecte nivelurile minime de impozitare stabilite prin Directiva 2003/96/CE a Consiliului (1), Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia susține că prin faptul că menține exonerarea de accize pentru combustibilii utilizați de persoanele cu handicap, Irlanda încalcă obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

      (1)  Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, 31.10.2003, p. 51, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 98).


title: Cauza T-676/13: Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – Italian International Film/EACEA [„Program de sprijin pentru sectorul audiovizual european (MEDIA 2007) — Măsuri de susținere a distribuției transnaționale de filme europene — Cerere de propuneri în cadrul sistemului «selectiv» 2013 — Act al EACEA prin care reclamanta este informată despre respingerea candidaturii privind filmul «Only God Forgives» — Act al EACEA care confirmă refuzul, dar care conține motive noi — Competență — Repartizarea sarcinilor între Comisie și EACEA — Competență nediscreționară — Acțiune în anulare — Act atacabil — Admisibilitate — Obligația de motivare — Ghidul permanent 2012-2013 — Acord de distribuire materială sau fizică — Lipsa unei comunicări prealabile către EACEA — Ineligibilitatea candidaturii”]

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/30

         Hotărârea Tribunalului din 4 februarie 2016 – Italian International Film/EACEA
   (Cauza T-676/13) (1)

   ([„Program de sprijin pentru sectorul audiovizual european (MEDIA 2007) - Măsuri de susținere a distribuției transnaționale de filme europene - Cerere de propuneri în cadrul sistemului «selectiv» 2013 - Act al EACEA prin care reclamanta este informată despre respingerea candidaturii privind filmul «Only God Forgives» - Act al EACEA care confirmă refuzul, dar care conține motive noi - Competență - Repartizarea sarcinilor între Comisie și EACEA - Competență nediscreționară - Acțiune în anulare - Act atacabil - Admisibilitate - Obligația de motivare - Ghidul permanent 2012-2013 - Acord de distribuire materială sau fizică - Lipsa unei comunicări prealabile către EACEA - Ineligibilitatea candidaturii”])
   (2016/C 106/33)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Italian International Film Srl (Roma, Italia) (reprezentanți: A. Fratini, B. Bettelli și M. Bottino, avocați)

      Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA) (reprezentanți: H. Monet și D. Homann, agenți, asistați de D. Fosselard și A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a candidaturii reclamantei la acordarea unei subvenții pentru filmul „Only God Forgives”, în urma cererii de propuneri EACEA/21/12 MEDIA 2007 – Sprijin pentru sistemul „selectiv” de distribuție transnațională a filmelor europene 2013 (JO C 300, p. 5), publicată în cadrul Deciziei nr. 1718/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 noiembrie 2006 privind punerea în aplicare a unui program de sprijin pentru sectorul audiovizual european (MEDIA 2007) (JO L 327, p. 12), întocmit pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2007 și 31 decembrie 2013

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Italian International Film Srl și Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA) suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-33/16: Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – TestBioTech/Comisia

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/36

         Acțiune introdusă la 26 ianuarie 2016 – TestBioTech/Comisia
   (Cauza T-33/16)
   (2016/C 136/51)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: TestBioTech eV (München, Germania) (reprezentanți: K. Smith, QC, J. Stevenson, barrister, R. Stein, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei acțiunii;

               —

               anularea deciziei Comisiei din data de 16 noiembrie 2015 prin care s-a respins cererea reclamantei de reexaminare internă a Deciziilor de punere în aplicare (UE) 2015/686 (1), (UE) 2015/696 (2) și (UE) 2015/698 (3) din 24 aprilie 2015 de autorizare a introducerii pe piață de către Monsanto sau Pioneer, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 (4) (denumit în continuare „Regulamentul AMG”), a produselor acestora din soia modificată genetic a acestora MON 87769, MON 87705 și/sau 305423;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă și

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri considerate adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că concluzia Comisiei potrivit căreia cererea de reexaminare internă este legată în cea mai mare parte de chestiuni care nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului Aarhus (5) încalcă articolul 10 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 literele (f) și (g) și cu considerentele (11) și (18)-(21) ale acestui regulament.

                           —

                           O organizație nonguvernamentală eligibilă este abilitată să formuleze o cerere de reexaminare internă a unui act administrativ adoptat în temeiul unei reglementări privind mediul. Regulamentul AMG constituie o astfel de reglementare. În consecință, organizația poate să solicite reexaminarea oricărui act administrativ adoptat în temeiul reglementării respective, inclusiv a unei autorizații de introducere pe piață.

                           —

                           Având în vedere atât termenii, cât și obiectul și scopul Convenției Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în probleme de mediu din 25 iunie 1998 (denumită în continuare „Convenția de la Aarhus”) și ale Regulamentului Aarhus, precum și Ghidul de aplicare a Convenției de la Aarhus, nu există nici un temei pentru concluziile Comisiei potrivit cărora aceasta poate să împartă deciziile adoptate în temeiul Regulamentului AMG ca în parte în domeniul de aplicare și în parte în afara domeniului de aplicare al Regulamentului Aarhus.

                           —

                           Organismele modificate genetic sunt elemente ale mediului. Argumentul Comisiei potrivit căruia impactul acestor organisme asupra sănătății umane nu este o chestiune de mediu și, prin urmare, nu este acoperit de Regulamentul Aarhus este fundamental greșit.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că lipsa unui răspuns al Comisiei la cererea de reexaminare internă depusă la 29 mai 2015 înainte de 16 noiembrie 2015 încalcă articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul Aarhus.

                           —

                           Comisia a adoptat decizia atacată la 16 noiembrie 2015, la aproximativ 24 de săptămâni după depunerea cererii de reexaminare internă. Comisia nu a furnizat o explicație adecvată pentru încălcarea cerinței normale ca un răspuns să fie oferit în 12 săptămâni și, în orice caz, nu a respectat termenul limită absolut de răspuns de 18 săptămâni.

      (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/686 a Comisiei din 24 aprilie 2015 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt fabricate din soia modificată genetic MON 87769 (MON-87769-7), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003(JO 2015 L 112, p. 16).

      (2)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/696 a Comisiei din 24 aprilie 2015 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt fabricate din soia modificată genetic MON87705 (MON-877Ø5-6), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 (JO 2015 L 112, p. 60).

      (3)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/698 a Comisiei din 24 aprilie 2015 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt fabricate din soia modificată genetic 305423 (DP-3Ø5423-1), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 (JO 2015 L 112, p. 71).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic (JO 2003 L 268, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 41, p. 3).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006 L 264, p. 13, Ediție specială, 15/vol. 17., p. 126).


               7.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 66/28

         Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2012 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Principatului Liechtenstein
   (Cauza E-14/12)
   2013/C 66/08
   La data de 4 decembrie 2012, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis, Clémence Perrin și Catherine Howdle, în calitate de agenți, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Principatului Liechtenstein la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               prin menținerea în vigoare a unei legislații care impune persoanelor rezidente în Liechtenstein și responsabile pentru o agenție de muncă temporară obligația de a constitui o garanție de 50 000 de franci elvețieni, în timp ce persoanele care îndeplinesc o funcție similară și care sunt rezidente în afara Principatului Liechtenstein, precum și agențiile care doresc să furnizeze la nivel transfrontalier servicii de plasare temporară a forței de muncă sunt obligate la constituirea unei garanții de 100 000 de franci elvețieni, Principatul Liechtenstein („Liechtenstein”) nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 31 și 36 din Acordul privind Spațiul Economic European;

               2.

               Principatul Liechtenstein suportă cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Principatul Liechtenstein nu a reușit să respecte un aviz motivat emis de această autoritate la 25 ianuarie 2012 privind neîndeplinirea obligației care îi revine în temeiul articolelor 31 și 36 din Acordul privind SEE în domeniul muncii temporare și al serviciilor de ocupare a forței de muncă;

               —

               măsurile în cauză adoptate de Liechtenstein sunt articolele 25 și 26 din Verordnung vom 11. Juli 2000 zum Gesetz über die Arbeitsvermittlung und den personalverleih (Regulamentul din 11 iulie 2000 privind serviciile de plasament și de ocupare temporară a forței de muncă);
               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că, prin aceste măsuri, legislația națională din Liechtenstein impune persoanelor rezidente în această țară și responsabile pentru o agenție de muncă temporară obligația de a constitui o garanție de 50 000 de franci elvețieni. Persoanele care îndeplinesc o funcție similară și care sunt rezidente în afara Principatului Liechtenstein sunt obligate, prin aceeași legislație, să constituie o garanție de 100 000 de franci elvețieni atunci când furnizează servicii de muncă temporară. O garanție de 100 000 de franci elvețieni este solicitată, de asemenea, agențiilor de muncă temporară cu sediul în afara Principatului Liechtenstein care doresc să furnizeze astfel de servicii la nivel transfrontalier;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că prin menținerea în vigoare a legislației sale, în forma actuală, Liechtenstein își încalcă obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 31 și 36 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-87/12: Acțiune introdusă la 23 februarie 2012 — Duff Beer/OAPI — Twentieth Century Fox Film (Duff)

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/32

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2012 — Duff Beer/OAPI — Twentieth Century Fox Film (Duff)
   (Cauza T-87/12)
   2012/C 109/64
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Duff Beer UG (Eschwege, Germania) (reprezentant: N. Schindler, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Twentieth Century Fox Film Corporation (Los Angeles, Statele Unite)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 12 decembrie 2011 (cauza R 0456/2011-4) și a Deciziei diviziei de opoziție a OAPI din 14 ianuarie 2011 (nr. B 1 603 771);

               —

               obligarea OAPI la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă;

               —

               în subsidiar, suspendarea procedurii până la pronunțarea unei decizii definitive cu privire la cererea de decădere examinată de OAPI cu numărul 000005227 C și cu privire la nulitatea mărcii comunitare nr. 001341130, declarată de Court of Commerce of Brussels în cauzele 2009/6122 și 2009/6129.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Reclamanta.

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă de culoare neagră, albă și roșie „Duff” pentru produse și servicii din clasele 32, 35 și 41 (cererea nr. 8 351 091).

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Twentieth Century Fox Film Corporation.

      Marca sau semnul invocat: Marca figurativă „Duff BEER” (marca comunitară nr. 1 341 130) pentru produse din clasa 32.

      Decizia diviziei de opoziție: Admite în parte opoziția pentru produsele și serviciile din clasele 32 și 35.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009, întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în conflict, și a normei 20 alineatul (7) litera (c) coroborate cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95, ca urmare a exercitării eronate a puterii de apreciere în ceea ce privește solicitarea reclamantei de suspendare a procedurii desfășurate în fața camerei de recurs.


title: Cauza T-24/11: Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Bank Refah Kargaran/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă” )

text:
               19.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 304/14

         Hotărârea Tribunalului din 6 septembrie 2013 — Bank Refah Kargaran/Consiliul
   (Cauza T-24/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă)
   2013/C 304/24
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Refah Kargaran (Teheran, Iran) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și R. Liudvinaviciute-Cordeiro, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Erlbacher și M. Konstantinidis, ulterior A. Bordes și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, o cerere prin care să se declare inaplicabilitatea în privința reclamantei a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39, rectificare în JO L 197, 29.7.2010, p. 19), în al doilea rând, o cerere de anulare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1), a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1, rectificare în JO L 332, 4.12.2012, p. 31) și a Regulamentului (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului nr. 267/2012 (JO L 356, p. 34), precum și a tuturor regulamentelor viitoare care ar completa sau ar modifica regulamentele menționate, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, în al treilea rând, o cerere de anulare a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 281, p. 81), a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010 (JO L 319, p. 11) și a Deciziei 2012/829/PESC a Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413 (JO L 356, p. 71), precum și a tuturor actelor viitoare care ar completa sau ar înlocui actele menționate, până la pronunțarea hotărârii prin care se finalizează judecata, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă și, în al patrulea rând, o cerere de anulare a deciziilor cuprinse în scrisorile din 28 octombrie 2010 și din 5 decembrie 2011

      Dispozitivul

               1.

               Anulează, în măsura în care privesc Bank Refah Kargaran:

                           —

                           anexa II la Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 și ulterior prin Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011;

                           —

                           Decizia 2010/644;

                           —

                           anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului nr. 961/2010;

                           —

                           Decizia 2011/783;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare nr. 1245/2011;

                           —

                           anexa IX la Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului nr. 961/2010.

               2.

               Efectele anexei II la Decizia 2010/413, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2010/644 și ulterior prin Decizia 2011/783, față de Bank Refah Kargaran sunt menținute până când anularea anexei IX la Regulamentul nr. 267/2012 începe să producă efecte, în măsura în care aceasta privește Bank Refah Kargaran.

               3.

               Nu mai trebuie să se pronunțe asupra cererii având drept obiect declararea faptului că Decizia 2010/413 nu este aplicabilă Bank Refah Kargaran.

               4.

               Respinge în rest acțiunea.

               5.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Bank Refah Kargaran.

               6.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 12.3.2011.


title: Cauza C-15709: Acțiune introdusă la 7 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/25

         Acțiune introdusă la 7 mai 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-15709)
   2009/C 180/44
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Støvlbæk și W. Roels, gemachtigden)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea că, prin aprobarea și menținerea în vigoare a articolului 6 alineatul 1 Legea olandeză din 3 aprilie 1999 cu privire la profesia de notar (Wet op het notarisambt), Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul tratatului CE și, în special, a articolelor 43 și 45 CE;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În cadrul primului motiv invocat împotriva pârâtului, Comisia susține că condiția de naționalitate pentru exercitarea și accesul la profesia de notar constituie o restricție disproporționată a libertății de stabilire a notarilor resortisanți ai altui stat membru garantată prin articolul 43 CE. Articolul 45 CE prevede, în mod cert, o excepție relativă de la regula libertății de stabilire, dar numai pentru activitățile care reprezintă o participare directă și specifică la exercițiul autorității publice. Comisia consideră că numai o parte infimă din sarcinile îndeplinite de un notar potrivit dreptului olandez constituie o exercitare a autorității publice, astfel încât, în lumina jurisprudenței privind articolul 45 CE, această împrejurare nu poate justifica restricția în discuție.
   În cadrul celui de al doilea motiv, Comisia susține că, în lumina articolului 43 CE, condiția de naționalitate nu este, în orice caz, adecvată pentru a garanta un anumit nivel de calitate profesională care să asigure protecția consumatorului. Există cu siguranță un alt mijloc (care restricționează mai puțin libera circulație) de garantare a nivelului de calitate ridicat necesar pentru exercitarea sarcinilor de notar: și anume, posibilitatea statului membru de stabilire de a impune una din măsurile compensatorii prevăzute la articolul 4 din Directiva 89/48/CEE (1).

      (1)  Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 décembre 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială 05/vol. 2, p. 76).


title: Cauza T-391/12: Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2015 – Lidl Stiftung/OAPI – Adveo Group International (UNITED OFFICE) („Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Retragerea cererii de declarare a nulității — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               13.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 228/11

         Ordonanța Tribunalului din 7 mai 2015 – Lidl Stiftung/OAPI – Adveo Group International (UNITED OFFICE)
   (Cauza T-391/12) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Retragerea cererii de declarare a nulității - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 228/13)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Germania) (reprezentanți: M. Wolter și S. Paul, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: A. Poch și S. Hanne, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în faţa Tribunalului: Adveo Group International, SA, fostă Unipapel Industria, Comercio y Servicios, SL (Tres Cantos, Spania) (reprezentant: A. Tarí Lázaro, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 iunie 2012 (cauza R 745/2011-1) privind o procedură de declarare a nulității între Lidl Stiftung & Co. KG și Adveo Group International, SA

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă reclamanta la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de pârâtă. Intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 355, 17.11.2012.


title: Cauza F-44/10: Acțiune introdusă la 11 iunie 2010 — Lebedef/Comisia

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/56

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2010 — Lebedef/Comisia
   (Cauza F-44/10)
   ()
   2010/C 209/91
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de respingere a cererii reclamantului prin care se urmărește obținerea autorizației de ședere în afara locului de repartizare în timpul unui concediu medical

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 13 august 2009 de respingere a cererii introduse de reclamant pentru obținerea autorizației de ședere în afara locului de repartizare în timpul concediului său medical de la 3 august până la 3 septembrie 2009 și în special în perioada cuprinsă între 13 și 30 august 2009;

               —

               acordarea către reclamant a unei despăgubiri morale echivalente cu remunerația pe 5 zile, calculată pe baza a 1/20 din remunerația sa lunară pe zi despăgubită;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-330/17: Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – Ceobus și alții/Comisia

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/52

         Acțiune introdusă la 16 mai 2017 – Ceobus și alții/Comisia
   (Cauza T-330/17)
   (2017/C 231/67)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Ceobus (Génicourt, Franța), Compagnie des transports voyageurs du Mantois interurbains – CTVMI (Mantes-la-Jolie, Franța), SA des Transports de St Quentin en Yvelines (Trappes, Franța), Les cars Perrier (Trappes), Tim Bus (Magny-en-Vexin, Franța), Transports Voyageurs du Mantois (TVM) (Mantes-la-Jolie) (reprezentant: D. de Combles de Nayves, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               în principal, anularea Deciziei Comisiei din 2 februarie 2017 SA.26763 referitoare la presupusele ajutoare acordate întreprinderilor de transport în comun de către regiunea Ile-de-France, în măsura în care consideră că schema de ajutor a regiunii Ile-de-France stabilită începând din 1984 și până în 2008 constituie o nouă schemă de ajutor care a fost „ilegal pusă în aplicare”;

               —

               în subsidiar, anularea Deciziei Comisiei din 2 februarie 2017 SA.26763 referitoare la presupusele ajutoare acordate întreprinderilor de transport în comun de către regiunea Ile-de-France, în măsura în care consideră că ajutoarele individuale rezultate din schema de ajutor a regiunii Ile-de-France între mai 1994 și 25 noiembrie 2008 constituie ajutoare noi care au fost „ilegal puse în aplicare”.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, invocat în cadrul primului capăt de cerere, întemeiat pe încălcarea articolului 108 TFUE, pe încălcarea articolului 1 litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „Regulamentul nr. 2015/1589”) (JO 2015, L 248, p. 9), precum și pe încălcarea autorității de lucru judecat inerente hotărârilor pronunțate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene ca urmare a unei trimiteri preliminare.

               2.

               Al doilea motiv, invocat în cadrul celui de al doilea capăt de cerere, întemeiat pe încălcarea articolului 17 din Regulamentul nr. 2015/1589, în măsura în care Comisia ar fi calificat drept măsură care întrerupe termenul de prescripție o măsură care nu respecta criteriile de calificare pentru această categorie de măsuri prevăzute la articolul menționat.

               3.

               Al treilea motiv, invocat în cadrul celui de al doilea capăt de cerere, întemeiat pe încălcarea drepturilor procedurale ale terțelor persoane interesate, în măsura în care Comisia ar fi considerat, în decizia sa de inițiere, că prescripția a fost întreruptă nu prin introducerea unei acțiuni în fața instanțelor administrative, ci prin prima cerere de informații a Comisiei din 25 noiembrie 2008.