title: Cauzele conexate C-585/08 și C-144/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Peter Pammer/Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH/Oliver Heller (C-144/09) [Competența judiciară în materie civilă și comercială — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 15 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) — Competența în materia contractelor încheiate de consumatori — Contract de călătorie cu o navă cargou — Noțiunea „călătorie cu preț forfetar” — Contract de cazare la hotel — Prezentarea călătoriei și a hotelului pe o pagină de internet — Noțiunea de activitate „direcționată spre” statul membru în care este domiciliat consumatorul — Criterii — Accesibilitatea paginii de internet]

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/4

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 7 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberster Gerichtshof — Austria) — Peter Pammer/Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH/Oliver Heller (C-144/09)
   (Cauzele conexate C-585/08 și C-144/09) (1)

   (Competența judiciară în materie civilă și comercială - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 15 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) - Competența în materia contractelor încheiate de consumatori - Contract de călătorie cu o navă cargou - Noțiunea „călătorie cu preț forfetar” - Contract de cazare la hotel - Prezentarea călătoriei și a hotelului pe o pagină de internet - Noțiunea de activitate „direcționată spre” statul membru în care este domiciliat consumatorul - Criterii - Accesibilitatea paginii de internet)
   2011/C 55/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Peter Pammer (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH (C-144/09)

      Pârâți: Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Oliver Heller (C-144/09)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberster Gerichtshof (Austria) — Interpretarea articolului 15 alineatul (1) litera (c) și alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74) — Competența în materia contractelor încheiate de către consumatori — Acțiune având ca obiect rambursarea contravalorii unei călătorii cu o navă cargou, rezervată la o companie stabilită într un alt stat membru decât cel în care pasagerul are domiciliul, prin intermediul unei agenții stabilite de asemenea în acel alt stat membru, dar care oferă astfel de servicii prin internet în statul membru în care pasagerul are domiciliul — Posibilitatea de a califica o călătorie cu o navă cargou drept „călătorie cu un preț forfetar” în sensul Regulamentului (CE) nr. 44/2001 — Caracteristici minime impuse pentru o pagină de internet pentru a putea considera că activitățile anunțate pe pagina respectivă sunt activități direcționate spre statul membru în care consumatorul are domiciliul

      Dispozitivul

               1.

               Un contract ce are ca obiect o călătorie cu o navă cargou, precum cel în discuție în acțiunea principală în cauza C-585/08, constituie un contract de transport care, pentru un preț forfetar, oferă o combinație între călătorie și cazare în sensul articolului 15 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială.

               2.

               Pentru a stabili dacă se poate considera că un comerciant, a cărui activitate este prezentată pe pagina sa de internet sau pe cea a unui intermediar, își „direcționează” activitatea către statul membru pe teritoriul căruia este domiciliat consumatorul, în sensul articolului 15 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 44/2001, trebuie să se verifice dacă, înainte de încheierea eventuală a unui contract cu consumatorul, rezultă din aceste pagini de internet și din activitatea globală a comerciantului că acesta din urmă intenționa să intre în relații comerciale cu consumatori domiciliați în unul sau mai multe state membre, printre care cel în care este domiciliat acest consumator, în sensul că era dispus să încheie un contract cu aceștia.
               Următoarele elemente, a căror enumerare nu este exhaustivă, pot constitui indicii care permit să se considere că activitatea comerciantului este direcționată către statul membru în care este domiciliat consumatorul, și anume natura internațională a activității, menționarea unor itinerarii cu punctul de plecare în alte state membre pentru a se deplasa la locul în care are sediul comerciantul, utilizarea unei alte limbi sau a unei alte monede decât limba sau moneda utilizate în mod obișnuit în statul membru în care are sediul comerciantul, cu posibilitatea de a rezerva și de a confirma rezervarea în această limbă diferită, menționarea unor coordonate telefonice cu indicarea prefixului internațional, efectuarea unor cheltuieli pentru un serviciu de referențiere pe internet în scopul de a facilita accesul consumatorilor domiciliați în alte state membre la pagina de internet a comerciantului sau a intermediarului său, utilizarea unui nume de domeniu de prim nivel diferit de cel al statului membru în care are sediul comerciantul și menționarea unei clientele internaționale alcătuite din clienți domiciliați în diferite state membre. Revine instanței naționale sarcina de a verifica existența unor astfel de indicii.
               În schimb, este insuficientă simpla accesibilitate a paginii de internet a comerciantului sau a intermediarului în statul membru pe teritoriul căruia este domiciliat consumatorul. Aceeași este situația în cazul menționării unei adrese electronice, precum și a altor date de contact sau în cazul utilizării unei limbi sau a unei monede care sunt limba și/sau moneda utilizate în mod obișnuit în statul membru în care are sediul comerciantul.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.

      JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza C-399/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Constitucional Madrid — Spania) — Procedură penală împotriva Stefano Melloni (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Mandat european de arestare — Proceduri de predare între statele membre — Decizii pronunțate în urma unui proces la care persoana în cauză nu a fost prezentă în persoană — Executarea unei pedepse pronunțate în lipsă — Posibilitate de revizuire a hotărârii)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/12

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Constitucional Madrid — Spania) — Procedură penală împotriva Stefano Melloni
   (Cauza C-399/11) (1)

   (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Proceduri de predare între statele membre - Decizii pronunțate în urma unui proces la care persoana în cauză nu a fost prezentă în persoană - Executarea unei pedepse pronunțate în lipsă - Posibilitate de revizuire a hotărârii)
   2013/C 114/16
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Constitucional Madrid

      Părțile din procedura penală principală

      Procedură penală împotriva: Stefano Melloni

      Cealaltă parte: Ministerio Fiscal

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunal Constitucional Madrid — Interpretarea articolului 4a Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009 de modificare a Deciziilor-cadru 2002/584/JAI, 2005/214/JAI, 2006/783/JAI, 2008/909/JAI și 2008/947/JAI, de consolidare a drepturilor procedurale ale persoanelor și de încurajare a aplicării principiului recunoașterii reciproce cu privire la deciziile pronunțate în absența persoanei în cauză de la proces (JO L 81, p. 24) și a articolelor 47, 48 și 53 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Decizii pronunțate în urma unui proces la care persoana interesată nu a compărut — Executarea unei pedepse pronunțate în lipsă — Posibilitate de revizuire a hotărârii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 4a alineatul (1) din Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că se opune ca autoritatea judiciară de executare, în cazurile menționate în această dispoziție, să supună executarea unui mandat european de arestare emis în scopul executării unei pedepse condiției ca respectiva hotărâre de condamnare pronunțată în lipsă să poată fi revizuită în statul membru emitent.

               2.

               Articolul 4a alineatul (1) din Decizia cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299, este compatibil cu cerințele care decurg din articolul 47 și din articolul 48 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Articolul 53 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să condiționeze predarea unei persoane condamnate în lipsă de posibilitatea ca hotărârea de condamnare să fie supusă revizuirii în statul membru emitent, cu scopul de a evita să se aducă atingere dreptului la un proces echitabil și dreptului la apărare garantate de constituția acestuia.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


title: Cauza T-177/12: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2012 — Spraylat/ECHA

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/26

         Acțiune introdusă la 20 aprilie 2012 — Spraylat/ECHA
   (Cauza T-177/12)
   2012/C 174/44
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Spraylat GmbH (Aachen, Germania) (reprezentant: K. Fischer, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (AEPC)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea taxei administrative stabilite în sarcina reclamantei de către pârâtă la 21 februarie 2012, notificată pârâtei la 21 februarie 2012 (factura nr. 10030371);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Cu titlu subsidiar, reclamanta solicită anularea Deciziei SME(2012)1445 din 15 februarie 2012.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 (1) și a Regulamentului (CE) nr. 340/2008 (2)

               Reclamanta susține că, potrivit celor două regulamente, singurul motiv legal pentru perceperea taxei administrative în conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 340/2004 constă numai în acoperirea costurilor administrative pe care le presupune pentru AEPC examinarea unei înregistrări în funcție de dimensiunile întreprinderii și că acest aspect nu este luat în considerare la stabilirea taxei administrative potrivit deciziei consiliului de administrație al AEPC (MB/D/29/2010). De asemenea, este nelegală o percepere progresivă a taxei administrative în funcție de dimensiunile întreprinderii, întrucât această abordare conduce la o situație în care întreprinderile mai mari trebuie să suporte o parte din costurile pe care le presupune examinarea, efectuate de întreprinderi mai mici.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
               În conformitate cu acest principiu, taxa administrativă percepută de pârâtă trebuie să fie proporțională cu serviciul prestat de aceasta. Reclamanta consideră că acest lucru nu este valabil dacă se compară suma percepută, 20 700 de euro, cu serviciul administrativ pe care pârâta l-a prestat în mod efectiv.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității
               În această privință, reclamanta susține că diferențierea cuantumului taxei administrative în funcție de dimensiunile întreprinderii constituie o diferență de tratament nelegală. În plus, prin modificarea practicii sale administrative, pârâta încalcă principiul egalității atunci când acordă reclamantei un tratament diferit față de alți solicitanți, cărora pârâta le-a permis ca, după primirea unui număr de înregistrare, să modifice dimensiunile întreprinderii pentru a evita în acest fel plata taxei administrative.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului securității juridice și a dreptului la bună administrare
               În pofida faptului că pârâtul a înțeles că, în practică, stabilirea corectă a dimensiunilor întreprinderii este dificil de realizat, pârâta — încălcând dreptul la bună administrare — nu a dat reclamantei posibilitatea de a modifica cifrele pentru a evita plata taxei administrative.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe delegarea nelegală de competențe legislative către pârâtă
               Articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul nr. 340/2004 permite pârâtei să perceapă o taxă administrativă fără a se preciza în detaliu condițiile în care se percepe taxa și în special aspectele cantitative. În opinia reclamantei, acest lucru constituie o delegare nelegală de competențe legislative către pârâtă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 340/2008 al Comisiei din 16 aprilie 2008 privind redevențele și drepturile plătite Agenției Europene pentru Produse Chimice în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH) (JO L 107, p. 6).


title: Cauza T-255/11: Ordonanța Tribunalului din 7 decembrie 2011 — Fellah/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Côte d’Ivoire — Retragerea listei persoanelor vizate — Acțiune în anulare — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/14

         Ordonanța Tribunalului din 7 decembrie 2011 — Fellah/Consiliul
   (Cauza T-255/11) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate având în vedere situația din Côte d’Ivoire - Retragerea listei persoanelor vizate - Acțiune în anulare - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 39/27
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Zakaria Fellah (New York, Statele Unite) (reprezentant: G. Collard, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și G. Étienne, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/221/PESC a Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire (JO L 93, p. 20) și a Regulamentului (UE) nr. 330/2011 al Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Coasta de Fildeș (JO L 93, p. 10)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție a Comisiei Europene.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza F-118/15: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Judecător unic) din 28 iunie 2016 – Kotula/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Articolul 45 din statut — Exercițiu de promovare 2014 — Dispoziții generale de executare a articolului 45 din statut — Lista funcționarilor propuși pentru promovare de către directorii generali și de șefii de servicii — Omiterea numelui reclamantului — Transfer interinstituțional — Luarea în considerare a rapoartelor de notare întocmite de instituția precedentă — Posibilitatea contestării în fața comitetului paritar de promovare a listei funcționarilor propuși pentru promovare — Examinarea comparativă a meritelor funcționarilor promovabili)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/35

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Judecător unic) din 28 iunie 2016 – Kotula/Comisia
   (Cauza F-118/15) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Articolul 45 din statut - Exercițiu de promovare 2014 - Dispoziții generale de executare a articolului 45 din statut - Lista funcționarilor propuși pentru promovare de către directorii generali și de șefii de servicii - Omiterea numelui reclamantului - Transfer interinstituțional - Luarea în considerare a rapoartelor de notare întocmite de instituția precedentă - Posibilitatea contestării în fața comitetului paritar de promovare a listei funcționarilor propuși pentru promovare - Examinarea comparativă a meritelor funcționarilor promovabili))
   (2016/C 287/43)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Marcin Kotula (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei de a nu îl promova pe reclamant în temeiul exercițiului de promovare 2014

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de jucată.

      (1)  JO C 320, 28.9.2015, p. 57.


title: Cauza T-369/09: Acțiune introdusă la 22 septembrie 2009 — Sociedade Quinta do Portal/OAPI — Vallegre — Vinhos do Porto (PORTO ALEGRE)

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/22

         Acțiune introdusă la 22 septembrie 2009 — Sociedade Quinta do Portal/OAPI — Vallegre — Vinhos do Porto (PORTO ALEGRE)
   (Cauza T-369/09)
   2009/C 297/32
   Limba în care a fost formulată acțiunea: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Sociedade Quinta do Portal, SA (Lisabona, Portugalia) (reprezentant: B. Belchior, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Vallegre–Vinhos do Porto, SA (Sabrosa, Portugalia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 iunie 2009 în cauza R 1012/2008-1 de respingere a acțiunii introduse de reclamantă împotriva deciziei diviziei de anulare prin care s-a anulat marca verbală comunitară PORTO ALEGRE și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca verbală PORTO ALEGRE pentru produse din clasa 33

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: marca verbală portugheză anterioară VISTA ALEGRE pentru produse din clasa 33

      Decizia diviziei de anulare: anulează marca verbală comunitară PORTO ALEGRE

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, în măsura în care camera de recurs nu a procedat la o interpretare corectă a acestei dispoziții și în măsura în care, prin urmare, aceasta a considerat în mod eronat că exista un risc de confuzie între mărcile în cauză.


title: Cauza T-414/11: Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2013 — Nutrichem Diät + Pharma/OAPI — Gervais Danone (Active) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               7.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/41

         Ordonanța Tribunalului din 8 iulie 2013 — Nutrichem Diät + Pharma/OAPI — Gervais Danone (Active)
   (Cauza T-414/11) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 260/73
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nutrichem Diät + Pharma GmbH (Roth, Germania) (reprezentanți: D. Jochim și R. Egerer, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial K. Klüpfel, ulterior D. Walicka, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Compagnie Gervais Danone (Levallois Perret, Franța) (reprezentant: M. de Justo Bailey, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 4 mai 2011 (cauza R 683/2010-1), privind o procedură de opoziție între Nutrichem Diät + Pharma GmbH și Compagnie Gervais Danone

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

               2.

               Atât reclamanta, cât și intervenienta suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de pârât.

      (1)  JO C 298, 8.10.2011.


title: Cauzele conexate T-354/07 — T-356/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Pfizer/OAPI — Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN) ( Marcă comunitară — Cerere în anulare — Decădere — Nepronunțare asupra fondului )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/43

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 26 iunie 2008 — Pfizer/OAPI — Isdin (FOTOPROTECTOR ISDIN)
   (Cauzele conexate T-354/07 — T-356/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere în anulare - Decădere - Nepronunțare asupra fondului’)
   (2008/C 223/75)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Pfizer Ltd (Sandwich, Kent, Regatul Unit) (reprezentanți: V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, avocați și M. Hawkins, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: Ó. Mondéjar Ortuño, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Isdin, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: M. Esteve Sanz, avocat)
   Obiectul
   Trei acțiuni introduse împotriva deciziilor Camerei întâi de recurs a OAPI din 28 iunie 2007 (cauzele R 567/2006-1, R 566/2006-1 și, respectiv, R 565/2006-1) privind o procedură de anulare între Pfizer Ltd și Isdin, SA
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Isdin, SA să suporte atât propriile cheltuieli de judecată cât și cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI). Pfizer Ltd suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-461/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Stockholms tingsrätt la 2 septembrie 2011 — Ulf Kazimierz Radziejewski/Kronofogdemyndigheten i Stockholm

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Stockholms tingsrätt la 2 septembrie 2011 — Ulf Kazimierz Radziejewski/Kronofogdemyndigheten i Stockholm
   (Cauza C-461/11)
   2011/C 340/17
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Stockholms tingsrätt

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Ulf Kazimierz Radziejewski

      Pârâtă: Kronofogdemyndigheten i Stockholm

      Întrebarea preliminară

   Condiția referitoare la domiciliul în Suedia impusă prin articolul 4 din skuldsaneringslagen (2006:548) [Legea nr. 548 din 2006 privind anularea totală sau parțială a datoriilor] poate fi considerată de natură să împiedice sau să descurajeze un lucrător să părăsească Suedia pentru a-și exercita dreptul la libera circulație și, prin urmare, contrară principiului liberei circulații a lucrătorilor în cadrul Uniunii stabilit la articolul 45 TFUE?


title: Cauza T-295/08: Ordonanța Tribunalului din 16 iunie 2010 — CPS Color Group/OAPI — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/59

         Ordonanța Tribunalului din 16 iunie 2010 — CPS Color Group/OAPI — Fema Farben und Putze (TEMACOLOR)
   (Cauza T-295/08) (1)

   ()
   2010/C 221/94
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 247, 27.9.2008.


title: Cauza C-583/13 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iunie 2015 – Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG,/Comisia Europeană, Regatul Spaniei, Autoritatea de Supraveghere AELS, Consiliul Uniunii Europene (Recurs — Concurență — Sectorul traficului feroviar și al prestațiilor accesorii — Abuz de poziție dominantă — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 20 și articolul 28 alineatul (1) — Procedură administrativă — Decizie prin care se dispune o inspecție — Competențele de inspecție ale Comisiei — Dreptul fundamental la inviolabilitatea domiciliului — Lipsa autorizației judiciare prealabile — Control jurisdicțional efectiv — Descoperire fortuită)

text:
               24.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 18 iunie 2015 – Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG,/Comisia Europeană, Regatul Spaniei, Autoritatea de Supraveghere AELS, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-583/13 P) (1)

   ((Recurs - Concurență - Sectorul traficului feroviar și al prestațiilor accesorii - Abuz de poziție dominantă - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 20 și articolul 28 alineatul (1) - Procedură administrativă - Decizie prin care se dispune o inspecție - Competențele de inspecție ale Comisiei - Dreptul fundamental la inviolabilitatea domiciliului - Lipsa autorizației judiciare prealabile - Control jurisdicțional efectiv - Descoperire fortuită))
   (2015/C 279/07)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG (reprezentanţi: W. Deselaers, E. Venot şi J. Brückner, avocaţi)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Malferrari şi R. Sauer, agenţi), Regatul Spaniei (reprezentanţi: A. Rubio González şi L. Banciella Rodríguez-Miñón, agenţi), Autoritatea de Supraveghere AELS (reprezentanţi: M. Schneider, X. Lewis şi M. Moustakali, agenţi), Consiliul Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene Deutsche Bahn și alții/Comisia (T-289/11, T-290/11 și T-521/11, EU:T:2013:404) în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea privind a doua și a treia decizie de inspecție, C(2011) 2365 din 30 martie 2011 și C(2011) 5230 din 14 iulie 2011.

               2)

               Anulează deciziile Comisiei Europene C(2011) 2365 din 30 martie 2011 și C(2011) 5230 din 14 iulie 2011.

               3)

               Respinge în rest recursul.

               4)

               Obligă Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH și DB Schenker Rail Deutschland AG să suporte, pe lângă jumătate din propriile cheltuieli de judecată aferente prezentului recurs, și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul acestei proceduri.

               5)

               Obligă Comisia Europeană să suporte, pe lângă jumătate din propriile cheltuieli de judecată aferente prezentului recurs, și jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH și DB Schenker Rail Deutschland AG în cadrul acestei proceduri.

               6)

               Obligă Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbH și DB Schenker Rail Deutschland AG la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzei T 289/11.

               7)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente cauzelor T-290/11 și T-521/11.

               8)

               Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

               9)

               Autoritatea de Supraveghere AELS suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza F-106/11: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2011 — ZZ/BCE

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/68

      Acțiune introdusă la 18 octombrie 2011 — ZZ/BCE
      (Cauza F-106/11)
      (2012/C 25/131)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

         Pârâtă: Banca Centrală Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei directorului general adjunct al Direcției Generale Resurse umane, buget și organizare, prin care se adresa reclamantului o mustrare drept măsură disciplinară

         Concluziile reclamantului

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  Anularea deciziei directorului general adjunct al DG-H din 15 aprilie 2011, prin care se adresa reclamantului o mustrare drept măsură disciplinară și, în măsura în care este necesar, a deciziei din 4 august 2011, prin care se respingea calea de atac specială;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata către reclamant a unei despăgubiri evaluate la 10 000 EUR pentru prejudiciile morale produse;

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-466/14: Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Spania/Comisia

text:
               11.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 261/45

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Spania/Comisia
   (Cauza T-466/14)
   2014/C 261/72
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, Abogado del Estado)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a Deciziei Comisiei din 14 aprilie 2014 de constatare a faptului că este justificată remiterea taxelor la import, în temeiul articolului 236 coroborat cu articolul 220 alineatul (2) litera (b) din Codul vamal comunitar [Regulamentul (CEE) nr. 2913/92] și că într-un caz special (REM 02/2013) nu este justificată remiterea pentru un alt import, cu motivarea că Comisia a respins remiterea anumitor taxe la import pe care a considerat-o nejustificată în mod nelegal,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare în legătură cu articolul 872a din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3)

                           —

                           În această privință, se afirmă că, în cadrul unei proceduri, precum cea de remitere a taxelor la import, în care Comisia poate solicita orice informații suplimentare pe care le apreciază oportune și trebuie să comunice motivele pentru care se adoptă o decizie defavorabilă, o decizie de respingere întemeiată pe motive diferite de cele incluse în comunicarea sa anterioară încalcă articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 220 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p.1, Ediție specială 02/vol. 5, p. 58).

                           —

                           În opinia reclamantei, sunt îndeplinite condițiile stabilite de o jurisprudență constantă și care au stat în trecut la baza a numeroase decizii ale Comisiei favorabile remiterii taxelor la import în sectorul tonului. În special, sunt întrunite condițiile privind complexitatea legislației, inexistența unei prezentări incorecte a faptelor de către exportator, interpretarea diferită a legislației plecând de la informații corecte, răspunderea parțială a Comisiei și eroarea săvârșită constant de autoritățile competente care nu au aplicat în mod corect legislația.


title: Cauza T-76/12: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Nu Air Compressors and Tools/Comisia („Dumping — Importul anumitor compresoare originare din China — Refuz parțial de restituire a taxelor antidumping achitate — Stabilirea prețului la export — Deducerea taxelor antidumping — Modularea efectelor în timp ale unei anulări”)

text:
               11.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 7/15

         Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Nu Air Compressors and Tools/Comisia
   (Cauza T-76/12) (1)

   ((„Dumping - Importul anumitor compresoare originare din China - Refuz parțial de restituire a taxelor antidumping achitate - Stabilirea prețului la export - Deducerea taxelor antidumping - Modularea efectelor în timp ale unei anulări”))
   (2016/C 007/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Nu Air Compressors and Tools SpA (Robassomero, Italia) (reprezentanți: R. MacLean, solicitor, și A. Bochon, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Stobiecka-Kuik, K. Talabér-Ritz și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziilor C(2011) 8824 final și C(2011) 8812 final ale Comisiei din 6 decembrie 2011 privind cererile de restituire a taxelor antidumping achitate la importul anumitor compresoare originare din Republica Populară Chineză și, în ipoteza în care Tribunalul ar anula deciziile menționate, de menținere în vigoare a efectelor deciziilor menționate până la adoptarea de către Comisiei a măsurilor necesare pentru executarea hotărârii care urmează să fie pronunțată de Tribunal.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 din Deciziile C(2011) 8824 final și C(2011) 8812 final ale Comisiei din 6 decembrie 2011 privind cererile de restituire a taxelor antidumping achitate la importul anumitor compresoare originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care nu acordă societății Nu Air Compressors and Tools SpA restituirea taxelor antidumping achitate fără a fi datorate cu depășirea sumelor care sunt menționate în aceste decizii.

               2)

               Respinge în rest acțiunea.

               3)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-317/13: Acțiune introdusă la 7 iunie 2013 — Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/7

         Acțiune introdusă la 7 iunie 2013 — Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-317/13)
   (2013/C 226/13)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: F. Drexler, A. Caiola și M. Pencheva, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei 2013/129/UE a Consiliului din 7 martie 2013 privind supunerea 4-metilamfetaminei unor măsuri de control (1);

               —

               menținerea efectelor Deciziei 2013/129/UE a Consiliului, până la momentul la care aceasta va fi înlocuită de un nou act adoptat în mod valabil;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Cu titlu introductiv, Parlamentul European amintește că preambulul deciziei atacate face trimitere la următoarele temeiuri juridice: articolul 8 alineatul (3) din Decizia 2005/387/JAI a Consiliului din 10 mai 2005 privind schimbul de informații, evaluarea riscurilor și controlul noilor substanțe psihoactive (2) și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Parlamentul European deduce din aceasta că, în mod implicit, Consiliul se referă la articolul 34 alineatul (2) litera (c) TUE.
   Parlamentul invocă două motive în susținerea acțiunii în anulare.
   În primul rând, Parlamentul European susține că Consiliul și-a întemeiat decizia pe un temei juridic, articolul 34 alineatul (2) litera (c) TUE, care este abrogat de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Din această cauză, decizia atacată nu ar mai fi întemeiată decât pe Decizia 2005/387/JAI. Aceasta din urmă constituie un temei juridic derivat și, prin urmare, ar fi nelegală.
   În al doilea rând, și ținând seama de cele de mai sus, Parlamentul European consideră că procedura decizională este afectată de încălcări ale unor norme fundamentale de procedură. Pe de o parte, în cazul în care articolul 34 alineatul (2) litera (c) TUE ar fi fost aplicat, Parlamentul European ar fi trebuit să fie consultat înainte de adoptarea deciziei atacate în conformitate cu articolul 39 alineatul (1) TUE. Or, Parlamentul European susține că nu acest lucru nu s-a întâmplat. Pe de altă parte, dacă considerăm că dispozițiile aplicabile sunt cele rezultate din Tratatul de la Lisabona, Parlamentul European ar fi trebuit să fie asociat procedurii legislative în temeiul articolului 83 alineatul (1) TFUE. Întrucât, și într-un caz și în celălalt, Parlamentul European nu a fost implicat în adoptarea deciziei atacate, aceasta ar fi afectată de o încălcare a unei norme fundamentale de procedură.
   În sfârșit, în ipoteza în care Curtea ar decide să anuleze decizia atacată, Parlamentul European consideră că este necesar, conform articolului 264 al doilea paragraf TFUE, să se mențină efectele deciziei atacate până la momentul în care aceasta va fi înlocuită de un nou act adoptat în mod valabil.

      (1)  JO L 72, p. 11.

      (2)  JO L 127, p. 32, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 170.


title: Cauza T-73/12: Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Einhell Germany şi alţii/Comisia („Dumping — Importurile de anumite compresoare originare din China — Refuz parțial al rambursării taxelor antidumping achitate — Stabilirea prețului de export — Deducerea taxelor antidumping — Modificarea efectelor în timp ale unei anulări”)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/41

         Hotărârea Tribunalului din 18 noiembrie 2015 – Einhell Germany şi alţii/Comisia
   (Cauza T-73/12) (1)

   ((„Dumping - Importurile de anumite compresoare originare din China - Refuz parțial al rambursării taxelor antidumping achitate - Stabilirea prețului de export - Deducerea taxelor antidumping - Modificarea efectelor în timp ale unei anulări”))
   (2016/C 048/46)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Einhell Germany AG (Landau an der Isar, Germania), Hans Einhell Nederlands BV (Breda, Ţările de Jos), Einhell France SAS (Villepinte, Franţa), Hans Einhell Österreich GmbH (Viena, Austria) (reprezentanţi: R. MacLean, solicitor şi A. Bochon, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Stobiecka-Kuik, K. Talabér-Ritz şi T. Maxian Rusche, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziilor K(2011) 8831 final, C(2011) 8825 final, C(2011) 8828 final și K(2011) 8810 final ale Comisiei din 6 decembrie 2011 privind cereri de rambursare a taxelor antidumping achitate pentru importurile de anumite compresoare originare din Republica Populară Chineză și, în ipoteza în care Tribunalul anulează aceste decizii, menținerea în vigoare a efectelor respectivelor decizii până la adoptarea de către Comisie a măsurilor necesare pentru executarea hotărârii Tribunalului care urmează să fie pronunțată

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 1 din Deciziile K(2011) 8831 final, C(2011) 8825 final, C(2011) 8828 final și K(2011) 8810 final ale Comisiei din 6 decembrie 2011 privind cereri de rambursare a taxelor antidumping achitate pentru importurile de anumite compresoare originare din Republica Populară Chineză, în măsura în care nu acordă Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS și Hans Einhell Österreich GmbH o rambursare a taxelor antidumping achitate fără a fi datorate peste cuantumurile care sunt menționate în acest articol.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 109, 14.4.2012.


title: Cauza C-222/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Teleklagenævnet (Danemarca) la 25 aprilie 2013 — TDC A/S/Erhvervsstyrelsen

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Teleklagenævnet (Danemarca) la 25 aprilie 2013 — TDC A/S/Erhvervsstyrelsen
   (Cauza C-222/13)
   2013/C 207/22
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Teleklagenævnet

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: TDC A/S

      Pârâtă: Erhvervsstyrelsen

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (denumită în continuare „Directiva privind serviciul universal”) (1), în special articolul 32 din aceasta, se opune adoptării de către un stat membru a unor norme care nu permit unei întreprinderi să formuleze o cerere împotriva unui stat membru în vederea recuperării separate a costurilor nete ale furnizării de servicii suplimentare obligatorii, care nu sunt incluse în capitolul II al directivei, în măsura în care profiturile întreprinderii rezultate din alte servicii, care sunt incluse în obligația de serviciu universal a întreprinderii potrivit capitolului II al directivei, depășesc pierderile legate de furnizarea unor servicii suplimentare obligatorii?

               2.

               Directiva privind serviciul universal se opune adoptării de către un stat membru a unor norme care permit întreprinderilor doar să formuleze o cerere împotriva unui stat membru în vederea recuperării costurilor nete referitoare la furnizarea unor servicii suplimentare obligatorii care nu sunt incluse în capitolul II al directivei, în cazul în care costurile nete conduc la o sarcină excesivă pentru întreprinderi?

               3.

               Dacă răspunsul la întrebarea 2 este negativ, poate statul membru să decidă că nu există nicio sarcină excesivă legată de furnizarea unor servicii suplimentare obligatorii care nu sunt incluse în capitolul II al directivei, dacă întreprinderea, în ansamblul său, a obținut profituri din furnizarea tuturor acelor servicii pentru care există obligația de serviciu universal, inclusiv furnizarea de servicii pe care întreprinderea le-ar fi furnizat și în cazul în care nu ar fi avut obligația de serviciu universal?

               4.

               Directiva privind serviciul universal se opune adoptării de către un stat membru a unor norme potrivit cărora costurile nete ale unei anumite întreprinderi, legate de furnizarea serviciului universal în conformitate cu capitolul II al directivei, trebuie calculate pe baza tuturor veniturilor și costurilor legate de furnizarea serviciului în discuție, inclusiv a acelui venit și a acelor costuri pe care întreprinderea le-ar fi avut și în lipsa obligației de serviciu universal?

               5.

               Are incidență asupra răspunsurilor la întrebările 1-4 împrejurarea că un serviciu suplimentar obligatoriu trebuie să fie furnizat în Groenlanda care, potrivit Anexei II la TFUE, este o țară sau un teritoriu de peste mări, atunci când autoritățile daneze impun obligația în sarcina unei întreprinderi stabilite în Danemarca, iar întreprinderea nu are alte activități în Groenlanda?

               6.

               Care este relevanța articolului 107 alineatul (1) TFUE, a articolului 108 alineatul (3) TFUE și a Deciziei Comisiei Europene din 20 decembrie 2011 privind aplicarea articolului 106 alineatul (2) TFUE în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general (2) pentru răspunsurile la întrebările 1-5?

               7.

               Care este relevanța principiului denaturării minime a concurenței conținut, printre altele, în articolul 1 alineatul (2), în articolul 3 alineatul (2) și în considerentele (4), (18), (23) și (26) precum și în anexa IV, partea B la Directiva privind serviciul universal pentru răspunsurile la întrebările 1-5?

               8.

               Dacă dispozițiile Directivei privind serviciul universal se opun unor regimuri naționale precum cele la care se referă întrebările 1, 2 și 4, atunci aceste prevederi sau interdicții au efect direct?

      (1)  JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.

      (2)  JO L 7, 11.1.2012, p. 3.


title: Cauza T-380/11: Acțiune introdusă la 15 iulie 2011 — Palirria Souliotis/Comisia

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/29

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2011 — Palirria Souliotis/Comisia
   (Cauza T-380/11)
   2011/C 282/60
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE (Psacha, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 447/2011 al Comisiei din 6 mai 2011 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (JO L 122, p. 63) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că, prin omisiunea de a consulta în mod corespunzător Comitetul pentru nomenclatură, Comisia ar fi încălcat o normă fundamentală de procedură. În plus, Comisia nu a analizat observațiile prezentate de reclamantă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe depășirea de către Comisie a atribuțiilor conferite de articolul 9 din Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, prin clasificarea frunzelor de viță-de-vie umplute, în conservă, la codurile NC prevăzute în anexa la regulamentul atacat, Comisia a săvârșit o eroare de drept.


title: Cauza C-200/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 12 aprilie 2016 – Securitas – Serviços e Tecnologia de Segurança, SA/ICTS Portugal – Consultadoria de Aviação Comercial, SA și alții

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 12 aprilie 2016 – Securitas – Serviços e Tecnologia de Segurança, SA/ICTS Portugal – Consultadoria de Aviação Comercial, SA și alții
      (Cauza C-200/16)
      (2016/C 211/47)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Supremo Tribunal de Justiça

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Securitas – Serviços e Tecnologia de Segurança, SA

         Pârâți: ICTS Portugal – Consultadoria de Aviação Comercial, SA, Arthur George Resendes, Jorge Alberto Rodrigues Pereira, José Manuel Duque Medeiros, José Octávio Pimentel do Couto Macedo, Márcio Aurélio Mendes, Marco Paulo Viveiros Câmara, Milton César Pimentel Freitas, Milton Miguel Miranda Santos, Nelson Manuel Rego Sousa, Osvaldo Manuel Rego Arruda, Pedro Miguel Amaral Pacheco, Pedro Miguel Costa Tavares, Rui Miguel Costa Tavares, Rui Sérgio Gouveia Terra, Jaime Amorim Amaral Melo, Marcos Daniel Varandas Carvalho, Valter Eurico Rocha da Silva e Sousa

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Situația prezentată în dosarul cauzei constituie un transfer de întreprindere sau de unitate, în contextul în care transferul întreprinderii ICTS către întreprinderea Securitas a avut loc, ca urmare a încheierii unei proceduri de achiziții publice, în care s-a atribuit în favoarea Securitas, care a fost declarată câștigătoare în cadrul acestei proceduri, prestarea de servicii de supraveghere și securitate în portul Ponta Delgada din insula San Miguel (Insulele Azore) și, respectiv, un transfer de unitate economică, în conformitate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001?

                  2)

                  Situația prezentată în dosarul cauzei constituie o simplă succesiune de întreprinderi concurente, în contextul atribuirii prestării de servicii în favoarea întreprinderii care a câștigat procedura de achiziții publice menționată, astfel încât este exclusă din noțiunea de transfer de întreprindere sau de unitate în sensul directivei?

                  3)

                  Alineatul 2 al clauzei 13 din convenția colectivă menționată, încheiată între AES [Associação de Empresas de Segurança Privada (Asociația Întreprinderilor de Securitate Privată)], AESIRF [Associação Nacional das Empresas de Segurança (Asociația Națională a Întreprinderilor de Securitate)] și STAD [Sindicato dos Trabalhadores dos Serviços de Portaria, Vigilância, Limpeza Domésticas e Atividades Diversas (Sindicatul Lucrătorilor din cadrul Serviciilor Portuare, de Supraveghere, de Curățenie Domestică și alte Activități)] și alte asociații sindicale este contrar dreptului comunitar în ceea ce privește definiția transferului de întreprindere sau de unitate, rezultată din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2011, în măsura în care prevede că: „Nu intră în noțiunea de transfer de întreprindere sau de unitate pierderea unui client de către un operator, ca urmare a atribuirii serviciului unui alt operator”?


title: Hotărârea Curții din 29 iulie 2016 în cauza E-32/15 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2006/126/CE – Directiva 2011/94/UE – Directiva 2012/36/UE)

text:
               6.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/15

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 29 iulie 2016
   în cauza E-32/15
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein
   (Neîndeplinirea de către un stat AELS a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2006/126/CE – Directiva 2011/94/UE – Directiva 2012/36/UE)
   (2017/C 108/13)
   În cauza E-32/15, Autoritatea AELS de Supraveghere/Principatul Liechtenstein – CERERE de declarare a neîndeplinirii, de către Principatul Liechtenstein, a obligațiilor care îi revin în temeiul actelor menționate la punctul 24f din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată), Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011 de modificare a Directivei 2006/126/CE și Directiva 2012/36/UE a Comisiei din 19 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/126/CE], astfel cum au fost adaptate la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare actele la termenul prevăzut sau, în orice caz, deoarece nu a informat Autoritatea AELS de Supraveghere în acest sens, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 29 iulie 2016, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               Declară că Principatul Liechtenstein nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actelor menționate la punctul 24f din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată), Directiva 2011/94/UE a Comisiei din 28 noiembrie 2011 de modificare a Directivei 2006/126/CE și Directiva 2012/36/UE a Comisiei din 19 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/126/CE], astfel cum au fost adaptate la acord prin protocolul 1 la acesta, și în temeiul articolului 7 din acord, deoarece nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare actele în termenele prevăzute.

               2.

               Dispune suportarea cheltuielilor de judecată de către Principatul Liechtenstein.


title: Cauza T-391/08: Acțiune introdusă la 15 septembrie 2008 — Ellinika Nafpigeia/Comisia

text:
               20.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 327/29

         Acțiune introdusă la 15 septembrie 2008 — Ellinika Nafpigeia/Comisia
   (Cauza T-391/08)
   (2008/C 327/55)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Ellinika Nafpigeia AE (Skaramagkas, Grecia) (reprezentanți: I. Drosos, K. Loukopoulos, A. Chiotellis, Ch. Panagouleas, P. Tzioumas, A. Ballas, V. Voutsakis și X. Gioustas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (2), a articolelor 2, 3, 5, 6, a articolului 8 alineatul (2) și a articolelor 9, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 18 și 19 din Decizia atacată a Comisiei din 2 iulie 2008„privind ajutoarele C 16/2004 (fostele NN 29/2004, CP 71/2002 și CP 133/2005), pe care Grecia le-a acordat societății Ellinika Navpigeia A.E.”;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta (denumită în continuare „ENAE”) contestă 12 din cele 16 măsuri care i-au fost impuse prin Decizia E(2008) 3118 final a Comisiei din 2 iulie 2008 privind ajutoarele C 16/2004 (fostele NN 29/2004, C 71/2002 și C 133/2005), invocând nouă motive în susținerea cererii sale de anulare.
   Prin intermediul primului motiv de anulare, reclamanta susține că articolul 298 CE nu a fost aplicat de Comisie, deși prin decizia atacată se recunoaște că ENAE este un șantier naval militar.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv de anulare, reclamanta consideră că în decizia atacată nu a fost aplicat articolul 296 CE sau a fost aplicat greșit.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv de anulare, reclamanta consideră că decizia atacată conține o eroare manifestă de apreciere și, în susbsidiar, că această decizie nu este motivată suficient, întrucât s-a considerat că ENAE a avut o capacitate de credit limitată între 1997 și iunie 1999 și inexistentă în anii următori. Mai exact, decizia atacată a) nu a examinat capacitatea de credit a ENAE în raport cu calitatea acesteia de entitate a industriei militare, b) a contestat fără motiv datele economice privind ENAE, dar și garanțiile pe care aceasta era în măsură să le prezinte pentru a obține o finanțare de la o bancă privată, c) a ignorat fără motiv și a apreciat greșit interesul avut de Elliniki Trapeza Viomichanikis Anaptyxis (Banca elenă de dezvoltare industrială — denumită în continuare „ETVA”), în calitate de acționar majoritar al ENAE, pentru valoarea și randamentul participațiilor deținute de aceasta în întreprindere.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv de anulare, referitor la aplicarea abuzivă a ajutorului sub forma anulării unei datori în valoare de 160 de milioane de euro, reclamanta susține că Decizia în litigiu C 10/1994 nu a prevăzut condiții și nici nu a fost aplicată în mod abuziv și că, în subsidiar, cuantumul menționat anterior nu a fost acordat în totalitate societății ENAE și, în consecință, sumele neacordate nu pot fi recuperate. În plus, reclamanta consideră că trebuie aplicat articolul 296 CE atât pentru a aprecia dacă a existat un ajutor, cât și pentru a calcula beneficiul care trebuie recuperat. În sfârșit, în opinia reclamantei, recuperarea ajutorului încalcă principiul proporționalității, principiul securității juridice și principiul încrederii legitime a beneficiarului ajutorului.
   Prin intermediul celui de al cincilea motiv de anulare, referitor la aplicarea abuzivă a ajutorului în valoare de 29,5 milioane de euro, aprobat în 2002 pentru închiderea instalațiilor, din cauza unei presupuse nerespectări a condiției compensatorii referitoare la limitarea capacității de a efectua reparații avută de reclamantă, aceasta din urmă susține că Decizia de aprobare N 513/2001 a fost aplicată greșit.
   Prin intermediul celui de al șaselea și de al șaptelea motiv de anulare, referitor la aplicarea abuzivă a ajutorului pentru investiții în valoare de 22,9 milioane de euro și la pretinsa participare nelegală a ETVA la majorările capitalului social în vederea realizării acestei investiții, reclamanta susține că Decizia de aprobare N 401/1997 a fost aplicată greșit, că a fost încălcat articolul 87 alineatul (1) CE întrucât Comisia a considerat în mod greșit că măsura E 10 constituia un ajutor de stat nelegal, că a fost încălcat principiul încrederii legitime și că nu a fost aplicat articolul 296 CE.
   Prin intermediul celui de al optulea motiv de anulare, privind împrumuturile și garanțiile pe care reclamanta le-a primit în perioada în litigiu 1997-2001, în plus de al treilea motiv de anulare referitor la capacitatea acesteia de a primi un credit, reclamanta susține că: a) a fost aplicat greșit criteriul investitorului privat în cadrul unei economii de piață, b) a fost aplicat greșit articolul 87 alineatul (2) CE, articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1540/1998 (1) și articolul 4 din Directiva 90/684/CEE (2), c) a fost încălcat principiul proporționalității și a fost comisă o eroare vădită de apreciere în ceea ce privește capacitatea societății ENAE de a primi un credit după privatizarea integrală a acesteia din iunie 2002, în legătură cu calcularea sumelor care trebuie recuperate pentru măsurile în cauză, întrucât prin decizia atacată nu a fost redusă rata dobânzii de referință aplicabile, și d) a fost comisă o eroare de fapt în legătură cu împrumuturile și garanțiile acordate reclamantei de ETVA, în măsura în care în decizia atacată nu s-a luat în considerare faptul că, după privatizarea societății ETVA, măsurile în cauză nu conțineau niciun element de ajutor de stat.
   Prin intermediul celui de al nouălea motiv de anulare, referitor la finanțarea activității nemilitare a societății ENAE prin activitatea militară a acesteia, reclamanta susține că: a) au fost încălcate articolele 296 CE, 298 CE și articolul 88 alineatul (1) CE, b) a fost aplicat greșit criteriul investitorului privat la contracte militare, și c) nu au fost prezentate motive și a fost făcută o apreciere greșită în ceea ce privește calcularea cuantumurilor care trebuie recuperate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1540/98 al Consiliului din 29 iunie 1998 privind ajutoarelepentru construcția navală.

      (2)  Directiva 90/684/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1990 privind ajutoarele pentru construcția navală.


title: Cauza C-374/14 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 12 februarie 2015 – Walcher Meßtechnik GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (Recurs — Regulamentul de procedură al Curții — Articolul 181 — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HIPERDRIVE — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) — Principiul general al egalității de tratament)

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/12

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 12 februarie 2015 – Walcher Meßtechnik GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-374/14 P) (1)

   ((Recurs - Regulamentul de procedură al Curții - Articolul 181 - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HIPERDRIVE - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) - Principiul general al egalității de tratament))
   (2015/C 146/18)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Walcher Meßtechnik GmbH (reprezentant: S. Walter, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Walcher Meßtechnik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014.


title: Cauza C-518/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — UPC Nederland BV/Gemeente Hilversum (Rețele și servicii de comunicații electronice — Directivele 97/66/CE, 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE — Domeniu de aplicare ratione materiae — Furnizarea unui pachet de bază de programe de radio și de televiziune accesibil prin cablu — Cesionarea de către o comună a rețelei sale de cablu unei întreprinderi private — Clauză contractuală care privește tariful — Competențele autorităților naționale de reglementare — Principiul cooperării loiale)

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 7 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — UPC Nederland BV/Gemeente Hilversum
   (Cauza C-518/11) (1)

   (Rețele și servicii de comunicații electronice - Directivele 97/66/CE, 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE - Domeniu de aplicare ratione materiae - Furnizarea unui pachet de bază de programe de radio și de televiziune accesibil prin cablu - Cesionarea de către o comună a rețelei sale de cablu unei întreprinderi private - Clauză contractuală care privește tariful - Competențele autorităților naționale de reglementare - Principiul cooperării loiale)
   2014/C 9/05
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UPC Nederland BV

      Pârât: Gemeente Hilversum

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Gerechtshof te Amsterdam — Interpretarea articolului 8 alineatul (4) din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora („Directiva privind accesul”) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169), a Directivei 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice („Directiva-cadru”) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195), precum și a Directivei 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații („Directiva privind serviciul universal”) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213) — Furnizarea unui ansamblu de programe de radio și de televiziune liber accesibile prin cablu — Comună care și-a cedat întreprinderea de cablu — Limitarea prețurilor cu amănuntul — Norme de concurență — Aplicare de către instanțele naționale

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) trebuie interpretat în sensul că un serviciu care constă în furnizarea unui pachet de bază de programe de radio și de televiziune accesibil prin cablu și a cărui facturare include costurile de transmisie, precum și remunerarea organismelor de radioteleviziune și redevențele plătite societăților de gestiune colectivă a drepturilor de autor pentru difuzarea conținutului operelor intră în sfera noțiunii „serviciu de comunicații electronice” și, prin urmare, în domeniul de aplicare material atât al acestei directive, cât și al Directivei 97/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor, al Directivei 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul), al Directivei 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) și al Directivei 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal), care constituie noul cadru de reglementare aplicabil serviciilor de comunicații electronice, în măsura în care acest serviciu include în principal transmiterea conținuturilor televizuale prin rețeaua de teledistribuție prin cablu până la terminalul de recepție al consumatorului final.

               2.

               Aceste directive trebuie interpretate în sensul că, de la expirarea termenului lor de transpunere, nu permit ca o entitate precum cea în discuție în litigiul principal, care nu are calitate de autoritate națională de reglementare, să intervină în mod direct în tarifele aplicate consumatorului final pentru furnizarea unui pachet de bază de programe de radio și de televiziune accesibil prin cablu.

               3.

               Aceleași directive trebuie interpretate în sensul că nu permit, în împrejurări precum cele din litigiul principal și având în vedere principiul cooperării loiale, ca o entitate care nu are calitatea de autoritate națională de reglementare să se prevaleze, în raport cu un furnizor de pachete de bază de programe de radio și de televiziune accesibile prin cablu, de o clauză cuprinsă într-un contract încheiat anterior adoptării noului cadru de reglementare aplicabil serviciilor de comunicații electronice și care limitează libertatea tarifară a acestui furnizor.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza F-58/14: Acțiune introdusă la 23 iunie 2014 – ZZ/EMA

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/63

         Acțiune introdusă la 23 iunie 2014 – ZZ/EMA
   (Cauza F-58/14)
   2014/C 292/82
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Rodrigues, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei EMA de a nu reînnoi contractul de angajare a reclamantului ca agent temporar agent și acordarea de despăgubiri pentru prejudiciul pe care acesta pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei EMA din 12 septembrie 2013 de a nu reînnoi contractul de angajare al reclamantului;

               —

               cu titlu cumulativ și în măsura în care este necesar, anularea deciziei EMA din 13 martie 2014 de respingere a reclamației formulate de reclamant la 19 noiembrie 2013 împotriva deciziei menționate mai sus;

               —

               repararea prejudiciului material suferit de reclamant;

               —

               repararea prejudiciului moral suferit de reclamant, evaluat la 20  000 EUR;

               —

               obligarea EMA la plata tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant în cadrul prezentei acțiuni.


title: Cauza F-49/13: Acțiune introdusă la 22 mai 2013 — ZZ/Consiliul

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/20

         Acțiune introdusă la 22 mai 2013 — ZZ/Consiliul
   (Cauza F-49/13)
   2013/C 215/29
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu lua în considerare candidatura reclamantei pentru un post vacant la Consiliu.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 17 ianuarie 2013 a Serviciului de mobilitate al SGC prin care s-a refuzat luarea în considerare a candidaturii reclamantei pentru postul 2244 DGA 2A, confirmată, în urma reclamației acesteia, prin decizia din 12 februarie 2013 a serviciului de mobilitate;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-270/08: Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/35

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară
   (Cauza C-270/08)
   (2008/C 209/53)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Wils și V. Bottka, agenți)

      Pârâtă: Republica Ungară
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 149, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 260) (1), și în orice caz prin neinformarea Comisiei cu privire la acestea, Republica Ungară nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Ungare la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 12 iunie 2007.

      (1)  JO L 149, p. 22.


title: Cauza C-363/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial de Póvoa de Lanhoso (Portugalia) la 21 iulie 2010 — Maria de Jesus Barbosa Rodrigues/Companhia de Seguros Zurich SA

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/19

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Judicial de Póvoa de Lanhoso (Portugalia) la 21 iulie 2010 — Maria de Jesus Barbosa Rodrigues/Companhia de Seguros Zurich SA
      (Cauza C-363/10)
      ()
      (2010/C 288/31)
      Limba de procedură: portugheza

         Instanța de trimitere

      Tribunal Judicial de Póvoa de Lanhoso

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: Maria de Jesus Barbosa Rodrigues

         Pârâtă: Companhia de Seguros Zurich SA

         Întrebarea preliminară

      În cazul unei coliziuni între vehicule și atunci când accidentul, din care a rezultat decesul unuia dintre conducători, nu poate fi imputat niciunuia din conducători cu titlu de culpă, este contrară dreptului comunitar și în special articolului 3 alineatul (1) din Prima directivă (72/166/CEE) (1), articolului 2 alineatul (1) din A doua directivă (84/5/CEE) (2) și articolului 1 din A treia directivă (90/232/CEE) (3), în interpretarea dată de Curtea de Justiție acestor dispoziții, posibilitatea partajării răspunderii pentru risc [articolul 506 alineatele (1) și (2) din Código Civil], partajare care se reflectă direct în valoarea despăgubirii cuvenite persoanelor îndreptățite să o primească, și anume părinții victimei, deoarece implică reducerea proporțională a acestei valori?

         (1)  Directiva 72/166/CEE a Consiliului din 24 aprilie 1972 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă auto și introducerea obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 103, p. 1, Ediție specială, 06/vol.1, p. 10).

         (2)  A doua directivă 84/5/CEE a Consiliului din 30 decembrie 1983 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO 1984, L 8, p. 17, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 104).

         (3)  A treia Directivă 90/232/CEE a Consiliului din 14 mai 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la asigurarea de răspundere civilă pentru pagubele produse de autovehicule (JO L 129, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 204).


title: Cauza T-717/13: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 — Chair Entertainment Group/OAPI — Libelle (SHADOW COMPLEX)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/23

      Acțiune introdusă la 27 decembrie 2013 — Chair Entertainment Group/OAPI — Libelle (SHADOW COMPLEX)
      (Cauza T-717/13)
      (2014/C 71/43)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Chair Entertainment Group LLC (Utah, Statele Unite ale Americii) (reprezentant: E. Armijo Chávarri, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Libelle AG (Stuttgart, Germania)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 1 octombrie 2013 pronunțată în cauza R 776/2011-2;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

         Marca comunitară vizată: marca verbală „SHADOW COMPLEX” pentru produse și servicii din clasa 9 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8 235 434

         Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

         Marca sau semnul invocat: marca verbală „DBShadow” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 457 944, marca verbală „BusinessShadow” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 3 749 439, marca verbală germană „BusinessShadow” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42 și marca verbală germană „FSShadow” pentru produse și servicii din clasele 9 și 42

         Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

         Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

         Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 privind marca comunitară


title: Cauza F-157/12: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — ZZ/Parlamentul European

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/31

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — ZZ/Parlamentul European
   (Cauza F-157/12)
   2013/C 71/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Tymen, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de schimbare a repartizării reclamantului și a deciziei implicite de încetare cu efect retroactiv a atribuțiilor de consilier al directorului unei direcții a Parlamentului European și cerere de reparare a prejudiciului suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 20 iunie 2012 de respingere a reclamației sale introduse împotriva deciziei de schimbare a repartizării din 20 martie 2012;

               —

               anularea deciziei președintelui Parlamentului European din 20 martie 2012 prin care s-a stabilit încetarea, cu efect retroactiv de la 15 martie 2012, a atribuțiilor de consilier al unui director ale reclamantului și prin care a fost transferat, începând cu aceeași dată, într-un serviciu al unei alte direcții în calitate de consilier;

               —

               recunoașterea prejudiciului suferit de reclamant la mai multe niveluri (sănătate, demnitate, reputație profesională, pierdere a egalității de șanse în evoluția carierei) din cauza faptelor de hărțuire și de administrare defectuoasă care s-au succedat fără întreruperea continuității din 2009;

               —

               dispunerea reparării acestui prejudiciu acordând reclamantei daune interese al căror cuantum poate fi evaluat în echitate la 400 000 de euro;

               —

               obligarea Parlamentului European la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-52/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Stockholms tingsrätt — Suedia) — Konkurrensverket/TeliaSonera (Trimitere preliminară — Articolul 102 TFUE — Abuz de poziție dominantă — Prețuri aplicate de un operator de telecomunicații — Produse ADSL destinate revânzării — Servicii de conexiune în bandă largă către clienții finali — Micșorare a marjei concurenților sau efect de „foarfecă tarifară” )

text:
               2.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 103/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 17 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Stockholms tingsrätt — Suedia) — Konkurrensverket/TeliaSonera
   (Cauza C-52/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolul 102 TFUE - Abuz de poziție dominantă - Prețuri aplicate de un operator de telecomunicații - Produse ADSL destinate revânzării - Servicii de conexiune în bandă largă către clienții finali - Micșorare a marjei concurenților sau efect de „foarfecă tarifară”)
   2011/C 103/03
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Stockholms tingsrätt

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Konkurrensverket

      Pârâtă: TeliaSonera AB

      În prezența: Tele2 Sverige AB

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Stockholms tingsrätt — Interpretarea articolului 82 CE — Efect de foarfecă tarifară — Prețuri aplicate de un operator de telecomunicații care deținea anterior un monopol istoric în ceea ce privește accesul ADSL — Diferență, între prețurile facturate de operator operatorilor intermediari pentru furnizarea angro de acces ADSL și tarifele aplicate de operator consumatorilor pentru accesul ADSL, care nu este suficientă pentru a acoperi costurile suplimentare suportate chiar de operator pentru a furniza aceste servicii cu amănuntul

      Dispozitivul

   În lipsa oricărei justificări obiective, poate constitui un abuz în sensul articolului 102 TFUE faptul că o întreprindere integrată vertical care deține o poziție dominantă pe piața cu ridicata a produselor privind liniile de abonat digitale asimetrice destinate revânzării aplică o practică tarifară care face ca diferența dintre prețurile practicate pe această piață și cele aplicate pe piața cu amănuntul a serviciilor de conexiune în bandă largă către clienții finali să nu fie suficientă pentru a acoperi costurile specifice pe care această întreprindere trebuie să le suporte pentru a avea acces la această din urmă piață.
   La aprecierea caracterului abuziv al unei asemenea practici, trebuie luate în considerare toate împrejurările fiecărui caz specific. În special,

               —

               este necesar în principiu să se ia în considerare cu prioritate prețurile și costurile întreprinderii în cauză pe piața serviciilor cu amănuntul. Numai în cazul în care, ținând seama de împrejurări, nu este posibil să se facă referire la aceste prețuri și costuri, trebuie să se examineze cele ale concurenților pe aceeași piață și

               —

               este necesar să se demonstreze că, ținând seama în special de caracterul indispensabil al produsului cu ridicata, această practică produce un efect anticoncurențial cel puțin potențial pe piața cu amănuntul, fără ca acest lucru să se justifice în niciun fel din punct de vedere economic.

         În scopul unei asemenea aprecieri, nu sunt, în principiu, pertinente:

               —

               lipsa oricărei obligații legale a întreprinderii în cauză de a furniza pe piața cu ridicata pe care aceasta deține o poziție dominantă produsele privind liniile de abonat digitale asimetrice destinate revânzării;

               —

               nivelul de dominare pe care această întreprindere îl deține pe piața menționată;

               —

               împrejurarea că respectiva întreprindere nu deține o poziție dominantă și pe piața cu amănuntul a serviciilor de conexiune în bandă largă către clienții finali;

               —

               împrejurarea că o asemenea practică tarifară se aplică unor clienți noi sau unor clienți existenți ai întreprinderii în cauză;

               —

               imposibilitatea întreprinderii dominante de a recupera eventualele pierderi pe care le ar putea determina punerea în aplicare a unei asemenea practici tarifare și nici

               —

               gradul de dezvoltare a piețelor vizate și introducerea pe acestea a unei noi tehnologii care necesită investiții foarte importante.

      (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza C-117/12: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Burgos — Spania) — Retoucherie de Manuela S. L./Retoucherie de Burgos S. C. [Articolul 99 din Regulamentul de procedură — Concurență — Acorduri între întreprinderi — Articolul 81 CE — Exceptare pe categorii de acorduri verticale — Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 — Articolul 5 litera (b) — Obligație de neconcurență impusă cumpărătorului la încetarea unui contract de franciză — Spațiile și terenurile de pe care a operat cumpărătorul în cursul perioadei contractuale]

text:
               13.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 108/8

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 7 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Audiencia Provincial de Burgos — Spania) — Retoucherie de Manuela S. L./Retoucherie de Burgos S. C.
   (Cauza C-117/12) (1)

   (Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Concurență - Acorduri între întreprinderi - Articolul 81 CE - Exceptare pe categorii de acorduri verticale - Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 - Articolul 5 litera (b) - Obligație de neconcurență impusă cumpărătorului la încetarea unui contract de franciză - Spațiile și terenurile de pe care a operat cumpărătorul în cursul perioadei contractuale)
   2013/C 108/16
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial de Burgos

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Retoucherie de Manuela S. L.

      Intimată: Retoucherie de Burgos S. C.

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Audiencia Provincial de Burgos — Interpretarea articolului 5 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei din 22 decembrie 1999 privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (JO L 336, p. 21, Ediție specială 08/vol. 1, p. 66) — Exceptare pe categorii — Atingeri aduse concurenței care nu fac obiectul exceptării — Condiții impuse cumpărătorului la încetarea unui contract de franciză — Noțiunea „spațiile și terenurile de pe care a operat cumpărătorul în cursul perioadei contractuale”

      Dispozitivul

   Articolul 5 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei din 22 decembrie 1999 privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) [CE] categoriilor de acorduri verticale și practici concertate trebuie interpretat în sensul că sintagma „spațiile și terenurile de pe care a operat cumpărătorul în cursul perioadei contractuale” vizează numai locul din care sunt oferite spre vânzare bunurile sau serviciile contractuale, iar nu întregul teritoriu pe care aceste bunuri sau servicii pot fi vândute în temeiul unui contract de franciză.

      (1)  JO C 151, 26.5.2012


title: Cauza T-358/09: Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Sociedad Agricola Requingua/OAPI — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TORO DE PIEDRA — Marcă comunitară figurativă anterioară D. ORIGEN TORO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul de a fi ascultat — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               28.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 160/20

         Hotărârea Tribunalului din 13 aprilie 2011 — Sociedad Agricola Requingua/OAPI — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
   (Cauza T-358/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TORO DE PIEDRA - Marcă comunitară figurativă anterioară D. ORIGEN TORO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul de a fi ascultat - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)
   2011/C 160/30
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sociedad Agricola Requingua Ltda (Santiago, Chile) (reprezentanți: E. Vorbuchner, C. Ley și M. Heidelberg, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: J. Crespo Carrillo și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (Toro, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 18 iunie 2009 (cauza R 1117/2008-2) privind o procedură de opoziție între Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro și Sociedad Agricola Requingua Ltda

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Sociedad Agricola Requingua Ltda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009


title: Cauza C-610/16 P: Recurs introdus la 28 noiembrie 2016 de Anastasia-Soultana Gaki împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 19 septembrie 2016 în cauza T-112/16, Gaki/Parlamentul

text:
               19.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/8

         Recurs introdus la 28 noiembrie 2016 de Anastasia-Soultana Gaki împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a opta) din 19 septembrie 2016 în cauza T-112/16, Gaki/Parlamentul
   (Cauza C-610/16 P)
   (2017/C 195/12)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Anastasia-Soultana Gaki (reprezentant: G. Keisers, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Parlamentul European
   Prin Ordonanța din 6 aprilie 2016, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a zecea) a respins recursul și a decis ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-46/10: Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2014 – Faci/Comisia ( „Concurență  — Înțelegeri  — Piața europeană a stabilizatorilor termici ESBO/esteri  — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE  — Fixarea prețurilor, împărțirea piețelor precum și a clienților și schimb de informații sensibile  — Dovada unuia dintre aspectele încălcării  — Amenzi  — Egalitate de tratament  — Bună administrare  — Termen rezonabil  — Proporționalitate” )

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/30

         Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2014 – Faci/Comisia
   (Cauza T-46/10) (1)

   ((„Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a stabilizatorilor termici ESBO/esteri - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Fixarea prețurilor, împărțirea piețelor precum și a clienților și schimb de informații sensibile - Dovada unuia dintre aspectele încălcării - Amenzi - Egalitate de tratament - Bună administrare - Termen rezonabil - Proporționalitate”))
   2014/C 142/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Faci SpA (Milano, Italia) (reprezentanţi: S. Piccardo, avocat, S.Crosby, solicitor şi S. Santoro, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: iniţial K. Mojzesowicz, F. Ronkes Agerbeek şi J. Bourke, ulterior F. Ronkes Agerbeek, J. Bourke şi F. Castilla Contreras şi în final F. Ronkes Agerbeek, F. Castilla Contreras şi R. Sauer, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2009) 8682 final a Comisiei din 11 noiembrie 2009 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] și a articolului 53 din Acordul SEE (cazul COMP/C.38.589 – Stabilizatori termici), sau, în subsidiar, cerere de anulare a amenzii aplicate reclamantei sau de reducere a cuantumului acesteia.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Faci SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauza T-146/08: Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Redrock Construction (REDROCK)

text:
               21.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 158/19

         Acțiune introdusă la 17 aprilie 2008 — Deutsche Rockwool Mineralwoll/OAPI — Redrock Construction (REDROCK)
   (Cauza T-146/08)
   (2008/C 158/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Germania) (reprezentant: S. Beckmann, Rechtsanwältin)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Redrock Construction s.r.o. (Praga, Republica Cehă)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei R 506/207-4 a pârâtului din 18 februarie 2008;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Redrock Construction s.r.o.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „REDROCK” pentru produse și servicii din clasele 1, 2, 17, 19, 36 și 37 (cererea de înregistrare nr. 3 866 365)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală germană „Rock” pentru produse și servicii din clasele 1, 6-8, 17, 19, 37 și 42 (nr. 302 29 274), opoziția fiind îndreptată împotriva înregistrării în totalitatea claselor, cu excepția clasei 36

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția și respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1) pe temeiul existenței unui risc de confuzie sau, cel puțin, de asociere între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994 L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).