title: Cauza C-99/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 28 februarie 2013 — Guy Kleynen/Conseil des ministres

text:
               18.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 28 februarie 2013 — Guy Kleynen/Conseil des ministres
   (Cauza C-99/13)
   2013/C 141/25
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Guy Kleynen

      Pârât: Conseil des ministres

      Întrebarea preliminară

   Articolele 56 TFUE și 63 TFUE și articolele 36 și 41 din Acordul privind Spațiul Economic European trebuie interpretate în sensul că nu permit unui stat membru să introducă și să mențină un regim care stabilește o impozitare mai ridicată a dobânzilor plătite de băncile nerezidente prin aplicarea unei scutiri fiscale sau a unei cote de impozitare mai reduse numai dobânzilor plătite de băncile belgiene?


title: Cauza T-435/08: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2008 — Tokita Management Service/OAPI — Eminent Food (TOMATOBERRY)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/48

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2008 — Tokita Management Service/OAPI — Eminent Food (TOMATOBERRY)
   (Cauza T-435/08)
   (2008/C 313/86)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Tokita Management Service Corp. (Saitama, Japonia) (reprezentanți: P. Brownlow și N. Jenkins, Solicitors și A. Bryson, Barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Eminent Food BV (Bussum, Țările de Jos)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 iulie 2008 în cauza R 1219/2007-4 și

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală „TOMATOBERRY” pentru bunuri din clasa 31 — cerere nr. 3 797 909

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Cererea de înregistrare ca marcă comunitară nr. 3 344 711 a mărcii figurative „Tomberry” pentru bunuri și servicii din clasele 31, 35 și 44

      Decizia diviziei de opoziție: Admite opoziția în întregime

      Decizia camerei de recurs: Respinge recursul

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul Consiliului nr. 40/94 întrucât camera de recurs a decis în mod nejustificat că mărcile vizate sunt foarte similare din punct de vedere vizual și conceptual; încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (a) și/sau a articolului 73 și/sau a articolului 74 alineatul (1) din Regulamentul Consiliului nr. 40/94 întrucât camera de recurs a decis în mod nejustificat că decizia diviziei de opoziție potrivit căreia opoziția trebuia admisă în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul Consiliului nr. 40/94 era corectă.


title: Cauza C-5/09: Ordonanța președintelui Curții din 23 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/33

         Ordonanța președintelui Curții din 23 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-5/09) (1)

   2009/C 282/61

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauzele conexate T-481/13 și T-421/15: Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2017 – Systran/Comisia

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/31

         Ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2017 – Systran/Comisia
   (Cauzele conexate T-481/13 și T-421/15) (1)

   (2017/C 357/40)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 336, 16.11.2013.


title: Cauza T-202/13: Acțiune introdusă la 9 aprilie 2013 — Group’Hygiène/Comisia

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/33

         Acțiune introdusă la 9 aprilie 2013 — Group’Hygiène/Comisia
   (Cauza T-202/13)
   2013/C 171/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Group’Hygiène (Paris, Franța) (reprezentanți: J.-M. Leprêtre și N. Chahid-Nouraï, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea cu efect imediat, în temeiul articolului 263 TFUE, a Directivei 2013/2/UE a Comisiei din 7 februarie 2013 de modificare a anexei I la Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje, în măsura în care aceasta adaugă mandrinele, cu excepția celor de uz industrial, pe lista exemplelor de ambalaje;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe necompetența Comisiei, întrucât aceasta nu poate, pe baza competenței sale de execuție, să modifice elemente esențiale ale reglementării de bază. Având în vedere că Directiva 2013/2/UE (1) ar fi extins definiția ambalajului la produse care nu ar fi vizate de Directiva 94/62/CE (2), Directiva 2013/2/UE ar fi, astfel, viciată de necompetență.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE și a principiilor generale ale dreptului Uniunii Europene privind obligația de motivare, întrucât Directiva 2013/2/UE nu explică motivele pentru care doar anumite mandrine ar constitui ambalaje. Reclamantul arată că motivarea actului era cu atât mai necesară cu cât măsura atacată constituie o schimbare de poziție în raport cu pozițiile anterioare în materie ale organismelor Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea Directivei 94/62/CE, întrucât ar fi evident că mandrinele nu pot fi calificate drept ambalaje, deoarece mandrina este un element pur intern al produsului și nu corespunde definiției juridice a ambalajului reținută în Directiva 94/62/CE.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității, întrucât Directiva 2013/2/UE tratează în mod diferit situații comparabile dat fiind că directiva nu ar califica drept ambalaj mandrinele industriale deși mandrinele industriale și mandrinele neindustriale ar fi într-o situație comparabilă din punct de vedere obiectiv și dat fiind că produse care prezintă caracteristici similare mandrinelor ar fi excluse din categoria ambalajelor.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, întrucât Directiva 2013/2/UE ar repune în discuție, pe neașteptate și fără măsuri tranzitorii, soluția reținută de legiuitorul Uniunii Europene, potrivit căreia mandrinele nu sunt ambalaje în sensul Directivei 94/62/CE.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, întrucât măsura contestată ar genera consecințe financiare disproporționate pentru operatorii economici din sector deoarece, spre deosebire de alți operatori industriali supuși reglementării privind ambalajele, fabricanții de mandrine nu ar putea să diminueze volumul de mandrine produse, acestea fiind absolut necesare și integrate în produse.

      (1)  JO L 37, p. 10.

      (2)  Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 365, p. 10, Ediție specială, 13/vol. 14, p. 238).


title: Cauza T-469/14: Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Dordal/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/64

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Dordal/Comisia
   (Cauza T-469/14)
   2014/C 253/88
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Dordal, SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii beneficiari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea contractelor private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.


title: Cauza C-117/10: Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/34

         Acțiune introdusă la 3 martie 2010 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-117/10)
   2010/C 113/53
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei 2010/10/CE (1) a Consiliului din 20 noiembrie 2009 privind acordare a unui ajutor de stat de către autoritățile din Republica Polonă în vederea achiziționării de terenuri agricole în perioada 1 ianuarie 2010-31 decembrie 2013,

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin adoptarea deciziei contestate, Consiliul a infirmat decizia Comisiei rezultând din propunerea de măsuri necesare prevăzută la punctul 196 din Orientările agricole 2007 și din acceptarea lor necondițională de către Polonia, prin care aceasta era obligată să elimine o schemă de ajutor existentă pentru achiziționarea de terenuri agricole până cel târziu la 31 decembrie 2009. Sub aparența unor împrejurări excepționale, Consiliul a permis în fapt Poloniei să menține această schemă până la expirarea Orientărilor agricole 2007 la 31 decembrie 2013. Împrejurările invocate de Consiliu drept temeiuri ale deciziei sale nu au, în mod evident, caracter excepțional de natură să justifice decizia luată și nu țin cont de decizia Comisiei în ceea ce privește schema respectivă. În susținerea acțiunii în anulare, Comisia invocă patru argumente de drept:

               a)

               în primul rând, consideră că Consiliul nu avea competența de a acționa în temeiul articolului 88 alineatul (2) al treilea paragraf CE întrucât acesta nu a decis cu privire la cererea Poloniei în termenul de trei luni stabilit la al patrulea paragraf al aceleiași dispoziții și întrucât ajutorul pe care l-a aprobat era oricum un ajutor care exista și pe care Polonia se obligase să îl elimine până la sfârșitul anului 2009 atunci când aceasta a acceptat măsurile necesare propuse de Comisie.

               b)

               În al doilea rând, Consiliul a săvârșit un abuz de putere întrucât a urmărit să neutralizeze decizia că măsurile de ajutor pe care Polonia era liberă să le mențină până la sfârșitul anului 2009, dar nu și după această dată, nu puteau fi menținute până în 2013.

               c)

               În continuare, prin intermediul celui de al treilea motiv, decizia contestată a fost adoptată cu încălcarea principiului cooperării loiale aplicabil între statele membre, precum și între instituții. Prin decizia adoptată, Consiliul a scutit Polonia de obligația de cooperare cu Comisia privind măsurile necesare acceptate de acest stat membru în legătură cu ajutoarele existente pentru achiziționarea de terenuri agricole în contextul cooperării instituite la articolul 88 alineatul (1) CE.

               d)

               Prin intermediul ultimului motiv, Comisia susține că a fost săvârșită o eroare vădită de evaluare de către Consiliul, în măsura în care acesta a apreciat că existau împrejurări excepționale ce justificau adoptarea măsurilor aprobate.

      (1)  JO L 4, 8.1.2010, p. 89


title: Cauza T-431/14: Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Volkswagen/OAPI (CHOICE)

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/42

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Volkswagen/OAPI (CHOICE)
   (Cauza T-431/14)
   2014/C 282/55
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentant: U. Sander, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțată la 3 aprilie 2014 în cauza R 2019/2013-1 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „CHOICE” pentru produse și servicii din clasele 12, 28, 35 și 37 – cererea de înregistrare nr. 1 1 7 69  163.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) lit. (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


               12.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/38

         Cerere adresată Curții de Justiție a AELS pentru obținerea unui aviz consultativ, înaintată de Oslo tingrett la data de 6 ianuarie 2016 în cauza Synnøve Finden/Staten v/Landbruks- og matdepartmentet
   (Cauza E-1/16)
   (2017/C 9/08)
   Printr-o scrisoare din data de 6 ianuarie 2016, Oslo tingrett (tribunalul districtual Oslo) i-a adresat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Curții de Justiție la 18 ianuarie 2016, pentru obținerea unui aviz consultativ în cauza Synnøve Finden v Staten v/Landbruks- og matdepartmentet (Statul norvegian, reprezentat de Ministerul Agriculturii și Industriei Alimentare) cu privire la următoarele chestiuni legate de Regulamentul nr. 832 din 29 iunie 2007 privind sistemul de egalizare a prețurilor pentru lapte („Regulamentul privind egalizarea prețurilor”):

               1.1.

               Este schema de ajutor menționată la punctul 8 al treilea paragraf din Regulamentul privind egalizarea prețurilor o schemă de așa natură încât Curtea, atunci când examinează legalitatea acesteia, trebuie să o analizeze în raport cu normele privind libertatea de stabilire de la articolul 31 din Acordul privind SEE?

               1.2.

               În cazul în care Curții i se solicită să aibă în vedere articolul 31 din Acordul privind SEE pentru a examina legalitatea punctului 8 al treilea paragraf din Regulamentul privind egalizarea prețurilor, articolul 31 din Acordul privind SEE va fi relevant doar dacă există un element transfrontalier în cauza vizată?

               1.3.

               În cazul în care Curții i se solicită să aibă în vedere articolul 31 din Acordul privind SEE pentru a examina legalitatea punctului 8 al treilea paragraf din Regulamentul privind egalizarea prețurilor, articolul 31 din Acordul privind SEE va fi relevant doar în ceea ce privește produsele cunoscute sub denumirea curentă de „produse menționate la protocolul 3” sau schema va fi considerată drept ajutor pentru transport cu relevanță pentru toate categoriile de produse, chiar dacă transportul este limitat la produsele proprii ale părții vizate?

               2.1.

               Este schema de ajutor menționată la punctul 8 al treilea paragraf din Regulamentul privind egalizarea prețurilor o schemă care necesită notificarea prealabilă a Autorității AELS de Supraveghere în temeiul articolului 60 din Acordul privind SEE?

               2.2.

               În cazul în care schema de ajutor menționată la punctul 8 al treilea paragraf din Regulamentul privind egalizarea prețurilor necesită notificarea prealabilă a Autorității AELS de Supraveghere în temeiul articolului 60, aceasta se referă numai la produsele cunoscute sub denumirea curentă de „produse menționate la protocolul 3” sau schema va fi considerată drept ajutor pentru transport cu relevanță pentru toate categoriile de produse?


title: Cauza T-298/16: Acțiune introdusă la 13 iunie 2016 – East West Consulting/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/66

         Acțiune introdusă la 13 iunie 2016 – East West Consulting/Comisia
   (Cauza T-298/16)
   (2016/C 270/71)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: East West Consulting SPRL (Nandrin, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni drept admisibilă și întemeiată;

         în consecință,

               —

               declararea faptului că este angajată răspunderea extracontractuală a Comisiei;

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului suferit de reclamantă, evaluat, sub rezerva modificării, la suma de 496 000 de euro;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcări suficient de grave ale normelor de drept pe care Comisia le-ar fi săvârșit prin activarea, în temeiul Deciziei 2008/969/CE, Euratom a Comisiei din 16 decembrie 2008 privind sistemul de avertizare rapidă pentru ordonatorii de credite ai Comisiei și ai agențiilor executive (JO 2008, L 344, p. 125), avertismentului „W3b” în sistemul de avertizare rapidă (SAR) împotriva reclamantei, în urma unei anchete a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF), identificând nivelul de risc asociat reclamantei în calitatea sa de ofertant câștigător al contractului de achiziții publice de servicii privind un proiect vizând întărirea luptei împotriva muncii nedeclarate în fosta Republică iugoslavă a Macedoniei. Acest motiv cuprinde cinci aspecte:

                           —

                           primul aspect, potrivit căruia decizia de avertizare a reclamantei în SAR (denumită în continuare „Decizia SAR”) ar fi ilegală, întrucât nu ar avea temei legal, ar încălca articolul 5 TUE și dreptul fundamental la prezumția de nevinovăție;

                           —

                           al doilea aspect, potrivit căruia Decizia SAR ar fi ilegală, întrucât ar încălca principiul securității juridice cu privire la condițiile referitoare la avertizarea „W3b”;

                           —

                           al treilea aspect, potrivit căruia Decizia SAR ar fi ilegală, întrucât ar rezulta din încălcări ale articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, ale principiului bunei administrări, ale dreptului la apărare, ale dreptului fundamental de a fi ascultat, precum și ale obligației de motivare;

                           —

                           al patrulea aspect, invocat cu titlu subsidiar, potrivit căruia Comisia ar fi încălcat Decizia SAR, obligația de motivare consacrată prin articolul 41 din Cartă, obligația de diligență și principiul proporționalității;

                           —

                           al cincilea aspect, potrivit căruia motivul refuzului acordului Comisiei ar fi nelegal, întrucât nu ar respecta caietul de sarcini.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe prejudiciul suferit de reclamantă și pe legătura de cauzalitate între comportamentul culpabil al Comisiei și acest prejudiciu.


title: Cauza C-417/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 — Consiliul Uniunii Europene/Nadiany Bamba, Comisia Europeană (Recurs — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire — Înghețarea fondurilor — Articolul 296 TFUE — Obligația de motivare — Dreptul la apărare — Dreptul la o cale de atac jurisdicțională efectivă — Dreptul la respectarea proprietății)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/18

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 — Consiliul Uniunii Europene/Nadiany Bamba, Comisia Europeană
   (Cauza C-417/11) (1)

   (Recurs - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire - Înghețarea fondurilor - Articolul 296 TFUE - Obligația de motivare - Dreptul la apărare - Dreptul la o cale de atac jurisdicțională efectivă - Dreptul la respectarea proprietății)
   2013/C 9/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și B. Driessen, precum și E. Dumitriu-Segnana, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Nadiany Bamba (reprezentanți: inițial P. Haïk, ulterior P. Maisonneuve, avocați), Comisia Europeană (reprezentanți: E. Cujo și M. Konstantinidis, agenți)

      Intervenientă în susținerea recurentului: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și E. Ranaivoson, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 8 iunie 2011, Bamba/Consiliul (T-86/11) prin care Tribunalul a anulat Decizia 2011/18/PESC a Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Deciziei 2010/656/PESC a Consiliului de reînnoire a măsurilor restrictive impuse împotriva Côte d’Ivoire și Regulamentul (UE) nr. 25/2011 al Consiliului din 14 ianuarie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Côte d’Ivoire (JO L 11, p. 1), în măsura în care aceste acte o privesc pe doamna Nadiany Bamba — Înghețare de fonduri — Obligație de motivare — Eroare de drept.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 8 iunie 2011, Bamba/Consiliul (T-86/11).

               2.

               Respinge acțiunea formulată de doamna Bamba.

               3.

               O obligă pe doamna Bamba să suporte, în afara propriilor cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene atât cu ocazia prezentului recurs, cât și în primă instanță.

               4.

               Republica Franceză și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 311, 22.10.2011.


title: Cauza F-60/09 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 octombrie 2013 — Birkhoff/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Trimitere la Tribunal spre rejudecare după anulare — Remunerație — Alocații familiale — Alocație pentru copilul aflat în întreținere — Copil care suferă de o boală gravă sau care are o infirmitate care îl împiedică să se întrețină — Cerere de prelungire a plății alocației)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/29

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 17 octombrie 2013 — Birkhoff/Comisia
      (Cauza F-60/09 RENV)
      (Funcție publică - Funcționari - Trimitere la Tribunal spre rejudecare după anulare - Remunerație - Alocații familiale - Alocație pentru copilul aflat în întreținere - Copil care suferă de o boală gravă sau care are o infirmitate care îl împiedică să se întrețină - Cerere de prelungire a plății alocației)
      (2014/C 71/54)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamant: Gerhard Birkhoff (Weitnau, Germania) (reprezentant: C. Inzillo, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

         Obiectul

      Trimitere spre rejudecare după anulare — Funcție publică — Anularea deciziei de respingere a cererii reclamantului privind obținerea unei prelungiri a plății alocației pentru copilul aflat în întreținere în temeiul articolului 2 alineatul (5) din anexa VII la statut

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la plata cheltuielilor de judecată efectuate de domnul Birkhoff în cauza F-60/09 și în cauza T-10/11 P.

                  3.

                  Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza F-60/09 RENV.


title: Cauza T-510/16: Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2017 – Dessi/BEI („Funcţie publică — Personalul BEI — Evaluare — Promovare — Exerciţiul de evaluare şi promovare 2012 — Decizia comitetului de recurs — Întinderea controlului — Reprezentanți ai personalului — Discriminare”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/45

         Hotărârea Tribunalului din 19 iulie 2017 – Dessi/BEI
   (Cauza T-510/16) (1)

   ((„Funcţie publică - Personalul BEI - Evaluare - Promovare - Exerciţiul de evaluare şi promovare 2012 - Decizia comitetului de recurs - Întinderea controlului - Reprezentanți ai personalului - Discriminare”))
   (2017/C 283/68)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Nathalie Dessi (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: inițial A. Senes și L. Payot, ulterior L. Levi, avocați)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: inițial C. Gómez de la Cruz și E. Raimond, ulterior E. Raimond și G. Faedo și în final G. Faedo și K. Carr, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea deciziei comitetului de recurs al BEI din 23 octombrie 2013 prin care acesta a respins cererea reclamantei privind revizuirea raportului său de evaluare pentru anul 2012 în măsura în care raportul menţionat nu recomanda preşedintelui BEI promovarea acesteia din grupa de funcții F în grupa de funcții E

      Dispozitivul

               1)

               Anulează decizia comitetului de recurs al Băncii Europene de Investiții (BEI) din 23 octombrie 2013 prin care acesta a respins cererea doamnei Nathalie Dessi privind revizuirea raportului său de evaluare pentru anul 2012 în măsura în care raportul menţionat nu recomanda preşedintelui BEI promovarea acesteia din grupa de funcții F în grupa de funcții E.

               2)

               Obligă BEI la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 85, 22.3.2014 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-8/14 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-74/13: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – GSV kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Trimitere preliminară — Tariful vamal comun — Clasificare tarifară — Nomenclatura combinată — Codurile TARIC 7019590010 și 7019590090  — Regulamente de instituire a unor taxe antidumping asupra importurilor de anumite țesături cu ochiuri deschise din fibră de sticlă originare din China — Versiuni lingvistice divergente — Obligația de plată a taxelor antidumping)

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 aprilie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – GSV kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Cauza C-74/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Tariful vamal comun - Clasificare tarifară - Nomenclatura combinată - Codurile TARIC 7019590010 și 7019590090 - Regulamente de instituire a unor taxe antidumping asupra importurilor de anumite țesături cu ochiuri deschise din fibră de sticlă originare din China - Versiuni lingvistice divergente - Obligația de plată a taxelor antidumping))
   2014/C 175/12
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: GSV kft

      Pârâtă: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Interpretarea considerentului (14) și a articolului1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 138/2011 al Comisiei din 16 februarie 2011 de instituire a unei taxe antidumping provizorii asupra importurilor de anumite țesături cu ochiuri deschise din fibră de sticlă originare din Republica Populară Chineză (JO L 43, p. 9) – Scutirea de taxe antidumping asupra importurilor de țesături din fibră de sticlă care nu sunt acoperite de descrierea din cadrul subpoziției TARIC 7019590010, în versiunea acesteia care reiese din regulamentele publicate în limba importatorului – Mărfuri care pot fi clasificate în respectiva subpoziție potrivit altor versiuni lingvistice

      Dispozitivul

               1)

               Tariful integrat al Comunităților Europene instituit prin articolul 2 din Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun trebuie interpretat în sensul că pot intra sub incidența codului său 7019 59 00 10 produse precum cele descrise de instanța de trimitere, care constau în principal în țesături de fibră de sticlă care au ochiuri cu dimensiunea de 4 mm atât în lungime, cât și în lățime, au o greutate de peste 35 g/m2 și sunt destinate domeniului construcțiilor.

               2)

               Faptul că produsul vizat de declarația vamală în discuție în litigiul principal, deși are caracteristicile prevăzute de codul 7019 59 00 10 din tariful integrat al Comunităților Europene și reluate de regulamentele care îl supun unor taxe antidumping, nu corespunde denumirii care îi este dată în acest cod și în aceste regulamente astfel cum au fost publicate în limba statului membru de origine al declarantului și pe care acesta și-a întemeiat exclusiv declarația nu este susceptibil să determine anularea clasificării tarifare la codul menționat efectuate de autoritățile vamale în temeiul ansamblului versiunilor lingvistice ale aceluiași cod și ale regulamentelor menționate.

      (1)  JO C 164, 8.6.2013.


title: Cauza T-366/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Calebus/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Directiva 92/43/CEE — Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică — Decizia 2006/613/CE — Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană — Act atacabil — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/42

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 14 iulie 2008 — Calebus/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-366/06) (1)

   („Acțiune în anulare - Directiva 92/43/CEE - Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică - Decizia 2006/613/CE - Lista siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană - Act atacabil - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 223/72)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamant: Calebus, SA (Almería, Spania) (reprezentant: R. Bocanegra Sierra, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Recchia, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Obiectul
   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2006/613/CE a Comisiei Decizia Comisiei din 19 iulie 2006 de adoptare, în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului, a listei siturilor de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneeană (JO L 259, p. 1, Ediție specială 15/vol. 17, p. 21), în măsura în care în aceasta este desemnat situl „Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”, pe care se situează un teren al reclamantei, drept sit de importanță comunitară pentru regiunea biogeografică mediteraneană.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Calebus, SA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Comunităților Europene.

               3)

               Obligă Regatul Spaniei să suporte propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-392/06: Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2010 — Union Investment Privatfonds/OAPI — Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative unibanco — Mărci naționale figurative anterioare UniFLEXIO, UniVARIO și UniZERO — Prezentare tardivă de documente — Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               19.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/38

      Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 2010 — Union Investment Privatfonds/OAPI — Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco)
      (Cauza T-392/06) (1)

      („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative unibanco - Mărci naționale figurative anterioare UniFLEXIO, UniVARIO și UniZERO - Prezentare tardivă de documente - Putere de apreciere conferită de articolul 74 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
      (2010/C 161/58)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: H. Keller, puis J. Zindel, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

         Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Unicre-Cartão International De Crédito SA (Lisabona, Portugalia)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 10 octombrie 2006 (cauza R 442/2004-2), privind o procedură de opoziție între Union Investment Privatfonds GmbH și Unicre-Cartão International De Crédito, SA.

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge acțiunea.

                  2.

                  Obligă Union Investment Privatfonds GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 42, 24.2.2007


title: Cauza T-290/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/63

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-290/06) (1)

   (2008/C 301/117)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 310, 16.12.2006.


title: Cauza C-414/08 P: Recurs introdus la 23 septembrie 2008 de Sviluppo Italia Basilicata SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 8 iulie 2008 în cauza T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA/Comisia Comunităților Europene

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/23

         Recurs introdus la 23 septembrie 2008 de Sviluppo Italia Basilicata SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 8 iulie 2008 în cauza T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-414/08 P)
   (2008/C 301/37)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Recurentă: Sviluppo Italia Basilicata SpA (reprezentanți: F. Sciaudone, R. Sciaudone și A. Ner, avvocati)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei
   Sviluppo Italia Basilicata SpA solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate la 8 iulie 2008 în cauza T-176/06 (denumită în continuare „hotărârea atacată”) și retrimiterea cauzei la Tribunal în vederea judecării fondului, în lumina indicațiilor oferite de Curte;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului proces și a celor aferente cauzei T-176/06.

         Motivele și principalele argumente
   Prin intermediul hotărârii atacate, Tribunalul a respins recursul formulat de recurentă și având ca obiect, pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei C(2006) 1706 a Comisiei din 20 aprilie 2006 privind reducerea asistenței Fondului european de dezvoltare regională acordată în favoarea subvenției globale pentru realizarea de măsuri de susținere în beneficiul întreprinderilor mici și mijlocii care își desfășoară activitatea în regiunea Basilicate în Italia (denumită în continuare „decizia atacată”) și, pe de altă parte, o cerere de reparare a prejudiciilor suferite de recurentă ulterior și ca urmare a adoptării deciziei înseși.
   În susținerea propriilor concluzii, recurenta invocă diferite erori de drept săvârșite de Tribunalul de Primă Instanță.
   În primul rând, recurenta apreciază că, prin inversarea ordinii de tratare a motivelor de atac susținute prin acțiunea în primă instanță, Tribunalul a denaturat în mod vădit sensul și scopul de ansamblu ale acțiunii.
   În al doilea rând, recurenta invocă diferite erori de drept referitoare la interpretarea și la aplicarea subvenției globale, a convenției și a fișei 19 din Decizia 97/322/CE (1). În opinia recurentei, Tribunalul nu a înțeles în mod corect care a fost, conform documentelor menționate mai sus, conținutul efectiv și obiectivul Măsurii 2 din subvenția globală. O astfel de eroare prealabilă gravă a condus, în consecință, la erori privind succesivele operațiuni de interpretare efectuate de Tribunal cu privire la noțiunile relevante (de exemplu „angajament”, „cheltuială”, „durată”).
   În al treilea rând, recurenta susține că Tribunalul ar fi trebuit să declare nelegalitatea deciziei în litigiu, întrucât aceasta a fost adoptată ca urmare a pretinsei încălcări a unei condiții („condiția de utilitate”) care nu este cuprinsă nici în decizia de acordare a contribuției, nici în programul de subvenție globală și care ridică probleme privind securitatea juridică și puterea discreționară excesivă în cadrul aplicării sale.
   În al patrulea rând, recurenta invocă interpretarea greșită și drept consecință, lipsa aplicării de către Tribunal a principiilor stabilite de Curte în Hotărârea din 21 septembrie 2000, Mediocurso/Comisia, în cauza C-462/98 P.
   În al cincilea rând, recurenta invocă încălcarea articolelor 25 și 26 din Regulamentul nr. 4253/88 (2), cu privire la obligațiile de supraveghere și de control impuse Comisiei. Afirmațiile Tribunalului ar induce, în special, lipsa aplicării și nerespectarea sistemului de supraveghere și de monitorizare prevăzut de normele în discuție.
   În al șaselea rând, recurenta susține încălcarea principiului încrederii legitime și a principiului securității juridice, întrucât Tribunalul a respins obiecțiunile recurentei întemeiate pe premisa greșită că încrederea generată de Comisie (între altele, prin intermediul activității Comitetului de Supraveghere) era în orice caz contrară dispozițiilor aplicabile și, în consecință, nu putea fi protejată.
   În al șaptelea rând, recurenta invocă denaturarea de către Tribunal a elementelor de probă și încălcarea principiilor generale privind sarcina probei, întrucât Tribunalul a negat calitatea de fapt dovedit a unor fapte necontestate de pârâtă și a probelor prezentate de recurentă.
   În al optulea rând, recurenta susține încălcarea jurisprudenței comunitare privind aplicarea principiului proporționalității în situații de reducere a unei contribuții comunitare, întrucât Tribunalul nu a ținut cont de împrejurările care ar fi putut conduce la o atenuare a corecției financiare.
   În ceea ce privește motivele de contestare referitoare la cererea de reparare a prejudiciului, recurenta susține, în primul rând, motivarea greșită și insuficientă a hotărârii atacate în partea în care respinge cererea de reparare a prejudiciului rezultat din răspunderea delictuală a Comunității.
   În sfârșit, recurenta invocă motivarea greșită și insuficientă a hotărârii atacate în partea în care respinge cererea de despăgubire a prejudiciului rezultat din răspunderea delictuală a Comunității (așa-numita „răspundere obiectivă”).

      (1)  Decizia Comisiei din 23 aprilie de modificare a deciziilor de aprobare a cadrului comunitar de sprijin, a documentelor unice de programare și a inițiativelor comunitare adoptate în privința Italiei (JO L 146, p. 11).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de stabilire a dispozițiilor pentru punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea activităților diferitelor Fonduri structurale între ele, pe de o parte, și cu operațiunile Băncii Europene de Investiții și cu cele ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, p. 1).


title: Cauza T-17/12: Hotărârea Tribunalului din 30 aprilie 2014 – Hagenmeyer și Hahn/Comisia [ „Protecția consumatorilor — Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 — Mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare — Refuzare a autorizării unei mențiuni privind reducerea riscului de îmbolnăvire — Desemnarea unui factor de risc — Legalitatea procedurii de autorizare a mențiunilor privind reducerea riscului de îmbolnăvire — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Afectare directă și individuală — Admisibilitate — Proporționalitate — Obligația de motivare” ]

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/21

         Hotărârea Tribunalului din 30 aprilie 2014 – Hagenmeyer și Hahn/Comisia
   (Cauza T-17/12) (1)

   ([„Protecția consumatorilor - Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 - Mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare - Refuzare a autorizării unei mențiuni privind reducerea riscului de îmbolnăvire - Desemnarea unui factor de risc - Legalitatea procedurii de autorizare a mențiunilor privind reducerea riscului de îmbolnăvire - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Afectare directă și individuală - Admisibilitate - Proporționalitate - Obligația de motivare”])
   2014/C 194/26
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamanți: Moritz Hagenmeyer (Hamburg, Germania) și Andreas Hahn (Hanovra, Germania) (reprezentant: T. Teufer, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Pignataro-Nolin și S. Grünheid, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: I. Šulce, Z. Kupčová și M. Simm, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Regulamentului (UE) nr. 1170/2011 al Comisiei din 16 noiembrie 2011 de refuzare a autorizării anumitor mențiuni de sănătate înscrise pe produsele alimentare și care se referă la reducerea riscului de îmbolnăvire (JO L 299, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnii Moritz Hagenmeyer și Andreas Hahn să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               3)

               Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 89, 24.3.2012.


title: Cauza T-189/14: Acțiune introdusă la 24 martie 2014 – Deza/ECHA

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/27

         Acțiune introdusă la 24 martie 2014 – Deza/ECHA
   (Cauza T-189/14)
   2014/C 194/35
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă) (reprezentant: P. Dejl, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Agenției Europene pentru Produse Chimice din 24 ianuarie 2014, având numerele de referință AFA-C-0000004274-77-09/F, AFA-C-0000004280-84-09/F, AFA-C-0000004275-75-09/F și AFA C-0000004151-87-08/F și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1) coroborat cu articolul 118 din Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 (2) și pe încălcarea dreptului la protejarea intereselor comerciale legitime și a proprietății intelectuale.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că decizia atacată contravine articolului 4 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1049/2001 coroborat cu articolul 118 din Regulamentul nr. 1907/2006, întrucât divulgarea informațiilor relevante către un terț ar conduce la încălcarea protecției intereselor sale comerciale și a drepturilor de proprietate intelectuală și nu există un interes public superior care să justifice divulgarea informațiilor relevante, iar pârâta nici măcar nu a afirmat în decizia sa că vreun interes public ar prevala asupra necesității de a proteja drepturile menționate ale reclamantei.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea angajamentelor Uniunii Europene care decurg din Acordul TRIPS (3) și pe atingerea aferentă adusă dreptului la protecția informațiilor cu caracter confidențial.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că decizia atacată contravine angajamentelor internaționale ale Uniunii Europene care decurg din articolul 39 alineatul (2) din Acordul TRIPS, potrivit căruia membrii se asigură că persoanele fizice și juridice vor avea posibilitatea să împiedice ca informații aflate în mod licit sub controlul lor să fie divulgate terților sau achiziționate ori utilizate de aceștia fără consimțământul lor și de o manieră contrară uzanțelor comerciale cinstite, sub rezerva ca aceste informații: (a) să fie secrete în sensul că, în totalitatea lor sau în configurația ori asamblarea exactă a elementelor lor, ele nu sunt în general cunoscute de persoane aparținând mediilor care se ocupă în mod normal de genul de informații în cauză sau nu le sunt ușor accesibile, (b) să aibă o valoare comercială prin faptul că sunt secrete și (c) să fi făcut obiectul unor prevederi rezonabile, în funcție de circumstanțe, destinate să le păstreze secrete, din partea persoanei care le controlează în mod licit.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea angajamentelor Uniunii Europene care decurg din articolul 8 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și pe încălcarea articolului 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și pe atingerea aferentă adusă dreptului de proprietate și protecției acestuia.

                           —

                           În această privință, se susține că decizia atacată contravine articolului 8 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, articolului 1 din Protocolul adițional la aceasta și articolului 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, întrucât restrânge dreptul reclamantei la folosința liniștită a bunurilor sale.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001.

                           —

                           În opinia reclamantei, decizia atacată contravine articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât divulgarea informațiilor relevante ar amenința în mod grav procesul decizional al Comisiei Europene și al pârâtei, care se pronunță cu privire la cererea de autorizare a utilizării substanței în cauză, și nu există un interes public superior care să justifice divulgarea informațiilor relevante, iar pârâta nici măcar nu a afirmat în decizia sa că vreun interes public ar prevala asupra necesității de a proteja drepturile menționate ale reclamantei.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001 L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO 2006 L 396, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3).

      (3)  Acordul privind aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS) din 15 aprilie 1994 (JO L 336, p. 214).


title: Cauza T-261/14 P: Hotărârea Tribunalului din 25 februarie 2015 – Walton/Comisia ( „Recurs — Funcţie publică — Agenți temporari — Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă — Demisie din postul de agent temporar — Cuantumul creanței deținute de Comisie față de reclamant în urma demisiei acestuia — Autoritate de lucru judecat — Decizii rămase definitive în lipsa unei acțiuni contencioase” )

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/28

         Hotărârea Tribunalului din 25 februarie 2015 – Walton/Comisia
   (Cauza T-261/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcţie publică - Agenți temporari - Respingerea acțiunii în primă instanță ca vădit inadmisibilă - Demisie din postul de agent temporar - Cuantumul creanței deținute de Comisie față de reclamant în urma demisiei acestuia - Autoritate de lucru judecat - Decizii rămase definitive în lipsa unei acțiuni contencioase”))
   (2015/C 118/37)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Robert Walton (Oxford, Regatul Unit) (reprezentant: F. Moyse, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și A. C. Simon, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 27 februarie 2014, Walton/Commission (F-32/13, RecFP, EU:F:2014:37), și având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Robert Walton suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 235, 21.7.2014.


title: Cauza F-134/14: Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/53

         Acțiune introdusă la 18 noiembrie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-134/14)
   (2015/C 034/65)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care se exclude existența unui prejudiciu rezultat din termenul luat în considerare de Comisie pentru a stabili originea profesională a bolii reclamantei și prin care se acordă reclamantei despăgubiri doar într-un cuantum de 2  000 de euro cu titlu de compensație pentru situația de incertitudine privind recunoașterea originii profesionale a bolii sale, precum și o cerere de despăgubiri pentru prejudiciul moral pretins suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei Europene din 8 august 2014, primită de reclamantă prin scrisoare recomandată la 1 octombrie 2014, prin care se respinge reclamația formulată de reclamantă la 24 aprilie 2014;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziei Comisiei Europene din 3 februarie 2014, prin care s-a admis doar în parte cererea de despăgubiri a reclamantei din 16 octombrie 2013;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului moral suferit de reclamantă evaluat, ex aequo et bono, la suma de 20  000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-556/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 martie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Politica comună în domeniul pescuitului — Regulamentul (CE) nr. 894/97 — Setcă în derivă — Noțiune — Setcă de pescuit denumită thonaille — Interzicerea pescuitului anumitor specii — Regulamentele (CEE) nr. 2847/93 și (CE) nr. 2371/2002 — Lipsa unui sistem de control eficient pentru a determina respectarea acestei interdicții)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 5 martie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Republica Franceză
   (Cauza C-556/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Politica comună în domeniul pescuitului - Regulamentul (CE) nr. 894/97 - Setcă în derivă - Noțiune - Setcă de pescuit denumită „thonaille” - Interzicerea pescuitului anumitor specii - Regulamentele (CEE) nr. 2847/93 și (CE) nr. 2371/2002 - Lipsa unui sistem de control eficient pentru a determina respectarea acestei interdicții)
   2009/C 102/11
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Nolin, M. van Heezik și T. van Rijn, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți:G. de Bergues și A.-L. During, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Politica comună în domeniul pescuitului – Regulamentele (CEE) nr. 2847/93 al Consiliului din 12 octombrie 1993 de instituire a unui sistem de control aplicabil politicii comune din domeniul pescuitului (JO L 261, p. 1, Ediție specială, 04/vol. 2, p. 109) și (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului – Admiterea „thonaille” de către autoritățile naționale în pofida interzicerii comunitare a setcilor în derivă, cu o lungime mai mare sau egală cu 2,5 km – Lipsa unui sistem de control eficient pentru a determina respectarea acestei interdicții

      Dispozitivul

               1)

               Prin faptul că a omis să controleze, să inspecteze și să supravegheze în mod satisfăcător activitatea de pescuit, în special în ceea ce privește interzicerea setcilor în derivă pentru capturarea anumitor specii, și că nu s-a asigurat că se iau măsuri adecvate împotriva celor care încălcă normele comunitare din domeniul utilizării setcilor în derivă, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 și al articolului 31 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2847/93 al Consiliului din 12 octombrie 1993 de instituire a unui sistem de control aplicabil politicii comune din domeniul pescuitului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2846/98 al Consiliului din 17 decembrie 1998, precum și al articolului 23 alineatele (1) și (2), al articolului 24 și al articolului 25 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza T-229/10: Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Graf-Syteco/OAPI — Teco Electric & Machinery (SYTECO)

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/28

         Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Graf-Syteco/OAPI — Teco Electric & Machinery (SYTECO)
   (Cauza T-229/10)
   2010/C 195/45
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Tuningen, Germania) (reprezentant: T. Kieser, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Taipai, Taiwan)

      Concluziile reclamantei

               —

               Modificarea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 februarie 2010 din cauza R 230/2009-1 astfel încât să fie respinsă opoziția nr. B 1 112 889 din 5 februarie 2007 întemeiată pe marca germană verbală figurativă nr. 30 327 439, pe marca britanică și nord-irlandeză verbală figurativă nr. 233 226, pe marca verbală figurativă din Benelux nr. 742 535 și pe marca spaniolă verbală figurativă nr. 2 545 860 TECO;

               —

               În subsidiar, anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 18 februarie 2010 din cauza R 230/2009-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „SYTECO” pentru produse și servicii din clasele 9, 37 și 42

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Teco Electric & Machinery Co. Ltd

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: patru mărci naționale figurative care conțin elementul verbal „TECO”, pentru produse din clasele 7, 9 și 11

      Decizia diviziei de opoziție: Adoptă în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât nu există risc de confuzie între mărcile care se opun.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 87, p. 1)


title: Cauza C-11/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehiă) la 13 ianuarie 2015 – Odvolací finanční ředitelství/Český rozhlas

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/26

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehiă) la 13 ianuarie 2015 – Odvolací finanční ředitelství/Český rozhlas
   (Cauza C-11/15)
   (2015/C 138/37)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Odvolací finanční ředitelství

      Intimat: Český rozhlas

      Întrebările preliminare

   Prestarea serviciului public de radiodifuziune finanţat prin taxe legale obligatorii a căror valoare este stabilită prin lege, pe baza deţinerii în proprietate sau în posesie a unui receptor radio ori a dreptului de a-l utiliza pe alte temeiuri juridice, poate fi considerată ca fiind o „prestare a unui serviciu contra plată” în sensul articolului 2 punctul 1 din A șasea directivă 77/388/CEE privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (1), care trebuie să fie scutită de TVA în conformitate cu articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (q) din directiva respectivă, sau este o activitate fără caracter economic care nu este deloc supusă TVA-ului potrivit articolului 2 din A şasea directivă şi în cazul căreia, prin urmare, nu se aplică scutirea de TVA în temeiul articolului 13 secțiunea A alineatul (1) litera (q) din această directivă?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza C-436/10: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Mons — Belgia) — État belge — SPF Finances/BLM SA [A șasea directivă TVA — Articolul 6 alineatul (2) primul paragraf litera (a) și articolul 13 secțiunea B litera (b) — Drept de deducere — Bun de capital aparținând unei persoane impozabile care este o persoană juridică și pus la dispoziția personalului său în folosul propriu]

text:
               26.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/6

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 29 martie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel de Mons — Belgia) — État belge — SPF Finances/BLM SA
   (Cauza C-436/10) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 6 alineatul (2) primul paragraf litera (a) și articolul 13 secțiunea B litera (b) - Drept de deducere - Bun de capital aparținând unei persoane impozabile care este o persoană juridică și pus la dispoziția personalului său în folosul propriu)
   2012/C 151/10
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Mons

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: État belge — SPF Finances

      Pârâtă: BLM SA

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour d'appel de Mons — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) primul paragraf litera (a) și a articolului 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă nr. 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: bază unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Bun de capital pus la dispoziție și afectat parțial folosului propriu al unui director al unei persoane juridice și al familiei acestuia, atunci când taxa în amonte aferentă acestui bun de capital a fost dedusă — Excluderea dreptului de deducere

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (2) primul paragraf litera (a) și articolul 13 secțiunea B litera (b) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995, trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care, cu toate că nu sunt întrunite caracteristicile unui leasing sau ale unei închirieri a unui bun imobil în sensul acestui articol 13 secțiunea B litera (b), consideră drept o prestare de servicii scutită de taxa pe valoarea adăugată în temeiul acestei din urmă dispoziții utilizarea în folosul propriu de către personalul unei persoane impozabile care este persoană juridică a unei părți dintr o clădire construită sau deținută de această persoană impozabilă în temeiul unui drept real imobiliar, atunci când taxa în amonte aferentă acestui bun a fost dedusă.
   Revine instanței de trimitere să aprecieze dacă, într o situație precum cea din acțiunea principală, se poate considera că există o închiriere a unui bun imobil în sensul articolului 13 secțiunea B litera (b) menționat mai sus.

      (1)  JO C 328, 4.12.2010.


title: Cauza C-548/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Antwerpen — Belgia) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioe [Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Articolul 1 litera (r) — Noțiunea „perioade de asigurare” — Articolul 46 — Calculul pensiei pentru limită de vârstă — Perioade de asigurare care trebuie luate în considerare — Lucrător frontalier — Perioadă de incapacitate de muncă — Cumul de prestații similare plătite de două state membre — Neluarea în considerare a acestei perioade ca perioadă de asigurare — Condiție privind reședința — Reguli naționale împotriva cumulului]

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Arbeidshof te Antwerpen — Belgia) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioe
   (Cauza C-548/11) (1)

   (Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Articolul 1 litera (r) - Noțiunea „perioade de asigurare” - Articolul 46 - Calculul pensiei pentru limită de vârstă - Perioade de asigurare care trebuie luate în considerare - Lucrător frontalier - Perioadă de incapacitate de muncă - Cumul de prestații similare plătite de două state membre - Neluarea în considerare a acestei perioade ca perioadă de asigurare - Condiție privind reședința - Reguli naționale împotriva cumulului)
   2013/C 164/07
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Arbeidshof te Antwerpen

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Edgard Mulders

      Pârât: Rijksdienst voor Pensioenen

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Arbeidshof te Antwerpen — Interpretarea articolului 1 litera (r) și a articolului 46 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26) — Asigurare pentru limită de vârstă și deces — Calcul al prestațiilor — Perioade de asigurare care trebuie luate în considerare

      Dispozitivul

   Articolul 1 litera (r) și articolul 46 din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, prin raportare la articolul 13 alineatul (2) litera (a) din acest regulament și la articolele 45 TFUE și 48 TFUE, trebuie interpretate în sensul că se opun ca, la calcularea pensiei pentru limită de vârstă într-un stat membru, o perioadă de incapacitate de muncă în care s-a plătit unui lucrător migrant în alt stat membru o prestație de boală pentru care au fost reținute cotizații în temeiul asigurării pentru limită de vârstă să nu fie considerată de legislația acestui alt stat membru drept o „perioadă de asigurare” în înțelesul acestor dispoziții pentru motivul că persoana interesată nu are reședința în acest ultim stat și/sau a beneficiat de o prestație similară în temeiul legislației din primul stat membru, care nu putea fi cumulată cu această prestație de boală.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza T-439/17: Acțiune introdusă la 14 iulie 2017 – Yellow Window/EIGE

text:
               9.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 338/15

         Acțiune introdusă la 14 iulie 2017 – Yellow Window/EIGE
   (Cauza T-439/17)
   (2017/C 338/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Yellow Window (Anvers, Belgia) (reprezentant: M. Velardo, lawyer)

      Pârât: Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei contestate din 8 mai 2017 de respingere a ofertei reclamantei, prezentată în procedura de cerere de ofertă EIGE/2017/OPER/04, „Mutilarea genitală feminină: estimarea numărului de fete aflate în situație de risc”, precum și a deciziilor ulterioare de reținere a ofertei altui ofertant și de atribuire a contractului către acesta;

               —

               obligarea pârâtului la repararea prejudiciului suferit de reclamantă, precum și a unei dobânzi de 8 % sau, cu titlu subsidiar, obligarea pârâtului la plata unei despăgubiri și a unei compensații de 8 %;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, a principului transparenței, a principiului de a acționa cu o anumită prudență și a obligației de respectare a confidențialității și prin care se invocă o eroare vădită de apreciere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o motivare incoerentă și pe încălcarea principiului proporționalității cu ocazia aprecierii ofertei reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare.


title: Cauza C-337/09 P: Recurs introdus la 20 august 2009 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 17 iunie 2009 în cauza T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/23

         Recurs introdus la 20 august 2009 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 17 iunie 2009 în cauza T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-337/09 P)
   2009/C 282/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, agent, G. Berrisch, Rechtsanwalt și G. Wolf, Rechtsanwalt)

      Celelalte părți în proces: Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd, Comisia Comunităților Europene, Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace)

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 17 iunie 2009;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive cu privire la fondul litigiului, prin respingerea în totalitate a cererii;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță spre rejudecare; și

               —

               în orice caz, obligarea reclamantei din primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs și procedurii în fața Tribunalului de Primă Instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentul susține că Tribunalul de Primă Instanță:

               1.

               a săvârșit o eroare de drept tratând ca o singură condiție cele două condiții prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1) (denumit în continuare „regulamentul de bază”), și anume cerința ca o cerere de acordare a statutului de societate care funcționează în condițiile economiei de piață (denumit în continuare „SEP”) să cuprindă dovezi suficiente privind faptul că deciziile enumerate în această dispoziție au fost „adoptate ținându-se seama de semnalele pieței care reflectă cererea și oferta” și au fost adoptate „fără o intervenție semnificativă din partea statului”, făcând astfel redundantă cea de a doua condiție;

               2.

               a săvârșit o eroare de drept interpretând termenul „semnificativă” din expresia „intervenție semnificativă din partea statului” prevăzută la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază, ca referindu-se la considerații sau la motive care stau la baza intervenției statului, precum problema dacă aceasta se baza pe considerații pur comerciale sau pe considerații proprii statului, în timp ce această interpretare nu este susținută în niciun caz de formularea acestei dispoziții;

               3.

               a săvârșit o eroare de drept procedând la o răsturnare a sarcinii probei, impunând Consiliului să dovedească, atunci când refuză acordarea SEP unei societăți controlate de stat, că deciziile societății în sensul articolului 2 alineatul (7) litera (c) au fost influențate de considerații proprii statului și nu de considerații comerciale;

               4.

               a săvârșit o eroare de drept constatând că a fost săvârșită o eroare de drept de către Consiliu prin concluzionarea faptului că statul exercita un control semnificativ asupra reclamantei în ceea ce privește stabilirea prețurilor de export ale produsului în cauză prin (i) însărcinarea Camerei de comerț chineze ce reprezintă importatorii și exportatorii de metale, minerale și produse chimice (denumită în continuare „CCCMC”) să stabilească un prag minimal de prețuri, să verifice și să exercite un drept de veto cu privire la exporturile care nu au respectat respectivele prețuri; și (ii) să pună în aplicare pragul minimal de prețuri împiedicând operațiunile de export neavizate de CCCMC. Mai exact, Tribunalul de Primă Instanță a săvârșit o eroare de drept prin constatarea unei obligații a Consiliului de a repune în discuție caracterul probatoriu sau suficient al elementelor de probă prezentate de reclamantă în sensul că sistemul pus în aplicare de CCCMC și susținut de autoritățile chineze de export nu antrenaseră nicio restricție efectivă a posibilității exportatorilor de a stabili prețurile la export în mod independent;

               5.

               a săvârșit o eroare de drept constatând că, pe baza tuturor celorlalte constatări, Consiliul a comis o eroare vădită prin refuzul de a acorda reclamantei SEP.

      (1)  JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223.


title: Cauza T-290/13: Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — CMBG/Comisia și BCE

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/14

         Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — CMBG/Comisia și BCE
   (Cauza T-290/13)
   (2013/C 226/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CMBG Ltd (Tortola, Insulele Virgine Britanice) (reprezentanți: C. Paschalides, Solicitor, și A. Paschalides, avocat)

      Pârâte: Comisia Europeană și Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               acordarea unor despăgubiri în cuantum de 1 999 121,60 euro pentru faptul că condițiile impuse la punctele 1.23-1.27 din memorandumul de înțelegere din 26 aprilie 2013 încheiat între Cipru și pârâte conțineau cerințe care încălcau flagrant o legislație de rang superior pentru protecția individului, și anume: articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 1 din Primul Protocol la Convenția europeană a drepturilor omului;

               —

               declararea respectivelor condiții ca fiind nule și dispunerea unei revizuiri urgente a instrumentelor de asistență financiară prevăzute la articolele 14-18 din Tratatul de instituire a Mecanismului european de stabilitate (denumit în continuare „Tratatul MES”), potrivit articolului 19, luând în considerare hotărârea Tribunalului, în vederea operării modificărilor necesare pentru respectarea acestei hotărâri și

               —

               în măsura în care despăgubirile solicitate în primul capăt de cerere nu sunt acordate deoarece condițiile menționate trebuie să fie anulate, acordarea de despăgubiri pentru încălcarea articolului 263 TFUE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că respectivele condiții din memorandumul de înțelegere conțineau cerințe „care încălcau flagrant o normă superioară de drept pentru protecția individului” (1), întrucât:

                           —

                           norma de drept menționată este superioară deoarece este conținută în Cartă și în CEDO;

                           —

                           potrivit articolului 51 alineatul (1) din Cartă și articolului 6 alineatul (2) TUE, pârâtele au obligația să respecte și să promoveze drepturile fundamentale garantate de Cartă și de CEDO și

                           —

                           depozitele bancare constituie bunuri în sensul articolului 17 din Cartă menționat și al articolului 1 din Primul Protocol la CEDO.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că încălcările de mai jos, considerate împreună, au fost atât de ample, încât au determinat o încălcare flagrantă a unei legislații de rang superior, după cum urmează:

                           —

                           la momentul lipsirii reclamantei de depozitele sale bancare, nu existau „cazuri[…] și condiții[…] prevăzute de lege” în acquis-ul referitor la lipsirea de depozite bancare, contrar Cartei și Protocolului;

                           —

                           reclamanta a fost lipsită de depozitele sale fără o „despăgubir[e] just[ă] acordat[ă] în timp util”, contrar articolului 17 din Cartă și articolului 1 din Protocol;

                           —

                           lipsirea de depozite este, la prima vedere, nelegală, cu excepția cazului în care, cu „respectarea principiului proporționalității, […] [este] necesar[ă] și numai dacă răspund[e] efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți” (2);

                           —

                           interesul public concurent constând în prevenirea panicii și a afectării sistemului bancar, pe termen scurt și mediu, nu a fost luat în considerare la evaluarea interesului public potrivit articolului 17 din Cartă și articolului 1 din Protocol;

                           —

                           scopul nu a fost de a aduce prejudicii sau de a penaliza Ciprul, ci de a-i aduce un beneficiu acestuia și zonei euro prin oferirea unui sprijin pentru realizarea stabilității și, astfel, prin sprijinirea instituțiilor sale financiare și a viabilității sale economice, nu prin destabilizarea acestora și

                           —

                           nu exista un raport de proporționalitate între ingerință și scopul legitim, întrucât, potrivit articolului 3 din Tratatul MES 2012, obiectivul veritabil era „mobilizarea unor resurse financiare și furnizarea, cu o condiționare strictă […] a unui sprijin pentru stabilitatea membrilor săi care se confruntă sau riscă să se confrunte cu probleme grave de finanțare, dacă este indispensabil pentru menținerea stabilității financiare a zonei euro în ansamblu și a statelor sale membre”, fără a paraliza economia acesteia.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că lipsirea reclamantei de depozitele sale nu era necesară sau proporțională.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că, în cele din urmă, pârâtele au determinat lipsirea reclamantei de depozitele sale bancare deoarece, în lipsa încălcării flagrante, depozitele bancare ale reclamantei ar fi fost protejate de drepturile de care beneficiază aceasta în temeiul Cartei și al Protocolului, astfel încât pierderea reclamantei era suficient de directă și de previzibilă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care afirmațiile de mai sus sunt fondate, condițiile menționate trebuie declarate nule, cu toate că respectivele condiții erau adresate Ciprului, întrucât acestea o privesc în mod direct și individual pe reclamantă, pentru motivul că aceste condiții și modul în care au fost implementate încalcă Tratatul și/sau o normă de drept în legătură cu aplicarea acestuia și/sau, în măsura în care se consideră că lipsirea reclamantei de depozitul său bancar a subminat principiul supremației legii, cu încălcarea articolului 6 alineatul (1) TUE, au constituit un abuz de putere.

      (1)  A se vedea Hotărârea din 2 decembrie 1971, Zuckerfabrik Schoeppenstedt/Consiliul (5/71, Rec., p. 975).

      (2)  Articolul 52 alineatul (1) din Cartă.


title: Cauza C-293/08: Acțiune introdusă la 2 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/34

         Acțiune introdusă la 2 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Finlanda
   (Cauza C-293/08)
   (2008/C 223/53)
   Limba de procedură: finlandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și I. Koskinen)

      Pârâtă: Republica Finlanda
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptul că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (1) și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Finlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Finlanda la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 10 octombrie 2006.

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială 19/vol. 7, p. 52.


title: Cauza C-437/14: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bari – Italia) – Procedură penală împotriva lui Nicola Seminario (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Întrebări preliminare identice — Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Libertatea de stabilire — Libera prestare a serviciilor — Jocuri de noroc — Reglementare națională — Reorganizarea sistemului concesiunilor printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare — Nouă cerere de ofertă — Concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor anterioare — Cesiune cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului — Restricție — Motive imperative de interes general — Proporționalitate)

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/7

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 7 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Bari – Italia) – Procedură penală împotriva lui Nicola Seminario
   (Cauza C-437/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Întrebări preliminare identice - Articolele 49 TFUE și 56 TFUE - Libertatea de stabilire - Libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Reglementare națională - Reorganizarea sistemului concesiunilor printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare - Nouă cerere de ofertă - Concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor anterioare - Cesiune cu titlu gratuit a folosinței bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului - Restricție - Motive imperative de interes general - Proporționalitate))
   (2016/C 270/08)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Bari

      Partea din procedura principală

   Nicola Seminario

      Dispozitivul

               1)

               Articolele 49 TFUE și 56 TFUE, precum și principiile egalității de tratament și efectivității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei legislații naționale privind jocurile de noroc, precum cea în discuție în litigiul principal, care prevede organizarea unei noi proceduri de cerere de ofertă pentru acordarea de concesiuni cu o durată mai mică decât cea a concesiunilor atribuite anterior, ca urmare a unei reorganizări a sistemului printr-o aliniere temporală a termenelor de expirare a concesiunilor.

               2)

               Articolele 49 TFUE și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale restrictive, precum cea în discuție în litigiul principal, care impune concesionarului de jocuri de noroc obligația de a ceda cu titlu gratuit, la încetarea activității în urma expirării perioadei de concesiune, folosința bunurilor materiale și imateriale deținute în proprietate și care constituie rețeaua de gestionare și de colectare a jocului, în măsura în care această restricție depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului urmărit efectiv de această dispoziție, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 448, 15.12.2014.


title: Cauza T-308/15: Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2016 – Reisenthel/EUIPO (keep it easy) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii verbale keep it easy — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/25

         Hotărârea Tribunalului din 20 iulie 2016 – Reisenthel/EUIPO (keep it easy)
   (Cauza T-308/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii verbale keep it easy - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 326/45)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Peter Reisenthel (Gilching, Germania) (reprezentant: E. A. Busse, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 26 martie 2015 (cauza R 2659/2014-5), privind o cerere de înregistrare a semnului verbal keep it easy ca marcă a Uniunii Europene.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Peter Reisenthel la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 270, 17.8.2015.