201807060171993492018/C 259/403452018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180525282922Cauza C-345/18 P: Recurs introdus la 25 mai 2018 de Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA și Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 martie 2018 în cauza T-211/16, Caviro Distillerie și alții/Comisia
 ---documentbreak--- C2592018RO2820120180525RO0040282292Recurs introdus la 25 mai 2018 de Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA și Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 15 martie 2018 în cauza T-211/16, Caviro Distillerie și alții/Comisia
   (Cauza C-345/18 P)2018/C 259/40Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Recurente: Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA și Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (reprezentant: R. MacLean, solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

            —

            anularea hotărârii Tribunalului în măsura în care a substituit în mod eronat propriul raționament la momentul examinării celui de al doilea motiv invocat in cererea acestora;

            —

            anularea hotărârii Tribunalului pentru motivul că a denaturat în mod vădit dovezile prezentate în fața sa în ceea ce privește evoluția și situația finală a cotei de piață a industriei Uniunii;

            —

            admiterea celui de al doilea motiv al recurentelor întemeiat pe o apreciere incorectă de către Tribunal a situației cotelor de piață și să își exercite competența de a statua cu privire la acest motiv și de a pronunța o hotărâre definitivă;

            —

            în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului pentru a se pronunța în mod corespunzător cu privire la motivul recurentelor în această privință;

            —

            declararea faptului că Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de apreciere și că a încălcat articolul 3 alineatele (2) și (5) din Regulamentul de bază (
                  1
               ), atunci când a ajuns la concluzia potrivit căreia Comisia nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere în adoptarea concluziilor sale privind prejudiciul material;

            —

            declararea hotărârii Tribunalului ca fiind insuficient motivată și contradictorie;

            —

            obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele invocă trei motive în susținerea recursului formulat. Cele trei motive invocate în fața Curții se referă la cel de al doilea motiv invocat în fața Tribunalului. Aceste trei motive sunt rezumate după cum urmează:

            1.

            Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin înlocuirea raționamentului Comisiei cu propriul raționament în aprecierea importanței cotei de piață a industriei Uniunii, atât în termeni relativi, cât și în mod absolut, și/sau a denaturat în mod evident dovezile prezentate în fața sa în legătură cu scăderea cotei de piață a industriei Uniunii.

            2.

            Tribunalul a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat articolul 3 alineatele (2) și (5) din Regulamentul de bază atunci când a ajuns la concluzia potrivit căreia Comisia nu a săvârșit o eroare vădită de apreciere în adoptarea constatărilor sale privind prejudiciul semnificativ.

            3.

            Tribunalul nu și-a motivat corespunzător decizia în această privință, întrucât nu a explicat de ce eroarea Comisiei în aprecierea cotei de piață a industriei Uniunii nu ar justifica anularea deciziei atacate, astfel cum solicită recurentele. În plus, motivarea Tribunalului este contradictorie, întrucât constată o eroare de apreciere în evaluarea de către Comisie a cotei de piață a industriei Uniunii, dar apoi se pronunță în favoarea acesteia.

      (
         1
      )	Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, JO 2009, L 343, p. 51.


201807060051994002018/C 259/141902017CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180531111111Cauza C-190/17: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Spania) – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad [Trimitere preliminară — Controlul numerarului la intrarea sau la ieșirea din Uniunea Europeană — Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 — Domeniu de aplicare — Articolul 63 TFUE — Libera circulație a capitalurilor — Resortisant al unei țări terțe care transportă în bagajele sale o sumă importantă în numerar nedeclarată — Obligație de declarare legată de ieșirea acestei sume de pe teritoriul spaniol — Sancțiuni — Proporționalitate]
 ---documentbreak--- C2592018RO1110120180531RO0014111111Hotărârea Curții (Camera întâi) din 31 mai 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Madrid – Spania) – Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad
   (Cauza C-190/17) (
         1
      )
   „[Trimitere preliminară — Controlul numerarului la intrarea sau la ieșirea din Uniunea Europeană — Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 — Domeniu de aplicare — Articolul 63 TFUE — Libera circulație a capitalurilor — Resortisant al unei țări terțe care transportă în bagajele sale o sumă importantă în numerar nedeclarată — Obligație de declarare legată de ieșirea acestei sume de pe teritoriul spaniol — Sancțiuni — Proporționalitate]”2018/C 259/14Limba de procedură: spaniola
      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Lu Zheng

      Pârât: Ministerio de Economía y Competitividad

      Dispozitivul

   Articolele 63 și 65 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede că neîndeplinirea obligației de a declara sume importante în numerar care intră sau care ies de pe teritoriul acestui stat este pasibilă de o amendă de până la dublul sumei nedeclarate.
   (
         1
      )	JO C 221, 10.7.2017.


201807060261994522018/C 259/282602018CJC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180416192022Cauza C-260/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 16 aprilie 2018 – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak/Raiffeisen Bank Polska SA
 ---documentbreak--- C2592018RO1920120180416RO0028192202Cerere de decizie preliminară introdusă de Sąd Okręgowy w Warszawie (Polonia) la 16 aprilie 2018 – Kamil Dziubak, Justyna Dziubak/Raiffeisen Bank Polska SA
   (Cauza C-260/18)2018/C 259/28Limba de procedură: polona
      Instanța de trimitere

   Sąd Okręgowy w Warszawie

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Kamil Dziubak, Justyna Dziubak

      Pârâtă: Raiffeisen Bank Polska SA

      Întrebările preliminare

            1)

            Articolul 1 alineatul (2) și articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13/CE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (
                  1
               ) permit ca, în cazul în care constatarea caracterului abuziv al anumitor clauze contractuale ce reglementează modul de executare a prestațiilor de către părți (cuantumul acestora) determină, în dezavantajul consumatorului, lipsa validității întregului contract, lacunele contractului să fie acoperite nu prin aplicarea unor dispoziții cu caracter supletiv, care înlocuiesc în mod direct clauzele abuzive, ci prin aplicarea dispozițiilor de drept național care prevăd în mod expres că efectele actului juridic se stabilesc de asemenea potrivit principiilor echității (ale conviețuirii sociale) sau obiceiurilor?

            2)

            Consecințele eventuale, în privința consumatorului, ale lipsei validității întregului contract trebuie apreciate pe baza circumstanțelor din momentul încheierii acestuia sau pe baza circumstanțelor din momentul apariției litigiului dintre părți cu privire la validitatea clauzei respective (invocarea de către consumator a caracterului abuziv al acestei clauze) și care este importanța poziției exprimate de consumator în cursul unui asemenea litigiu?

            3)

            Pot fi menținute dispozițiile care, în sensul Directivei 93/13, constituie clauze abuzive, în cazul în care menținerea acestora în momentul soluționării litigiului prezintă un avantaj obiectiv pentru consumator?

            4)

            În lumina articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, constatarea caracterului abuziv al unor clauze ce reglementează cuantumul prestației și modul de executare a acesteia poate să conducă la situația în care raportul juridic care determină contractul după eliminarea clauzelor abuzive în privința prestației principale să nu mai corespundă voinței părților? În special, în pofida constatării caracterului abuziv al unei clauze contractuale, pot fi aplicate în continuare alte dispoziții care nu sunt calificate ca fiind abuzive, ce reglementează prestația principală a consumatorului și care, potrivit convenției părților (exprimate în contract), au o legătură intrinsecă inseparabilă cu clauza atacată de consumator?

      (
         1
      )	JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 273.


201807060741994112018/C 259/552832018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180503404121Cauza T-283/18: Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Bernis și alții/BCE
 ---documentbreak--- C2592018RO4010120180503RO0055401412Acțiune introdusă la 3 mai 2018 – Bernis și alții/BCE
   (Cauza T-283/18)2018/C 259/55Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamante: Ernests Bernis (Jurmala, Letonia), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Riga, Letonia) și Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (reprezentanți: O. Behrends, M. Kirchner și L. Feddern, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană (BCE)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

            —

            anularea deciziilor Băncii Centrale Europene (BCE) din 23 februarie 2018 potrivi cărora ABLV Bank, AS și ABLV Bank Luxembourg, SA sunt în faliment sau riscă să intre în faliment;

            —

            obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă zece motive.

            1.

            Primul motiv, întemeiat pe faptul că aprecierea BCE a criteriului „falimentului survenit sau probabil” al ABLV Bank și al filialei acesteia ABLV Bank Luxembourg era eronată și deficitară în mai multe privințe.

            2.

            Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul reclamantelor de a fi ascultate, precum și alte drepturi procedurale ale acestora.

            3.

            Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul reclamantelor la o decizie temeinic motivată.

            4.

            Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE nu a examinat și nu a evaluat cu grijă și în mod imparțial toate aspectele pertinente ale cazului individual.

            5.

            Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

            6.

            Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea de către BCE a principiului egalității de tratament.

            7.

            Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat dreptul de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială.

            8.

            Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că BCE a încălcat principiul nemo auditur.

            9.

            Al nouălea motiv, faptul că BCE a efectuat un abuz de putere.

            10.

            Al zecelea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului ABLV Bank în temeiul articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale de a beneficia, în ce privește problemele sale, de un tratament din partea instituțiilor și organelor competente ale Uniunii.


201807060511993962018/C 259/415682016TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180614303011Cauzele conexate T-568/16 și T-599/16: Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2018 – Spagnolli și alții/Comisia („Funcţie publică — Funcționari — Decesul unui soț funcționar — Succesori în drepturi ai funcționarului decedat — Pensie de urmaș — Pensie de orfan — Schimbare a postului funcționarului, soț supraviețuitor — Adaptare a salariului — Metodă de calcul al pensiilor de urmaș și de orfan — Articolul 81a din statut — Aviz de modificare a drepturilor de pensie — Act care lezează în sensul articolului 91 din statut — Articolul 85 din statut — Restituirea plăților nedatorate — Condiții — Cerere de despăgubire pentru prejudiciul material și moral”)
 ---documentbreak--- C2592018RO3010120180614RO0041301301Hotărârea Tribunalului din 14 iunie 2018 – Spagnolli și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-568/16 și T-599/16) (
         1
      )
   „(„Funcţie publică — Funcționari — Decesul unui soț funcționar — Succesori în drepturi ai funcționarului decedat — Pensie de urmaș — Pensie de orfan — Schimbare a postului funcționarului, soț supraviețuitor — Adaptare a salariului — Metodă de calcul al pensiilor de urmaș și de orfan — Articolul 81a din statut — Aviz de modificare a drepturilor de pensie — Act care lezează în sensul articolului 91 din statut — Articolul 85 din statut — Restituirea plăților nedatorate — Condiții — Cerere de despăgubire pentru prejudiciul material și moral”)”2018/C 259/41Limba de procedură: italiana
      Părțile

      Reclamanți: Alberto Spagnolli (Parma, Italia), Francesco Spagnolli (Parma), Maria Alice Spagnolli (Parma) și Bianca Maria Elena Spagnolli (Parma) (reprezentanți: C. Cortese și B. Cortese, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Gattinara și F. Simonetti, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se solicită, în cauza T-568/16, anularea avizului de modificare nr. 3 PMO/04/LM/2015/ARES a Oficiului „Administrarea și Plata Drepturilor Individuale” (PMO) al Comisiei din 6 februarie 2015, în al cărui cuprins se indică noi valori ale pensiilor de urmaș și de orfan acordate reclamanților și, în cauza T-599/16, pe de o parte, anularea deciziei PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 a PMO din 17 august 2015 de restituire a plăților nedatorate efectuate în favoarea reclamanților cu titlu de pensii de urmaș și de orfan și, pe de altă parte, repararea prejudiciilor pe care reclamanții pretind că le-au suferit

      Dispozitivul

            1)

            În cauza T-568/16, respinge acțiunea.

            2)

            În cauza T-599/16, anulează decizia PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 din 17 august 2015 a Oficiului „Administrarea și Plata Drepturilor Individuale” (PMO) al Comisiei de restituire a sumelor nedatorate plătite reclamanților cu titlu de pensii de urmaș și de orfan și respinge în rest acțiunea.

            3)

            Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate în fiecare dintre aceste cauze.

      (
         1
      )	JO C 111, 29.3.2016 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-140/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


201807060581993892018/C 259/562992018TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180516414221Cauza T-299/18: Acțiune introdusă la 16 mai 2018 – Strabag Belgium/Parlamentul
 ---documentbreak--- C2592018RO4110120180516RO0056411422Acțiune introdusă la 16 mai 2018 – Strabag Belgium/Parlamentul
   (Cauza T-299/18)2018/C 259/56Limba de procedură: franceza
      Părțile

      Reclamantă: Strabag Belgium (Anvers, Belgia) (reprezentanți: M. Schoups, K. Lemmens și M. Lahbib, avocați)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

            —

            declararea prezentei acțiuni în anulare admisibilă și întemeiată;

            —

            în consecință, pronunțarea anulării (i) deciziei din 19 aprilie 2018 de confirmare a deciziei Parlamentului European din 24 noiembrie 2017 de atribuire a contractului care are ca obiect un contract-cadru de lucrări de antrepriză generală pentru clădirile Parlamentului European din Bruxelles (Cererea de ofertă nr. 06/D20/2017/M036) către cinci ofertanți, alții decât SA Strabag Belgium, iar nu acesteia din urmă, și (ii) a raportului de analiză a ofertelor (addendum) redactat la 26 martie 2018 de Comitetul de evaluare desemnat de ordonatorul de credite competent;

            —

            obligarea Parlamentului European la plata tuturor cheltuielilor de judecată, inclusiv a despăgubirilor procedurale.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea:

            (i)

            articolului 110 alineatul (5) din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO 2012, L 298, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE, Euratom) 2015/1929 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 octombrie 2015 (JO 2015, L 286, p. 1), care prevede că Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 210 în ceea ce privește detaliile referitoare la criteriile de atribuire, inclusiv oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic;

            (ii)

            articolului 151, modificat prin Regulamentul delegat (UE) 2015/2462 al Comisiei din 30 noiembrie 2015 de modificare a Regulamentului delegat (UE) nr. 1268/2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO 2015, L 342, p. 7), care stabilește normele aplicabile în materie de oferte anormal de mici, precum și a

            (iii)

            articolului 102 din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 care consacră principiile generale ale transparenței, proporționalității, egalității de tratament și nediscriminării în materie de achiziții publice.

      Reclamanta consideră că aceste norme au fost încălcate, în măsura în care decizia atacată:

            (i)

            indică faptul că niciun element furnizat fie prin ofertele depuse, fie prin explicațiile suplimentare solicitate ulterior nu ar permite să se afirme că oferta uneia dintre societățile adjudecatare ar fi anormal de mică potrivit reglementării aplicabile și

            (ii)

            desemnează oferta menționată mai sus ca fiind oferta conformă cea mai mică fără o motivare adecvată, deși oferta acesteia din urmă nu ar fi în mod vădit oferta conformă cea mai mică, ar conține prețuri anormal de mici și ar fi trebuit să fie declarată neconformă și respinsă în urma unei examinări mai concrete și aprofundate efectuate de Parlamentul European.


201807060501993952018/C 259/425972016TC25920180723RO01ROINFO_JUDICIAL20180607313111Cauza T-597/16: Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – OW/AESA („Funcție publică — Agenți temporari — Repartizare în interesul serviciului — Transfer pe un nou post — Eroare vădită de apreciere — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Abuz de putere”)
 ---documentbreak--- C2592018RO3110120180607RO0042311311Hotărârea Tribunalului din 7 iunie 2018 – OW/AESA
   (Cauza T-597/16) (
         1
      )
   „(„Funcție publică — Agenți temporari — Repartizare în interesul serviciului — Transfer pe un nou post — Eroare vădită de apreciere — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Abuz de putere”)”2018/C 259/42Limba de procedură: engleza
      Părțile

      Reclamantă: OW (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Siguranța Aviației (reprezentanți: inițial F. Manuhutu și A. Haug, ulterior A. Haug, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei 2015/155/ED din 20 iulie 2015, prin care directorul executiv al AESA a repartizat reclamanta pe un nou post.

      Dispozitivul

            1)

            Respinge acțiunea.

            2)

            Obligă pe OW la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 296, 16.8.2016 (cauză înregistrată inițial în fața Tribunalului funcției publice a Uniunii Europene sub numărul F-27/16 și transferată Tribunalului Uniunii Europene la 1.9.2016).


201807130362004222018/C 268/1062017CJC26820180730RO01ROINFO_JUDICIAL201806078922Cauza C-6/17 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană Recurs — Clauze compromisorii — Convenţiile Perform şi Oasis încheiate în cadrul celui de al şaptelea program pentru acţiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică şi de activităţi demonstrative (2007-2013) — Costuri eligibile — Rambursarea sumelor achitate — Cerere reconvenţională)
 ---documentbreak--- C2682018RO820120180607RO00108292Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 7 iunie 2018 – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Comisia Europeană
   (Cauza C-6/17 P) (
         1
      )
   „Recurs — Clauze compromisorii — Convenţiile Perform şi Oasis încheiate în cadrul celui de al şaptelea program pentru acţiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică şi de activităţi demonstrative (2007-2013) — Costuri eligibile — Rambursarea sumelor achitate — Cerere reconvenţională)”2018/C 268/10Limba de procedură: greaca
      Părțile

      Recurentă: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (reprezentant: S. Paliou, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal și A. Kyratsou, agenți)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Obligă ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 63 din 27.2.2017.


title: Cauza C-414/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 22 iunie 2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo/Banca d’Italia

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 22 iunie 2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo/Banca d’Italia
      (Cauza C-414/18)
      (2018/C 311/09)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Pârâtă: Banca d’Italia

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (1), în special literele (a) și (f), din Regulamentul nr. 2015/63 (1), interpretat în lumina principiilor care se regăsesc în acest izvor de drept, precum și în Directiva 2014/59 (2), în Regulamentul nr. 2014/806 (3) și în articolul 120 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și potrivit principiilor fundamentale ale egalității de tratament, nediscriminării și proporționalității consacrate la articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și potrivit interdicției de a impune o dublă contribuție, pentru calcularea contribuțiilor menționate la articolul 103 alineatul (2) din Directiva 2014/59, se opune aplicării regimului prevăzut al datoriilor intragrup și în cazul unui „grup de fapt” sau, indiferent de situație, în cazul unor interconexiuni existente între o entitate și alte bănci din cadrul aceluiași sistem? În schimb, de asemenea în lumina principiilor menționate anterior, tratamentul de favoare rezervat datoriilor care rezultă din credite promoționale prevăzut la articolul 5 citat anterior poate fi aplicat prin analogie și datoriilor unei bănci așa numite „de al doilea nivel” față de celelalte bănci din același sistem (de credit cooperativ) sau această din urmă caracteristică a unei instituții, care funcționează concret în calitate de instituție centrală în cadrul unui ansamblu interconectat și integrat de mici bănci, inclusiv în raporturile cu BCE și cu piața financiară, trebuie totuși să conducă, potrivit reglementării în vigoare, la o ajustare în prezentarea datelor financiare de către autoritatea națională de rezoluție către organismele comunitare și în determinarea contribuțiilor datorate de instituția în cauză fondului de rezoluție în funcție de datoriile sale efective și de profilul său concret de risc?

         (1)  Regulamentul delegat (UE) 2015/63 al Comisiei din 21 octombrie 2014 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).

         (2)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 173, pag. 190).

         (3)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO L 225, pag. 1).


title: Cauza C-362/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Székesfehérvári Törvényszék (Ungaria) la 5 iunie 2018 – Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/6

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Székesfehérvári Törvényszék (Ungaria) la 5 iunie 2018 – Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék
      (Cauza C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere:

      Székesfehérvári Törvényszék (Ungaria)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Hochtief AG

         Pârâtă: Fővárosi Törvényszék

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiile fundamentale și normele dreptului Uniunii [în special articolul 4 alineatul (3) TUE și cerința privind interpretarea uniformă], astfel cum au fost interpretate de Curte, în special în Hotărârea pronunțată în cauza Köbler, trebuie interpretate în sensul că angajarea răspunderii instanței de ultim grad dintr-un stat membru, care pronunță o hotărâre ce încalcă dreptul Uniunii, poate fi întemeiată exclusiv pe dreptul național sau pe criteriile prevăzute de dreptul național? În cazul unui răspuns negativ, principiile fundamentale și normele dreptului Uniunii, în special cele trei criterii stabilite de Curte în cauza Köbler pentru a angaja răspunderea „statului”, pot fi interpretate în sensul că îndeplinirea condițiilor de angajare a răspunderii statului membru pentru încălcarea dreptului Uniunii de către instanțele acestuia trebuie apreciată în conformitate cu dreptul național?

                  2)

                  Normele și principiile fundamentale ale dreptului Uniunii [în special articolul 4 alineatul (3) TUE și cerința protecției jurisdicționale efective], în special Hotărârile Curții în materia răspunderii unui stat membru pronunțate în cauzele Francovich și alții, Brasserie du pêcheur și Factortame și Köbler, printre altele, trebuie interpretate în sensul că autoritatea de lucru judecat a hotărârilor care încalcă dreptul Uniunii pronunțate de instanțele de ultim grad dintr-un stat membru exclude angajarea răspunderii statului membru pentru prejudicii?

                  3)

                  Principiile „efectivităţii” și echivalenţei stabilite prin Directivele 89/665/CE (1), 92/13/CE (2) și 2007/66/CE (3) și prin Hotărârile Curţii pronunţate în cauzele Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti, și Transportes Urbanos și Servicios Generales trebuie interpretate în sensul că, în cadrul procedurii de revizuire, partea nu mai poate să invoce constatările cuprinse într-o hotărâre a Curții pronunțată ca urmare a unei proceduri de trimitere preliminară inițiate de instanța de al doilea grad de jurisdicţie în litigiul principal, având în vedere că în litigiul principal aceste constatări nu au fost luate în considerare, în special în cazul în care instanța supremă din statul membru a respins recursul declarat împotriva hotărârii pronunțate în litigiul principal întemeindu-se pe împrejurarea că partea nu a invocat în timp util constatările cuprinse în hotărârea Curții?

                  4)

                  Directivele menționate în a treia întrebare preliminară, jurisprudența Curții care rezultă în special din Hotărârile Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) și Transportes Urbanos și Servicios Generales (C-118/08), în legătură cu admiterea cererii de revizuire, și principiile fundamentale stabilite de Curte în cauzele C-470/99, C-327/00 și C-241/06, în ceea ce priveşte termenele stabilite de dreptul naţional pentru procedurile privind căile de atac în domeniul achiziţiilor publice, trebuie interpretate în sensul că instanțele naționale procedează corect prin neluarea în considerare, pentru motivul că a fost invocată tardiv de parte în apel, a hotărârii Curții pronunţate la cererea instanței de al doilea grad de jurisdicţie în cadrul procedurii aflate pe rolul acesteia sau a unei hotărâri a Curții a cărei versiune în limba oficială a statului membru nu era disponibilă până la judecarea apelului și prin respingerea, cu toate acestea, ca inadmisibilă a acţiunii în revizuire formulate de această parte pe baza hotărârilor Curții invocate, fără a le lua în considerare, și a faptelor relevante în sensul acestor hotărâri?

                  5)

                  Directivele menționate în a treia întrebare preliminară și jurisprudenţa Curţii care rezultă în special din Hotărârile Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) și Transportes Urbanos și Servicios Generales (C-118/08), trebuie interpretate în sensul că într-o cauză în care partea din litigiu face trimitere la Hotărârea Curții pronunţată în cauza Kempter (C-2/06) – potrivit căreia nu este necesar să se invoce hotărârile Curții, întrucât instanța este obligată să le aplice din oficiu – instanţele naţionale procedează corect prin neluarea în considerare a hotărârilor Curţii, pe baza normelor procedurale interne și contrar concluziilor cuprinse în Hotărârea [Kempter], astfel încât nu se menționează această împrejurare în hotărârea prin care se pune capăt procedurii sau în motivarea acesteia și prin respingerea ca inadmisibilă, cu toate acestea, a acţiunii în revizuire formulate de această parte pe baza hotărârilor Curții invocate, dar care nu au fost luate în considerare, și a faptelor relevante în sensul acestor hotărâri?

                  6)

                  Condiția privind încălcarea suficient de gravă, stabilită în Hotărârile Köbler și Traghetti del Mediterraneo, trebuie interpretată în sensul că încălcarea respectivă nu există în cazul în care instanța de ultim grad respinge o acţiune în revizuire, nerespectând în mod vădit jurisprudența constantă a Curţii citată în detaliu – care se întemeiază inclusiv pe diferite avize juridice – fără a face nicio referire la aceasta şi fără a motiva în niciun fel hotărârea respectivă în lumina dreptului Uniunii și, evident, fără a examina și fără a face măcar referire la necesitatea de a sesiza Curtea cu privire la această chestiune, în pofida faptului că a fost de asemenea citată în cel mai mic detaliu în acest sens jurisprudența relevantă a Curții? Având în vedere Hotărârea Curţii pronunţată în cauza CILFIT (C-283/81), instanţa naţională trebuie să îşi motiveze hotărârea atunci când, contrar interpretării juridice stabilite cu caracter obligatoriu de Curte, respinge o acţiune în revizuire și, în acest sens, refuză să adreseze o cerere de decizie preliminară fără a prezenta o motivare?

                  7)

                  Principiile protecției jurisdicționale efective și echivalenței, consacrate la articolul 19 TUE și la articolul 4 alineatul (3) TUE, libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, prevăzute la articolul 49 TFUE, și Directiva 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, precum și Directivele 89/665/CEE, 92/13/CEE și 2007/66/CE trebuie interpretate în sensul că [nu se opun] ca autoritățile și instanțele competente, cu încălcarea vădită a dreptului aplicabil al Uniunii, să respingă fiecare acțiune introdusă de reclamant ca urmare a faptului că a fost exclus de la o procedură de achiziții publice, acțiuni în vederea cărora trebuie să întocmească, după caz, numeroase documente care implică o investiție considerabilă de timp și de bani sau să participe la audieri, și, deși este cert că, teoretic, există posibilitatea de a atrage răspunderea pentru prejudicii cauzate în exercitarea funcțiilor jurisdicționale, reglementarea relevantă privează reclamantul de posibilitatea de a solicita instanței o despăgubire pentru prejudiciul suferit ca urmare a măsurilor nelegale?

                  8)

                  Principiile enunțate în Hotărârile Köbler, Traghetti del Mediterraneo și Saint Giorgio trebuie interpretate în sensul că nu poate fi reparat prejudiciul cauzat ca urmare a faptului că, contrar jurisprudenței constante a Curții, instanța de ultim grad dintr-un stat membru a respins cererea de revizuire introdusă în timp util de o parte, prin care aceasta ar fi putut solicita restituirea cheltuielilor de judecată efectuate?

                  9)

                  În cazul în care, potrivit dreptului național, trebuie admisă o procedură de revizuire ca urmare a pronunțării unei noi hotărâri a Curții Constituționale și în vederea restabilirii constituționalității, nu este de asemenea necesar, ţinând seama de principiul echivalenței și de conţinutul Hotărârii Curţii pronunţate în cauza Transportes Urbanos și Servicios Generales (C-118/08), să se admită o procedură de revizuire în cazul în care în litigiul principal nu s-a ținut seama, invocându-se dispoziţiile dreptului naţional în materia termenelor procedurale, de o hotărâre pronunțată anterior de Curte într-o altă cauză, de o hotărâre pronunţată de Curte la solicitarea instanţei în litigiul principal și de faptele relevante în sensul acestor hotărâri?

         (1)  Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237).

         (2)  Directiva 92/13/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la aplicarea normelor comunitare cu privire la procedurile de achiziții publice ale entităților care desfășoară activități în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor (JO 1992, L 76, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 43).

         (3)  Directiva 2007/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivelor 89/665/CEE și 92/13/CEE ale Consiliului în ceea ce privește ameliorarea eficacității căilor de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziții publice (JO 2007, L 335, p. 31).


title: Cauza T-408/18: Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA)

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/18

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA)
      (Cauza T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Salonic, Grecia) (reprezentant: S. Paliou, avocat)

         Pârâtă: Agenția Executivă pentru Educație, Audiovizual și Cultură (EACEA)

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea cererii pârâtei, cuprinse în nota de debit nr. 3241804913 din 16 aprilie 2018, ca reclamanta să restituie o parte din ajutorul primit pentru acțiunea ENHSA (European Network of Heads of Schools of Architecture), ca neîntemeiată în ceea ce privește suma de 77 169,78 euro și declararea faptului că această sumă corespunde unor costuri eligibile;

                  —

                  declararea cererii pârâtei, cuprinse în nota de debit nr. 3241804682 din 9 aprilie 2018, ca reclamanta să restituie o parte din ajutorul primit pentru acțiunea ARCHI-MUNDUS, care se ridică la 28 976,83 euro, ca neîntemeiată și declararea faptului că această sumă corespunde unor costuri eligibile;

                  —

                  obligarea pârâtei să restituie sumele menționate mai sus, majorate cu dobânzile legale; și

                  —

                  obligarea Agenției Executive pentru Educație, Audiovizual și Cultură la plata cheltuielilor efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul prezentei acțiuni, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis contestă cererea formulată de EACEA în nota de debit nr. 3241804913 din 16 aprilie 2018 pentru suma de 84 955,12 euro aferentă acțiunii ENHSA. Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis contestă de asemenea cererea formulată de EACEA prin nota de debit nr. 3241804682 din 9 aprilie 2018 pentru suma de 28 976,83 euro aferentă acțiunii ARCHI-MUNDUS.
      Aceste cereri au fost prezentate în urma controlului la fața locului efectuat de EACEA în localurile reclamantei, în cadrul căruia EACEA a contestat caracterul efectiv al costurilor aferente indemnizațiilor zilnice forfetare pentru conferințe organizate în cadrul acțiunilor ENHSA și ARCHI-MUNDUS.
      În acest context, reclamanta solicită Tribunalului Uniunii Europene să declare că, pentru ambele acțiuni, indemnizația forfetară (pe zi) pentru participanții la conferințe care nu vorbesc limba greacă corespunde unor costuri eligibile.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis susține că costurile contestate de EACEA sunt eligibile, lucru care este confirmat de materialul prezentat de reclamantă EACEA în timpul controlului la fața locului și al schimbului de corespondență ulterior.


title: Cauza T-438/17: Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2018 – The Scotch Whisky Association/EUIPO – José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/26

      Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2018 – The Scotch Whisky Association/EUIPO – José Estévez (JOHN COR)
      (Cauza T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Limba de procedură: spaniola
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 309, 18.9.2017.


title: Cauza T-426/18: Acțiune introdusă la 11 iulie 2018 – Bizbike și Hartmobile/Comisia

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/21

      Acțiune introdusă la 11 iulie 2018 – Bizbike și Hartmobile/Comisia
      (Cauza T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Bizbike (Wielsbeke, Țările de Jos), Hartmobile BV (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: R. MacLean, Solicitor)

         Pârât: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea admisibilităţii cererii;

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2018/671 al Comisiei din 2 mai 2018 de supunere la înregistrare a importurilor de biciclete electrice originare din Republica Populară Chineză (1) pentru motivele menţionate în cerere şi

                  —

                  obligarea Comisiei Europene şi a oricăror altor intervenienţi la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv întemeiat pe existenţa unei erori vădite de apreciere a situaţiei de fapt şi de drept rezultând din încălcarea articolului 10 alineatul (4) litera (c) din Regulamentul 2016/1036 (2) şi mai precis a unei erori de apreciere a condiţiei referitoare la stabilirea într-un grad suficient nivelului de cunoaştere sau de conştientizare de către importatori a situaţiei privind dumpingul şi prejudiciul suferit de industria din Uniune în scopul de supunere la înregistrare a importurilor.

                  2.

                  Al doilea motiv întemeiat pe faptul că au fost încălcate principiile securităţii juridice şi încrederii legitime atunci când s-a făcut aplicarea articolului 10 alineatul (4) litera (c) din Regulamentul 2016/1036.
                  Reclamantele invocă faptul că Regulamentul 2018/671 ar încălca principiul securităţii juridice prin faptul că reclamantelor li s-a imputat o cunoaştere prezumată a pretinsei existenţe a situaţiei privind dumpingul şi prejudiciul şi prin faptul că li s-a atribuit o cunoaştere a unei situaţii de fapt înainte de adoptarea oricărei măsuri legale.
                  Regulamentul 2018/671 ar încălca de asemenea principiul încrederii legitime prin dezvoltarea unei interpretări a cunoaşterii prezumate în cuprinsul Regulamentului 2018/671 care ar fi făcut să fie ineficiente caracterul excepţional şi cerinţele procesului de înregistrare a importurilor.

                  3.

                  Al treilea motiv întemeiat pe faptul că o eroare vădită de fapt şi de drept a condus la o încălcare a articolului 10 alineatul (4) litera (d) din Regulamentul 2016/1036 şi a articolului 16 alineatul (4) litera (d) din Regulamentul 2016/1037 (3) prin faptul că nu au fost evaluate toate probele pertinente privind factorii economici relevanţi care au afectat performanţa industriei din Uniune, legate de stabilirea prejudiciului şi a legăturii de cauzalitate între produsul în discuţie şi importuri.

                  4.

                  Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că dreptul la apărare al reclamantelor a fost încălcat prin neacordarea promptă şi la timp a accesului la observaţii cheie depuse de persoanele care au formulat plângeri, în detrimentul posibilităţii reclamantelor de a răsturna în mod adecvat şi efectiv susţinerile respectivelor persoane privind îndeplinirea cerinţelor legale pentru înregistrarea importurilor care urmau să fie impozitate.

                  5.

                  Al cincilea motiv întemeiat pe lipsa unei motivări suficiente pentru a fundamenta constatări esenţiale din Regulamentul 2018/671 în scopul de a justifica înregistrarea importurilor şi mai precis omisiunea de a oferi o motivare adecvată cu privire la motivul pentru care un prejudiciu suplimentar pretins ar fi cauzat de o continuă creştere a importurilor din Republica Populară Chineză la preţuri aparent în descreştere fără a se lua în considerare în mod suficient observaţiile făcute în sens contrar de reclamante.

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/671 al Comisiei din 2 mai 2018 de supunere la înregistrare a importurilor de biciclete electrice originare din Republica Populară Chineză (JO 2018, L 113, p. 4).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European şi al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21).

         (3)  Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European şi al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 55)


title: Cauza C-427/18 P: Recurs introdus la 26 iunie 2018 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 aprilie 2018 în cauza T-119/17, Alba Aguilera/SEAE

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/6

      Recurs introdus la 26 iunie 2018 de Serviciul European de Acțiune Externă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 13 aprilie 2018 în cauza T-119/17, Alba Aguilera/SEAE
      (Cauza C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: Serviciul European de Acțiune Externă (reprezentanți: S. Marquardt și R. Spac, agenți, M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, avocat, S. Moya Izquierdo, abogada)

         Celelalte părți din procedură: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti

         Concluziile recurentului

                  —

                  declararea recursului admisibil și fondat;

                  —

                  în consecință, anularea Hotărârii Tribunalului din 13 aprilie 2018 în cauza T-119/17;

                  —

                  admiterea concluziilor prezentate de SEAE în primă instanță;

                  —

                  obligarea celorlalte părți din procedură la suportarea costurilor și a cheltuielilor de judecată efectuate în fața instanțelor.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs se întemeiază pe o eroare de drept în interpretarea dată de Tribunal articolului 1 din anexa X la Statutul funcționarilor. Potrivit Tribunalului, această dispoziție ar impune obligația de a adopta dispoziții generale de punere în aplicare (DGA) în conformitate cu articolul 110 din statut, care ar fi valabile pentru întreaga anexă X la statut și în special pentru articolul 10 din aceasta (punctele 30 și 31 din hotărârea atacată). Or, legiuitorul a formulat în mod expres în anexa X o obligație de a adopta DGA numai la articolul 3. Pe de altă parte, în cadrul altor dispoziții, precum articolul 2 alineatul (2), articolul 5 alineatul (2), articolul 8 alineatul (1) sau articolele 10 și 21, același legiuitor a prevăzut numai „condiții” sau „modalități de aplicare” adoptate de AIPN.
      Al doilea motiv de recurs se întemeiază pe o eroare de drept în interpretarea dată de Tribunal articolului 10 din anexa X, în măsura în care aceasta ar constitui o dispoziție atât de lipsită de claritate și de precizie încât s-ar preta la o aplicare arbitrară care ar face necesară adoptarea DGA (punctele 28 și 29 din hotărârea atacată). Recurentul consideră că articolul 10 din anexa X prevede un cadru legal suficient de detaliat și care stabilește limite precise pentru puterea discreționară a AIPN.


title: Cauza C-436/18 P: Recurs introdus la 2 iulie 2018 de Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 23 aprilie 2018 în cauza T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Comisia Europeană

text:
               24.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 341/7

      Recurs introdus la 2 iulie 2018 de Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 23 aprilie 2018 în cauza T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Comisia Europeană
      (Cauza C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (reprezentanți: E. Vermulst și J. Cornelis, advocaten)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL

         Concluziile

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 23 aprilie 2018 în cauza T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd./Comisia Europeană;

                  —

                  anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1429 (1) al Comisiei din 26 august 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan și

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurentă în prezentul recurs, precum și a celor efectuate în procedura în fața Tribunalului în cauza T-675/15.

            Cu titlu subsidiar:

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și

                  —

                  amânarea pronunțării cu privire la cheltuielile de judecată aferente procedurilor în fața Tribunalului și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, recurenta invocă două motive.
      În primul rând, hotărârea atacată a interpretat în mod nelegal Articolul 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf a doua teză din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (2) al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecţia împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea ţărilor care nu sunt membre ale Comunităţii Europene, prin faptul că a interpretat ca făcând parte din această dispoziție o condiție care nu se regăsește în textul său atunci când se selectează țara analoagă.
      În al doilea rând, hotărârea atacată a încălcat Articolul 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului prin faptul că a statuat că ajustările valorii normale nu sunt posibile, în principiu, atunci când se aplică această dispoziție.

         (1)  JO 2015, L 224, p. 10.

         (2)  JO 2009, L 343, p. 51.


title: Cauza C-517/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 6 august 2018 – Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 6 august 2018 – Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Cauza C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Fédération des fabricants de cigares

         Pârâți: Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

         Altă parte: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile prevăzute la alineatele (1) și (3) ale articolului 13 din Directiva 2014/40/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 trebuie interpretate în sensul că interzic utilizarea, pe pachetele unitare, pe ambalajele exterioare și pe produsele din tutun, a oricărei denumiri de marcă ce evocă anumite calități, indiferent de notorietatea acesteia?

                  2)

                  În funcție de interpretarea care trebuie dată alineatelor (1) și (3) ale articolului 13 din directivă, dispozițiile pe care acestea le prevăd, în măsura în care se aplică denumirilor și mărcilor comerciale, respectă dreptul de proprietate, libertatea de exprimare, libertatea de a desfășura o activitate comercială și principiile proporționalității și securității juridice?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea anterioară, dispozițiile prevăzute la alineatele (1) și (3) ale articolului 13 din directivă coroborate cu dispozițiile prevăzute la alineatul (2) al articolului 24 din aceeași directivă respectă dreptul de proprietate, libertatea de exprimare, libertatea de a desfășura o activitate comercială și principiul proporționalității?

         (1)  Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO L 127, p. 1).


title: Cauza C-501/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 30 iulie 2018 – BT/Balgarska Narodna Banka

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 30 iulie 2018 – BT/Balgarska Narodna Banka
      (Cauza C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Sofia-grad

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BT

         Pârâtă: Balgarska Narodna Banka

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiile echivalenței și efectivității din dreptul Uniunii au drept consecință faptul că o instanță națională este obligată să califice o cerere introductivă ca fiind formulată pe temeiul unei neîndepliniri de către un stat membru a unei obligații care îi revine în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), dacă acțiunea are ca obiect răspunderea extracontractuală a statului membru pentru prejudicii care ar fi fost cauzate de o instituție a statului membru, ca urmare a încălcării dreptului Uniunii, iar

                              —

                              articolul 4 alineatul (3) TUE nu e indicat în mod expres ca temei juridic în actul de sesizare, însă din circumstanțele acțiunii rezultă că se invocă prejudicii ca urmare a încălcării unor dispoziții de drept al Uniunii?

                              —

                              cererea de despăgubire se întemeiază pe o dispoziție națională privind răspunderea statului pentru prejudicii rezultate din exercitarea activității administrative, stabilită ca fiind independentă de culpă și declanșată dacă sunt întrunite următoarele condiții: caracterul ilicit al unui act juridic, a unei acțiuni sau omisiuni a unei autorități ori a unei persoane aflate în serviciul unei autorități, în timpul sau cu ocazia exercitării activității administrative, prejudiciul de natură materială sau morală cauzat, legătura cauzală directă și imediată între prejudiciu și comportamentul ilicit al autorității?

                              —

                              conform dreptului statului membru, instanța trebuie să stabilească din oficiu temeiul juridic al acțiunii în răspunderea statului pentru activitatea autorităților judiciare ca urmare a împrejurărilor pe care se întemeiază cererea?

                  2)

                  Din considerentul (27) al Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană) (JO 2010, L 331, p. 12) rezultă, în împrejurări precum cele din litigiul principal, că recomandarea emisă în temeiul articolului 17 alineatul (3) din acest regulament, prin care a fost constatată o încălcare a dreptului Uniunii de către banca centrală a unui stat membru cu privire la termenele de plată către deponenți a depozitelor garantate în cadrul respectivei instituții de credit:

                              —

                                 conferă deponenților acestei instituții de credit dreptul să invoce recomandarea în fața unei instanțe naționale, pentru a fonda o cerere de despăgubire pentru aceeași încălcare a dreptului Uniunii, luând în considerare competența Autorității Bancare Europene de a constata încălcarea dreptului Uniunii și faptul că deponenții nu sunt și nici nu pot fi destinatari ai recomandării, iar aceasta nu produce consecințe juridice în privința lor;

                              —

                                 este validă din perspectiva cerinței că dispoziția încălcată trebuie să prevadă obligații clare și necondiționate, având în vedere că articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) din Directiva 94/19/CE (2) privind sistemele de garantare a depozitelor (JO 1994, L 135, p. 5, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 163), dacă este interpretat coroborat cu considerentele (12) și (13) ale acestei directive, nu conține toate elementele care sunt necesare pentru a fonda o obligație clară și necondiționată a statelor membre și nu acordă deponenților un drept nemijlocit, precum și având în vedere că această directivă prevede doar o armonizare minimală, care nu cuprinde elementele pe baza cărora trebuie să se stabilească constatarea indisponibilității depozitului și că recomandarea nu s-a întemeiat pe alte dispoziții clare și necondiționate din dreptul Uniunii cu privire la aceste elemente, și anume, între altele, evaluarea lipsei de lichidități și lipsa perspectivei apropiate de plată; o obligație cu privire la dispunerea unor măsuri de intervenție precoce și la continuarea activității comerciale a instituției de credit?

                              —

                                 având în vedere obiectul – garantarea depozitelor și competența Autorității Bancare Europene de a emite recomandări privind sistemele de garantare a depozitelor în conformitate cu articolul 26 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 – este validă față de banca centrală națională, care nu are legătură cu sistemul național de garantare a depozitelor și care nu este o autoritate competentă conform articolului 4 punctul 2 subpunctul [(iii)] din acest regulament?

                  3)

                  Din Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 12 octombrie 2004, Paul și alții (C-222/02, EU:C:2004:606, punctele 38, 39, 43 și 49-51), din Hotărârile din 5 martie 1996, Brasserie du pêcheur și Factortame (C-46/93 și C-48/93, EU:C:1996:79, punctele 42 și 51), din Hotărârea din 15 iunie 2000, Dorsch Consult/Consiliul și Comisia (C-237/98 P, EU:C:2000:321, punctul 19), și din Hotărârea din 2 decembrie 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Consiliul (5/71, EU:C:1971:116 punctul 11) și având în vedere, de asemenea, stadiul actual al dreptului Uniunii relevant pentru litigiul principal, rezultă:

                              A)

                              că dispozițiile Directivei 94/19/CE, în particular articolul 7 alineatul (6) al acesteia, conferă deponenților dreptul de a cere despăgubiri statului membru în cauză ca urmare a unei supravegheri necorespunzătoare de către o instituție de credit care le administrează depozitele și aceste drepturi sunt limitate la valoarea garantată a depozitelor sau sintagma „compensație” din această dispoziție trebuie interpretată în sens larg?

                              B)

                              că măsurile de supraveghere dispuse de banca centrală a statului membru în cauză în vederea reorganizării unei instituții de credit precum cele din litigiul principal, între care suspendarea plăților, care sunt prevăzute în special la articolul 2 a șaptea liniuță din Directiva 2001/24/CE (3)
                                 reprezintă o ingerință nejustificată și disproporționată în dreptul de proprietate al deponenților, care declanșează răspunderea extracontractuală pentru prejudicii ca urmare a încălcării dreptului Uniunii dacă, având în vedere articolul 116 alineatul 5 din Legea privind instituțiile de credit, precum și articolul 4 alineatul 2 punctul 1 și articolul 94 alineatul 1 punctul 4 din Legea insolvenței bancare, dreptul statului membru respectiv prevede, pe durata măsurilor, aplicarea unor dobânzi convenționale, iar creanțele care depășesc plafonul de garantare a depozitelor să fie achitate în cadrul procedurii generale de insolvență, cu posibilitatea plății dobânzilor?

                              C)

                              că condițiile prevăzute în dreptul național al unui stat membru în privința răspunderii extracontractuale pentru prejudiciile apărute în temeiul unei acțiuni sau omisiuni în legătură cu exercitarea competențelor de supraveghere ale băncii centrale a unui stat membru, cuprinse în sfera de aplicare a articolului 65 alineatul (1) litera (b) TFUE, nu pot fi contrare condițiilor și principiilor aplicabile în temeiul dreptului Uniunii acestei răspunderi și anume, în mod specific: principiul independenței cererilor de despăgubire de cererea de declarare a nulității și de constatarea inadmisibilității unei condiții prevăzute de dreptul național, conform căruia o acțiune sau o omisiune juridică, pentru care se cere despăgubire, este necesar în prealabil să fie anulat(ă), inadmisibilității unei condiții prevăzute de dreptul național cu privire la culpa autorităților sau a persoanelor aflate în serviciul autorităților, pentru al căror comportament se cere despăgubire; în cazul cererilor de despăgubire a unui prejudiciu material, condiției ca reclamantul, la data formulării cererii, să fi suferit un prejudiciu efectiv și cert?

                              D)

                              că, în temeiul principiului independenței cererilor de despăgubire de cererea de declarare a nulității din dreptul Uniunii, trebuie să fie îndeplinită condiția caracterului ilicit al respectivului comportament, care este echivalentă condiției prevăzute de dreptul național al statului membru, conform căreia acțiunea sau omisiunea juridică, pentru care se cere despăgubirea, și anume măsurile de reorganizare a instituției de credit, trebuie să fie anulate, luând în considerare împrejurările din litigiul principal, precum și următoarele aspecte:

                                          —

                                          faptul că aceste măsuri nu vizează reclamanta, care este deponentă a unei instituții de credit, precum și faptul că, conform legislației naționale și jurisprudenței naționale, aceasta nu are dreptul de a cere anularea deciziilor individuale prin care au fost dispuse aceste măsuri și că aceste decizii au intrat în vigoare;

                                          —

                                          faptul că dreptul Uniunii în acest domeniu specific, în concret Directiva 2001/24, nu impune statelor membre o obligație expresă de a prevedea posibilitatea contestării măsurilor de supraveghere în favoarea tuturor creditorilor, pentru a se putea stabili aplicabilitatea măsurilor;

                                          —

                                          faptul că în dreptul unui stat membru, nu este prevăzută o răspundere extracontractuală pentru prejudiciile apărute ca urmare a comportamentului conform legii al autorităților sau funcționarilor?

                              E)

                              că, în cazul în care este adoptată o interpretare conform căreia condiția caracterului ilicit al respectivului comportament al autorității nu este aplicabilă în împrejurările din litigiu principal, în ceea ce privește cererile de despăgubire ale deponenților unei instituții de credit ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni juridice a băncii centrale a unui stat membru și, în particular, cererile de plată a dobânzii pentru depozitele garantate neplătite la termen, precum și a depozitelor care depășesc plafonul de garantare a depozitelor, formulate drept compensație pentru încălcarea articolelor 63-65 și a articolului 120 TFUE, a articolului 3 TUE și a articolului 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, sunt aplicabile condițiile stabilite de Curtea de Justiție a Uniunii Europene cu privire la răspunderea extracontractuală pentru prejudicii care:

                                          —

                                          rezultă dintr-un comportament licit al unei autorități și anume, în mod specific, cele trei condiții cumulative, în concret prezența unui prejudiciu efectiv, a unei legături de cauzalitate între acesta și acțiunea în cauză, precum și a unei naturi extraordinare și speciale a prejudiciului, mai ales în cazul cererilor privind plata dobânzii pentru neplata la termen a depozitelor garantate, sau

                                          —

                                             în domeniul politicii economice, în special condiția „doar dacă există o încălcare suficient de calificată a unei norme juridice de rang superior, care are ca scop protejarea persoanelor fizice”, mai ales în cazul cererilor de plată a depozitelor care depășesc plafonul de garantare a depozitelor, care au fost formulate de deponenți ca urmare a unor prejudicii și în cazul cărora este aplicabilă procedura prevăzută de dreptul național, dacă este avută în vedere puterea largă de apreciere de care dispun statele membre în legătură cu articolul 65 alineatul (1) litera (b) TFUE și cu măsurile prevăzute de Directiva 2001/24, și în cazul în care împrejurările privind instituția de credit sau persoana care solicită despăgubirea au legătură doar cu un stat membru, însă tuturor deponenților le sunt aplicabile aceleași dispoziții și principiul constituțional al egalității în fața legii?

                  4)

                  Din interpretarea articolului 10 alineatul (1) coroborat cu articolul 1 punctul 3 subpunctul (i) și cu articolul 7 alineatul (6) din Directiva 94/19, precum și din explicațiile juridice din Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 21 decembrie 2016, Vervloet și alții (C-76/15, EU:C:2016:975, punctele 82-84), reiese că sunt incluși în domeniul de aplicare al dispozițiilor Directivei acei deponenți:

                              —

                              ai căror depozite, pe perioada cuprinsă între data suspendării plăților de către instituția de credit și data retragerii autorizației bancare a acesteia, nu au fost exigibile în temeiul unor contracte și dispoziții legale, iar respectivul deponent nu a exprimat faptul că solicită rambursarea,

                              —

                              care și-au exprimat acordul în raport cu o clauză care prevede plata depozitelor în cuantumul plafonului de garantare în conformitate cu procedurile prevăzute în legislația statului membru și după retragerea autorizației instituției de credit care administrează depozitele, iar această condiție este îndeplinită,

                              —

                              iar clauza menționată din contractul de depozit are putere de lege între părțile contractuale, în conformitate cu legislația statului membru?

            Din dispozițiile acestei directive sau din alte dispoziții de drept al Uniunii rezultă faptul că instanța națională nu poate lua în considerare o astfel de clauză a unui contract de depozit și nu poate examina cererea de chemare în judecată formulată de un deponent cu privire la plata dobânzii pentru neplata la termen a depozitelor în cuantumul garantat în conformitate cu acest contract, pe baza condițiilor privind răspunderea extracontractuală pentru prejudicii rezultate dintr-o încălcare a dreptului Uniunii și în temeiul articolului 7 alineatul (6) din Directiva 94/19?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei (JO 2010, L 331, p. 12).

         (2)  Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor (JO 1994, L 135, p. 5, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 163)

         (3)  Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit (JO 2001, L125, p. 15, Ediția specială 06/vol. 4 p. 34).


title: Cauza T-401/18: Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – SFIE-PE/Parlamentul

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/13

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – SFIE-PE/Parlamentul
      (Cauza T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și fondată;

                  —

                  în consecință:

                              —

                              anularea deciziei din 2 iulie 2018 prin care se solicită anumitor interpreți să presteze servicii pe data de 3 iulie 2018, precum și a deciziilor ulterioare prin care se solicită anumitor interpreți să presteze servicii pe datele de 4, 5, 10 și 11 iulie 2018;

                              —

                              obligarea pârâtului la repararea prejudiciului moral evaluat ex aequo et bono la 10 000 de euro;

                              —

                              obligarea pârâtului la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de a recurge la acțiuni colective și a dreptului la informare și la consultare, astfel cum sunt consacrate de articolele 28 și 27 din Carta drepturilor fundamentale și de Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană – Declarația comună a Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei privind reprezentarea lucrătorilor (JO 2002, L 80, p. 29, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 120) și precizate și puse în aplicare prin Acordul-cadru dintre Parlamentul European și organizațiile sindicale sau profesionale ale personalului instituției din 12 iulie 1990, precum și pe încălcarea dreptului la bună administrare, astfel cum este consacrat de articolul 41 din cartă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe necompetența autorului actului și pe încălcarea principiului securității juridice.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la o cale de atac efectivă, astfel cum este prevăzut la articolul 47 din cartă.


title: Cauza C-505/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 30 iulie 2018 – COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 30 iulie 2018 – COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Cauza C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: COPEBI SCA

         Intimat: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Alte părți: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Întrebarea preliminară

      Decizia 2009/402/CE a Comisiei Europene din 28 ianuarie 2009 privind „planurile de urgență” în sectorul fructelor și legumelor puse în aplicare de către Franța [C 29/05 (ex NN 57/05) (1)] trebuie interpretată în sensul că acoperă ajutoarele plătite Comité économique agricole du bigarreau d’industrie [Comitetului economic pentru cireșele Napoleon destinate industriei] (CEBI) de Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture [Oficiul Național Interprofesional al Fructelor, Legumelor și Horticulturii] (ONIFLHOR) și atribuite producătorilor de cireșe Napoleon destinate industriei de asocierile de producători membre ale acestui comitet, în condițiile în care CEBI nu figurează printre cele opt comitete economice agricole menționate la punctul 15 din decizie, iar ajutoarele în cauză, contrar mecanismului de finanțare descris la punctele 24-28 din această decizie, erau finanțate exclusiv din subvenții ale ONIFLHOR, iar nu și din contribuții voluntare ale producătorilor, denumite „contribuții profesionale”?

         (1)  JO L 127, p. 11.


title: Cauza T-459/18: Acțiune introdusă la 31 iulie 2018 – Lotte/EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/17

      Acțiune introdusă la 31 iulie 2018 – Lotte/EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Cauza T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Lotte Corp. (Seul, Corea de Sus) (reprezentant: G. Ringeisen, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Franța)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta din procedura desfășurată în fața Tribunalului

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă PEPERO original în culorile roșu, maro, galben, alb

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 11 mai 2018 în cauza R 913/2017-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea admisibilității prezentei acțiuni;

                  —

                  anularea deciziei atacate în măsura în care aceasta a anulat marca Uniunii Europene nr. 7 413 651 a societății LOTTE și a obligat-o să ramburseze cheltuielile și taxele societății Générale Biscuit-Glico France;

                  —

                  obligarea EUIPO și a societății Générale Biscuit-Glico France să ramburseze societății LOTTE cheltuielile de reprezentare profesională în fiecare dintre proceduri;

                  —

                  obligarea EUIPO și a societății Générale Biscuit-Glico France la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  Încălcarea articolului 64 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 60 alineatul (1) litera (a) coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 94 din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza C-508/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2018 – Minister for Justice and Equality/OG

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2018 – Minister for Justice and Equality/OG
      (Cauza C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Minister for Justice and Equality

         Pârât: OG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Independența față de puterea executivă a unui procuror trebuie stabilită prin raportare la poziția pe care o are în cadrul sistemului juridic național relevant? Dacă răspunsul este negativ, care sunt criteriile pe baza cărora trebuie stabilită independența față de puterea executivă?

                  2)

                  Un procuror care, în conformitate cu dreptul intern, se supune unei posibile instrucțiuni sau unui posibil ordin, venit fie direct, fie indirect, din partea Ministerului Justiției, este suficient de independent față de puterea executivă pentru a fi considerat o autoritate judiciară în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru? (1)

                  3)

                  În cazul în care răspunsul este afirmativ, procurorul trebuie să fie, de asemenea, și independent din punct de vedere funcțional față de puterea executivă, și care sunt criteriile potrivit cărora urmează să fie stabilită independența funcțională?

                  4)

                  În cazul în care este independent față de puterea executivă, un procuror a cărui activitate este limitată la începerea și la desfășurarea urmăririi penale și la îndatorirea de a se asigura că o astfel de procedură se derulează de o manieră obiectivă și legală, la formularea actelor de sesizare a instanței, la punerea în aplicare a deciziilor judiciare și la susținerea acuzării în cauzele penale, care nu emite mandate de arestare naționale și nu poate îndeplini funcții judiciare, este o „autoritate judiciară” în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru?

                  5)

                  Parchetul din Lübeck este o autoritate judiciară în sensul articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre?

         (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (Decizia-cadru) (JO 2002, L 190, p. 1)..


title: Cauza T-646/16 P: Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2018 – Simpson/Consiliul („Recurs – Funcție publică – Funcționari – Avansare în grad – Încadrare în grad – Decizie de a nu acorda persoanei interesate gradul AD 9 după reușita sa la un concurs general de gradul AD 9 – Respingerea acțiunii în primă instanță, după trimiterea de către Tribunal spre rejudecare – Compunerea completului de judecată care a adoptat ordonanța în primă instanță – Procedură de numire a unui judecător la Tribunalul Funcției Publice – Tribunal stabilit prin lege – Principiul instanței stabilite de lege”)

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/11

      Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2018 – Simpson/Consiliul
      (Cauza T-646/16 P) (1)

      ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Avansare în grad - Încadrare în grad - Decizie de a nu acorda persoanei interesate gradul AD 9 după reușita sa la un concurs general de gradul AD 9 - Respingerea acțiunii în primă instanță, după trimiterea de către Tribunal spre rejudecare - Compunerea completului de judecată care a adoptat ordonanța în primă instanță - Procedură de numire a unui judecător la Tribunalul Funcției Publice - Tribunal stabilit prin lege - Principiul instanței stabilite de lege”))
      (2018/C 364/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Erik Simpson (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bauer și E. Rebasti, agenți)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 24 iunie 2016, Simpson/Consiliul (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136), prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Ordonanța Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 24 iunie 2016, Simpson/Consiliul (F-142/11 RENV).

                  2)

                  Trimite cauza spre rejudecare către o altă cameră a Tribunalului decât cea care s-a pronunțat în prezentul recurs.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 419, 14.11.2016.


title: Cauza T-402/18: Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – Aquino și alții/Parlamentul

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/14

      Acțiune introdusă la 3 iulie 2018 – Aquino și alții/Parlamentul
      (Cauza T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamanți: Roberto Aquino (Bruxelles, Belgia) și alți 30 de reclamanți (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Pârât: Parlamentul European

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  declararea prezentei acțiuni ca admisibilă și fondată

                  —

                  în consecință:

                              —

                              anularea deciziei din 2 iulie 2018 de rechiziționare a unor interpreți pentru 3 iulie 2018, precum și a tuturor deciziilor ulterioare privind rechiziționarea unor interpreți pentru datele de 4, 5, 10 și 11 iulie 2018;

                              —

                              obligarea pârâtului la repararea prejudiciului moral evaluat ex aequo et bono la 1 000 de euro per reclamant;

                              —

                              obligarea pârâtului la plata în totalitate a cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive, care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cadrul cauzei T-401/18, SFIE-PE/Parlamentul.


title: Cauza T-693/16 P: Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2018 – HG/Comisia („Recurs – Funcție publică – Funcționari – Repartizare într-o țară terță – Locuință pusă la dispoziție de către administrație – Sancțiune disciplinară – Respingerea acțiunii în primă instanță – Compunerea completului care a pronunțat hotărârea în primă instanță – Procedura de numire a unui judecător la Tribunalul Funcției Publice – Instanță instituită prin lege – Principiul judecătorului legal”)

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/11

      Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2018 – HG/Comisia
      (Cauza T-693/16 P) (1)

      ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Repartizare într-o țară terță - Locuință pusă la dispoziție de către administrație - Sancțiune disciplinară - Respingerea acțiunii în primă instanță - Compunerea completului care a pronunțat hotărârea în primă instanță - Procedura de numire a unui judecător la Tribunalul Funcției Publice - Instanță instituită prin lege - Principiul judecătorului legal”))
      (2018/C 364/11)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: HG (reprezentant: L. Levi, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, ulterior G. Berscheid și T. Bohr, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a doua) din 19 iunie 2016, HG/Comisia (F-149/15, EU:F:2016:155), și având ca obiect anularea acestei hotărâri

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice al Uniunii Europene (Camera a doua) din 19 iunie 2016, HG/Comisia (F-149/15).

                  2)

                  Trimite cauza spre rejudecare unei alte camere a Tribunalului decât cea care a statuat cu privire la prezentul recurs.

                  3)

                  Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

         (1)  JO C 441, 28.11.2016.


title: Cauza C-509/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2018 – Minister for Justice and Equality/PF

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2018 – Minister for Justice and Equality/PF
      (Cauza C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Minister for Justice and Equality

         Pârât: PF

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Criteriile în funcție de care se stabilește dacă un procuror desemnat ca autoritate judiciară emitentă în înțelesul articolului 6 alineatul (1) al Deciziei-cadru este o autoritate judiciară în sensul formulării autonome cuprinse în articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru (1) din 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre sunt (1) procurorul este independent față de puterea executivă și (2) în propriul său sistem juridic, se consideră că procurorul administrează justiția sau că participă la administrarea justiției?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ, care sunt criteriile în funcție de care o instanță națională trebuie să stabilească dacă un procuror care este desemnat ca autoritate judiciară emitentă în sensul articolului 6 alineatul (1) din Decizia-cadru este o autoritate judiciară în sensul articolului 6 alineatul (1)?

                  3)

                  În măsura în care criteriile includ cerința ca procurorul să administreze justiția sau să participe la administrarea justiției, îndeplinirea respectivei cerințe urmează să fie stabilită în conformitate cu statutul pe care îl deține în cadrul propriului sistem juridic sau în conformitate cu anumite criterii obiective? Dacă raportarea se face la niște criterii obiective, care sunt acestea?

                  4)

                  Ministerul Public din Republica Lituania este o autoritate judiciară în sensul noțiunii autonome cuprinse în articolul 6 alineatul (1) din Decizia-cadru din 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre?

         (1)  Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (Decizia-cadru) (JO 2002, L 190, p. 1).


title: Cauza T-470/18: Acțiune introdusă la 31 iulie 2018 – Telenet/Comisia

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/17

      Acțiune introdusă la 31 iulie 2018 – Telenet/Comisia
      (Cauza T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Telenet (Mechelen, Belgia) (reprezentanți: Y. Desmedt și E. Monard, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea în totalitate a actului atacat și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea este îndreptată împotriva Deciziei C(2018) 3410 final a Comisiei din 25 mai 2018, adoptată în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE (1), privind cazul BE/2018/2073: furnizare angro de servicii de acces local la puncte fixe în Belgia, cazul BE/2018/2074: furnizare angro de servicii de acces central la puncte fixe pentru produse de larg consum în Belgia și cazul BE/2018/2075: furnizare angro de servicii de acces la televiziune în Belgia.
      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a încălcat articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2002/21/CE și a făcut abuz de puterea sa de apreciere prin faptul că nu a deschis o a doua etapă a investigației

                              —

                              În această privință, reclamanta susține că Comisia a exprimat multiple preocupări în ceea ce privește definiția dată pieței de autoritatea națională de reglementare belgiană.

                              —

                              În plus, reclamanta susține că, în temeiul articolului 7 alineatul (4) din Directiva 2002/21/CE, Comisia trebuie să inițieze o a doua etapă a reexaminării în cazul în care are mari îndoieli în ceea ce privește o măsură de reglementare propusă.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat constatarea sa potrivit căreia definiția pieței aleasă nu ar conduce la un rezultat diferit în ceea ce privește reglementarea

                              —

                              În această privință, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că putea decide să nu deschidă o a doua etapă a investigației pentru motivul că definiția pieței pe care Comisia a considerat-o mai adecvată ar conduce la același rezultat în materie de reglementare precum cel care este propus în proiectul de măsură. Definițiile pieței adecvate ar fi modificat în mod necesar situația juridică a reclamantei.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a respectat garanțiile procedurale prevăzute de Directiva 2002/21/CE

                              —

                              În această privință, reclamanta invocă faptul că proiectul de măsură pe care autoritatea națională de reglementare belgiană l-a supus Comisiei conținea o definiție a pieței care nu fusese supusă unei consultări publice, astfel cum impun articolul 6 și articolul 16 alineatul (6) din Directiva 2002/21/CE.

                              —

                              Reclamanta susține în plus că Comisia a încălcat cerințele procedurale prin faptul că a comentat un proiect care nu fusese supus unei consultări publice.

         (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).


title: Cauza C-428/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 28 iunie 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/2

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spania) la 28 iunie 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social
      (Cauza C-428/18)
      (2018/C 364/02)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

         Pârâți: Instituto Nacional de la Seguridad Social și Tesorería General de la Seguridad Social

         Întrebarea preliminară

      Articolul 48 din TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune drept condiție pentru a beneficia de o pensie anticipată ca valoarea pensiei care urmează să fie încasată să fie mai mare decât pensia minimă care i-ar reveni persoanei în cauză în temeiul legislației naționale, expresia „pensia care urmează să fie încasată” fiind interpretată ca fiind pensia efectivă asigurată de statul membru competent (în speță, Spania), fără a se lua în calcul și pensia efectivă care ar putea fi încasată pentru o altă prestație de aceeași natură din partea unui alt stat membru sau a altor state membre?


title: Cauza T-471/18: Acțiune introdusă la 2 august 2018 – WV/SEAE

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/18

      Acțiune introdusă la 2 august 2018 – WV/SEAE
      (Cauza T-471/18)
      (2018/C 364/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: WV (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

         Pârâtă: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 27 noiembrie 2017, cu referința „eeas.ba.hr.3(2017)6459331”, emisă de [confidențial] (1), care cuprinde o reținere din salariu până la concurența a 72 de zile calendaristice în sarcina reclamantului;

                  —

                  anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei de respingere explicită din 2 mai 2018 („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062”), ca urmare a reclamației formulate de reclamant la data de 3 ianuarie 2018;

                  —

                  să hotărască că sumele care trebuie să fie restituite reclamantului ca urmare a acestei anulări vor fi majorate cu o dobândă de întârziere de 5 % pe an sau cu orice altă rată pe care Tribunalul o va stabili, calculată în ziua rambursării efective și în funcție de data diferitor rețineri operate;

                  —

                  condamnarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului Uniunii Europene.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un unic motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 1e alineatul (2) și a articolelor 12, 12bis, 21, 25, 26, 55 și 60 din Statutul funcționarilor, a obligației de solicitudine și a principiului bunei administrării, precum și pe încălcarea articolelor 1 și 2 din anexa IX la Statut și a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142). Ea invocă de asemenea încălcarea, în special, a articolelor 41, 47 și 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a Convenţiei pentru apărarea drepturilor omului și a libertăţilor fundamentale și a dreptului la apărare, încălcarea articolului 296 TFUE, precum și abuzuri de drept și de procedură, pe lângă încălcarea vădită a principiului încrederii legitime și a egalității armelor. Reclamantul invocă în sfârșit încălcarea principiului care impune administrației să nu ia o decizie decât pe baza unor motive admise de lege, adică pertinente și neafectate de erori vădite de apreciere, de fapt sau de drept, precum și încălcarea principiilor proporționalității, contradictorialității și securității juridice, pe lângă încălcarea principiului Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 1/vol. 3, p. 76).

         (1)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza T-482/18: Acțiune introdusă la 10 august 2018 – XF/Comisia

text:
               8.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 364/19

      Acțiune introdusă la 10 august 2018 – XF/Comisia
      (Cauza T-482/18)
      (2018/C 364/20)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamant: XF (reprezentant: J.-N. Louis, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantul solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei din 2 octombrie 2017 de a-i refuza beneficiul indemnizației de instalare cu ocazia mutării sale și a preluării noilor sale atribuții la sediul SEAE;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantul invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 20 din Statutul funcționarilor și a articolului 5 din anexa VII la acesta.