title: Cauza C-470/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 22 august 2016 – North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Irlanda, Attorney General

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 22 august 2016 – North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Irlanda, Attorney General
   (Cauza C-470/16)
   (2016/C 428/09)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court (Irlanda)

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: North East Pylon Pressure Campaing Limited și Maura Sheehy

      Pârâți: An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Irlanda și Attorney General

      Întrebările preliminare

               i.

               în cadrul unui sistem juridic naţional în care legiuitorul nu a stabilit în mod expres şi definitiv în care etapă a procesului trebuie să fie atacată o decizie şi care este instanţa competentă să se pronunţe asupra acesteia în contextul fiecărei acţiuni concrete, de la caz la caz, în conformitate cu normele de common law, dreptul la o procedură „cu un cost care să nu fie prohibitiv” prevăzut la articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2011/92/UE (1) poate fi invocat într-o cauză aflată în fața unei instanţe naţionale în care trebuie să se decidă dacă acţiunea concretă respectivă a fost introdusă în etapa corectă?

               ii.

               cerinţa privind dreptul la o procedură „cu un cost care să nu fie prohibitiv” prevăzut la articolul 11 alineatul (4) din Directiva 2011/92/UE este aplicabilă tuturor elementelor unei proceduri judiciare prin care se contestă legalitatea (potrivit dreptului naţional sau dreptului Uniunii) a unei decizii, a unei acţiuni sau a unei omisiuni vizate de dispoziţiile referitoare la participarea publicului ale directivei sau este aplicabilă doar elementelor unei asemenea căi de atac care ţin de dreptul Uniunii (sau, în special, doar elementelor căii de atac legate de chestiuni privind dispoziţiile referitoare la participarea publicului ale directivei)?

               iii.

               expresia „decizii, acțiuni sau omisiuni” prevăzută la articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2011/92/UE vizează inclusiv deciziile administrative adoptate în cursul soluţionării unei cereri de aprobare de dezvoltare, indiferent dacă asemenea decizii administrative stabilesc sau nu stabilesc ireversibil şi definitiv drepturile legale ale părţilor?

               iv.

               o instanţă naţională, pentru a asigura protecţia jurisdicțională efectivă în domeniile acoperite de legislaţia Uniunii în materie de mediu trebuie să interpreteze dreptul său naţional într-un mod care este în concordanţă, în cea mai mare măsură posibilă, cu obiectivele prevăzute la articolul 9 alineatul (3) din Convenţia CEE-ONU privind accesul la informaţie, participarea publicului la luarea deciziei şi accesul la justiţie în probleme de mediu, încheiată la Aarhus la 25 iunie 1998 (a) într-o procedură în cadrul căreia se contestă validitatea unui proces de aprobare de dezvoltare care implică un proiect de interes comun care a fost desemnat în temeiul Regulamentului nr. 347/2013 (2) al Parlamentului European şi al Consiliului din 17 aprilie 2013 privind liniile directoare pentru infrastructurile energetice transeuropene şi/sau (b) într-o procedură în cadrul căreia se contestă validitatea unui proces de aprobare de dezvoltare atunci când dezvoltarea afectează un sit european desemnat în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică?

               v.

               în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea iv (a) şi/sau (b), precizarea că reclamanţii trebuie să îndeplinească „toate criteriile […], dacă acestea sunt prevăzute de legislaţia naţională”, se opune considerării convenţiei ca având efect direct, în împrejurările în care reclamanţii au îndeplinit toate criteriile din dreptul naţional pentru formularea unei cereri şi/sau au în mod evident dreptul să formuleze cererea (a) într-o procedură prin care se contestă validitatea unui proces de aprobare de dezvoltare care implică un proiect de interes comun care a fost desemnat în temeiul Regulamentului nr. 347/2013 al Parlamentului European şi al Consiliului din 17 aprilie 2013 privind liniile directoare pentru infrastructurile energetice transeuropene şi/sau (b) într-o procedură prin care se contestă validitatea unui proces de aprobare de dezvoltare atunci când dezvoltarea afectează un sit european desemnat în temeiul Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică?

               vi.

               statele membre pot să prevadă în legislaţiile lor excepţii de la regula potrivit căreia costul procedurilor care au ca obiect probleme de mediu nu trebuie să fie prohibitiv, având în vedere că nicio asemenea excepţie nu este prevăzută în Directiva 2011/92/EU sau în Convenţia CEE-ONU privind accesul la informaţie, participarea publicului la luarea deciziei şi accesul la justiţie în probleme de mediu, încheiată la Aarhus la 25 iunie 1998? şi

               vii.

               în special, o cerinţă din dreptul naţional în sensul că trebuie să existe un raport de cauzalitate între actul sau decizia cu caracter presupus nelegal şi daunele de mediu ca o condiţie pentru aplicarea legislaţiei naţionale de transpunere a articolului 9 alineatul (4) din Convenţia CEE-ONU privind accesul la informaţie, participarea publicului la luarea deciziei şi accesul la justiţie în probleme de mediu, încheiată la Aarhus la 25 iunie 1998, în vederea garantării faptului că procedurile de mediu nu costă foarte mult, este compatibilă cu convenţia?

      (1)  Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO 2011, L 26, p. 1).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 347/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 aprilie 2013 privind liniile directoare pentru infrastructurile energetice transeuropene, de abrogare a Deciziei nr. 1364/2006/CE și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 713/2009, (CE) nr. 714/2009 și (CE) nr. 715/2009 (JO 2013, L 115, p. 39).


title: Cauza C-98/11P: Recurs introdus la 1 martie 2011 de Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 17 decembrie 2010 în cauza T-336/08 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/11

         Recurs introdus la 1 martie 2011 de Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 17 decembrie 2010 în cauza T-336/08 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-98/11P)
   2011/C 145/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (reprezentanți: G. Hild, și R. Lange, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 17 decembrie 2010 în cauza T-336/08;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este formulat împotriva hotărârii prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de recurentă în anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 11 iunie 2008 privind refuzul înregistrării unui semn tridimensional constând din forma unui iepure de ciocolată cu panglică roșie ca marcă comunitară.
   În susținerea recursului, recurenta invocă încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) și a articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94.
   Cu privire la primul motiv de recurs referitor la aprecierea caracterului distinctiv, recurenta susține că nici analiza efectuată de OAPI, nici aprecierea juridică a Tribunalului nu întrunesc cerințele legale, deoarece ambele instituții își fundamentează deciziile pe prezumții. OAPI a prezumat că afirmația potrivit căreia iepurele de Paște din ciocolată este o formă caracteristică sărbătorilor pascale este valabilă în toate statele membre și nu este contestată. Totuși, recurenta a contestat această împrejurare și a făcut o amplă expunere a faptelor care se opun acestei constatări. OAPI și Tribunalul ar fi trebuit să examineze acest aspect pentru a-și îndeplini funcția de control în conformitate cu articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94. În plus, Tribunalul a ajuns la concluzia că utilizarea foiței aurii pentru iepurii de Paște din ciocolată este uzuală pe piață, deși în hotărâre se face mențiune numai la trei alte produse învelite în foiță aurie. Un număr atât de redus de produse nu poate fundamenta aprecierea că această caracteristică este uzuală pe piață.
   Faptul că semnul în litigiu a fost înregistrat ca marcă în 15 state membre ale Uniunii Europene dovedește netemeinicia aprecierii Tribunalului potrivit căreia marca ar fi lipsită de caracter distinctiv intrinsec în întreaga Uniune.
   Potrivit recurentei, aprecierea juridică a Tribunalului în sensul că era necesar ca marca să fi dobândit un caracter distinctiv prin utilizare în întreaga Uniune, apreciere la care se referă al doilea motiv de recurs, este eronată din două motive.
   În primul rând, Tribunalul nu ține seama de faptul că dobândirea caracterului distinctiv prin utilizare era necesară numai în măsura în care nu exista un caracter distinctiv intrinsec. În cele 15 state membre în care marca în litigiu dispune de un caracter distinctiv intrinsec nu este necesară dobândirea caracterului distinctiv prin utilizare. În cazul în care s-ar opta pentru interpretarea contrară, în sensul că la aprecierea caracterului distinctiv trebuie luate în considerare fiecare dintre statele membre naționale, ar fi necesară constatarea împrejurărilor de fapt existente în aceste state. Întrucât potrivit articolului 74 din regulament, caracterul distinctiv trebuie examinat din oficiu, OAPI trebuia să efectueze constatări concrete referitoare la fiecare stat membru în parte. Or, nici OAPI, nici Tribunalul nu au efectuat aceste constatări.
   În al doilea rând, aprecierile Tribunalului nu sunt compatibile cu principiul unicității mărcii comunitare. La aprecierea posibilității de înregistrare și, în prezenta speță, a caracterului distinctiv, Uniunea Europeană trebuie considerată o piață unică unitară. În cazul în care în rândul unei majorități a populației Uniunii Europene există un caracter distinctiv intrinsec, acesta ar trebui să fie suficient pentru protecția în cadrul întregii piețe europene.


title: Cauza C-481/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) — UAB „Juvelta” /VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai” (Libera circulație a mărfurilor — Articolul 34 TFUE — Restricții cantitative la import — Măsuri cu efect echivalent — Comercializarea articolelor din metale prețioase — Marcă — Cerințe impuse de reglementarea statului membru de import)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 ianuarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituania) — UAB „Juvelta”/VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai”
   (Cauza C-481/12) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Articolul 34 TFUE - Restricții cantitative la import - Măsuri cu efect echivalent - Comercializarea articolelor din metale prețioase - Marcă - Cerințe impuse de reglementarea statului membru de import)
   2014/C 85/14
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: UAB „Juvelta”

      Pârâtă: VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai”

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Interpretarea articolelor 34 și 36 TFUE — Măsuri cu efect echivalent — Ștanțarea articolelor din metale prețioase — Reglementare națională care impune ștanțarea articolelor cu un anumit titlu de către un organism independent acceptat — Protecția consumatorilor — Interzicerea comercializării articolelor ștanțate cu un titlu din țara de origine care nu corespunde cerințelor naționale — Prezența unui titlu suplimentar împreună cu informațiile necesare care nu este însă aplicat de organismul independent acceptat

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 34 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea în discuție în litigiul principal, în temeiul căreia, pentru a putea fi comercializate pe piața unui stat membru, articolele din metale prețioase importate dintr-un alt stat membru în care comercializarea lor este autorizată și pe care s-a aplicat o marcă în conformitate cu reglementarea din acest al doilea stat membru, atunci când indicațiile privind titlul acestor articole care figurează în cadrul mărcii respective nu sunt conforme cu dispozițiile reglementării din primul stat membru, trebuie marcate din nou de către un organism de control independent și autorizat de acest din urmă stat membru, prin intermediul unei mărci care confirmă că aceste articole au fost controlate și care indică titlul lor în conformitate cu prevederile menționate.

               2.

               Împrejurarea că o marcare suplimentară a articolelor din metale prețioase importate, destinată să ofere indicații privind titlul acestor articole sub o formă care poate fi înțeleasă de consumatorii din statul membru de import, nu a fost efectuată de un organism de control independent și autorizat dintr-un stat membru nu are nicio incidență asupra răspunsului dat la prima întrebare în cazul în care o marcă privind titlul a fost aplicată prealabil pe articolele respective de către un birou de control independent și autorizat de statul membru de export, iar indicațiile oferite prin respectiva marcare sunt conforme cu cele care figurează pe această marcă.

      (1)  JO C 9 du 12.1.2013.


title: Cauza T-95/13: Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2014 – Walcher Meßtechnik/OAPI (HIPERDRIVE) ( „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HIPERDRIVE — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul 1 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” )

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/29

         Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2014 – Walcher Meßtechnik/OAPI (HIPERDRIVE)
   (Cauza T-95/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale HIPERDRIVE - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul 1 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”))
   2014/C 212/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Walcher Meßtechnik GmbH (Kirchzarten, Germania) (reprezentant: S. Walter, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Poch, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 13 decembrie 2012 (cauza R 1779/2012-1) privind înregistrarea semnului verbal HIPERDRIVE ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Walcher Meßtechnik GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 13.4.2013.


title: Cauza C-114/12: Acțiune introdusă la 1 martie 2012 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/5

         Acțiune introdusă la 1 martie 2012 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-114/12)
   2012/C 138/09
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și J. Samnadda, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului, privind participarea Uniunii Europene și a statelor membre la negocierile pentru o Convenție a Consiliului Europei privind protecția drepturilor organismelor de radiodifuziune

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 2 alineatul (2) TFUE și a articolului 3 alineatul (2) TFUE întrucât Consiliul consideră că aspectul intră în domeniul de competență partajată și a autorizat statele membre sau o altă instituție decât Comisia să negocieze acordul într-un domeniu care ține de competența exclusivă. Viitoarea convenție a Consiliului Europei poate afecta sau modifica domeniul de aplicare al directivelor UE care privesc drepturile organismelor de radiodifuziune, precum și pe cel al directivelor UE privind dreptul proprietății intelectuale în general. Viitoarea convenție va fi bazată pe aquis-ul UE existent și va conduce în mod inevitabil la modificarea directivelor UE în cazul în care în cadrul Consiliului Europei se va acorda o mai mare protecție organismelor de radiodifuziune.
   Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea procedurii și a condițiilor pentru autorizarea negocierilor unor acorduri internaționale de către Uniune. Numai Consiliul (iar nu Consiliul împreună cu statele membre) are competența să autorizeze negocieri ale Uniunii.
   Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea normelor privind votul în cadrul Consiliului. Prin adoptarea deciziei atacate, Consiliul a încălcat articolul 218 alineatul (8), în temeiul căruia Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea obiectivelor tratatelor și a principiului cooperării loiale. Prin faptul că a acționat împreună cu statele membre, Consiliul subminează legitimitatea Uniunii și slăbește cadrul instituțional al Uniunii.


title: Cauza T-418/11 P: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — De Nicola/BEI ( „Recurs — Funcție publică — Personalul BEI — Asigurare de sănătate — Refuzul suportării unor cheltuieli medicale — Cerere de desemnare a unui medic independent — Termen rezonabil — Respingerea unei cereri de inițiere a unei proceduri de conciliere — Cerere de anulare — Cerere de rambursare a cheltuielilor medicale — Litispendență” )

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/23

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — De Nicola/BEI
   (Cauza T-418/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Personalul BEI - Asigurare de sănătate - Refuzul suportării unor cheltuieli medicale - Cerere de desemnare a unui medic independent - Termen rezonabil - Respingerea unei cereri de inițiere a unei proceduri de conciliere - Cerere de anulare - Cerere de rambursare a cheltuielilor medicale - Litispendență)
   2013/C 313/45
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: L. Isola, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: inițial T. Gilliams și F. Martin, ulterior T. Gilliams și G. Nuvoli, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 28 iunie 2011, De Nicola/BEI (F-49/10, nepublicată încă în Repertoriu) și prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 28 iunie 2011, De Nicola/BEI (F-49/10), în măsura în care respinge concluziile domnului Carlo De Nicola prin care se urmărește anularea deciziei Băncii Europene de Investiții (BEI) prin care se respinge cererea sa de desemnare a unui al treilea medic.

               2.

               Respinge în rest recursul.

               3.

               Anulează decizia BEI prin care se respinge pentru tardivitate cererea domnului De Nicola de desemnare a unui al treilea medic.

               4.

               Domnul De Nicola și BEI suportă propriile cheltuieli de judecată aferente atât procedurii în fața Tribunalului Funcției Publice, cât și prezentei proceduri.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza T-513/08 P: Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2012 — Comisia/Smadja

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/19

         Ordonanța Tribunalului din 27 aprilie 2012 — Comisia/Smadja
   (Cauza T-513/08 P) (1)

   2012/C 184/35
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei de recursuri a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-159/16: Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2017 – Metronia/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE O NADA) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TRIPLE O NADA — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară TRIPLE BINGO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/29

         Hotărârea Tribunalului din 16 mai 2017 – Metronia/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE O NADA)
   (Cauza T-159/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative TRIPLE O NADA - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară TRIPLE BINGO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 213/38)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Metronia, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: A. Vela Ballesteros, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Zitro IP Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2016 (cauza R 2605/2014-4) privind o procedură de opoziție între Zitro IP și Metronia

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Metronia, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 13.6.2016.


title: Cauza C-50/10: Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/24

         Acțiune introdusă la 29 ianuarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-50/10)
   2010/C 100/36
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și C. Zadra, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru ca autoritățile competente se asigură, prin intermediul autorizațiilor emise în conformitate cu articolele 6 și 8 sau, după caz, prin revizuirea și, dacă este necesar, prin actualizarea condițiilor, că instalațiile existente în sensul articolului 2 alineatul (4) din Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (1) funcționează conform cerințelor de la articolele 3, 7, 9, 10 și 13, de la articolul 14 literele (a) și (b) și de la articolul 15 alineatul (2) din aceeași directivă, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Articolul 5 alineatul (1) din directivă prevede că statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că autoritățile competente se asigură, prin intermediul autorizațiilor emise în conformitate cu articolele 6 și 8 sau, după caz, prin revizuirea și, dacă este necesar, prin actualizarea condițiilor, până la data de 30 octombrie 2007,că instalațiile existente funcționează conform cerințelor prevăzute de directivă.
   Cu toate acestea, în ianuarie 2010, mai exact la data introducerii prezentei acțiuni, guvernul italian nu și-a îndeplinit în totalitate obligațiile stabilite la articolul 5 alineatul (1) din directivă.

      (1)  JO L 24, p. 8.


title: Cauza T-535/08: Acțiune introdusă la 8 decembrie 2008 — Tuzzi fashion/OAPI — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/28

         Acțiune introdusă la 8 decembrie 2008 — Tuzzi fashion/OAPI — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
   (Cauza T-535/08)
   (2009/C 55/52)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Tuzzi fashion GmbH (Fulda, Germania) (reprezentanți: R. Kunze și G. Würtenberger, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 septembrie 2008 în cauza R 1561/2007-2; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „Emidio Tucci”, pentru produse din clasa 25.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca verbală națională „TUZZI” înregistrată în Germania sub nr. 1 078 843 pentru produse din clasa 25; marca verbală internațională „TUZZI” înregistrată în Austria, în Franța, în Benelux și în Polonia sub nr. 496 835 pentru produse din clasa 25; denumirea de societate „TUZZI FASHION GMBH” utilizată pentru comercializarea în Germania a articolelor de îmbrăcăminte.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatele (1) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs a apreciat în mod eronat riscul de confuzie între mărcile în cauză; încălcarea articolului 73 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs nu a răspuns în mod exhaustiv argumentelor reclamantei și nu a prezentat motivația pe care și-a întemeiat decizia; încălcarea articolului 74 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs nu s-a limitat la examinarea faptelor, a probelor și a argumentelor prezentate de părți; încălcarea articolului 79 din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului deoarece în cadrul aprecierii motivului privind abuzul de drepturi invocat de reclamantă, camera de recurs nu a luat în considerare principii generale de drept procesual recunoscute în statele membre.


title: Cauza T-328/12: Acțiune introdusă la 24 iulie 2012 — Mundipharma/OAPI — AFP Pharmaceuticals (Maxigesic)

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/34

         Acțiune introdusă la 24 iulie 2012 — Mundipharma/OAPI — AFP Pharmaceuticals (Maxigesic)
   (Cauza T-328/12)
   2012/C 287/63
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mundipharma GmbH (Limburg a.d. Lahn, Germania) (reprezentant: F. Nielsen, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: AFP Pharmaceuticals Ltd (Takapuna, Noua Zeelandă)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 mai 2012 pronunțate în cauza R 1788/2010-4,

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: AFP Pharmaceuticals Ltd.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Maxigesic” pentru produse din clasa 5 — cererea de înregistrare nr. 7 056 104.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală „OXYGESIC” pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: admite calea de atac și respinge opoziția.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009.


title: Cauza T-31/13 P: Recurs introdus la 24 ianuarie 2013 de Vincent Bouillez împotriva Hotărârii pronunțate la 14 noiembrie 2012 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-75/11, Bouillez/Consiliul

text:
               23.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/22

         Recurs introdus la 24 ianuarie 2013 de Vincent Bouillez împotriva Hotărârii pronunțate la 14 noiembrie 2012 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-75/11, Bouillez/Consiliul
   (Cauza T-31/13 P)
   2013/C 86/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Vincent Bouillez (Overijse, Belgia) (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 14 noiembrie 2012 în cauza F-75/11, Vincent Bouillez/Consiliul;

               —

               anularea deciziei de a nu îl promova pe recurent;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, recurentul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept, în măsura în care TFP ar fi considerat, fără efectuarea unui control efectiv, că decizia atacată în primă instanță este conformă principiului obligației de motivare, în condițiile în care TFP nu ar fi solicitat nicio probă Consiliului cu privire la aplicarea concretă a criteriilor prevăzute la articolul 45 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene cu ocazia examinării comparative a meritelor recurentului cu cele ale celorlalți funcționari promovabili.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept, întrucât TFP s-ar fi întemeiat pe simple afirmații ale Consiliului, potrivit cărora nivelul responsabilităților ar fi fost luat în considerare cu ocazia examinării comparative a meritelor, atunci când a stabilit că recurentul nu a adus proba contrarie, în pofida informațiilor furnizate de recurent în cadrul măsurilor de organizare a procedurii, din care ar reieși că mai mulți funcționari promovați nu ar avea nici un nivel de responsabilitate, nici o notă armonizată la fel de mari precum cele ale recurentului, și nici un număr mai mare de limbi folosite (punctele 45 și 46 din hotărârea atacată).

               3.

               Al doilea motiv este întemeiat pe un raționament contradictoriu, întrucât TFP nu ar putea afirma, pe de o parte, că s-a decis în mod întemeiat de Consiliu efectuarea unei noi examinări comparative a meritelor tuturor funcționarilor cu gradul AST 6 promovabili în cadrul exercițiului de promovare 2007, și, pe de altă parte, că Consiliul nu era obligat să ia în considerare meritele unui anumit funcționar deja promovat în temeiul acestui exercițiu și a cărui promovare a devenit definitivă (punctele 69 și 70 din hotărârea atacată).
               Recurentul arată, în plus, că TFP a săvârșit o eroare de drept atunci când nu a calificat faptele, în temeiul înscrisurilor de la dosar, ca fiind constitutive pentru o eroare vădită de apreciere.


title: Cauza T-213/10 P: Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2011 — P/Parlamentul European ( „Recurs — Funcție publică — Agenți temporari — Concediere — Pierderea încrederii — Motivare — Denaturarea elementelor de probă” )

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/29

         Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2011 — P/Parlamentul European
   (Cauza T-213/10 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Agenți temporari - Concediere - Pierderea încrederii - Motivare - Denaturarea elementelor de probă)
   2011/C 347/47
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: P (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European (reprezentanți: inițial S. Seyr și R. Ignătescu, ulterior S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 24 februarie 2010, P/Parlamentul European (F-89/08, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Doamna P suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 195, 17.7.2010.


title: Cauza F-18/05 RENV: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 septembrie 2009 — D/Comisia

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/67

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 septembrie 2009 — D/Comisia
   (Cauza F-18/05 RENV) (1)

   2009/C 282/128

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 155, 25.6.2005, p. 25.


title: Cauza F-30/15: Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – ZZ/SEAE

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/50

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – ZZ/SEAE
   (Cauza F-30/15)
   (2015/C 146/70)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de punere în aplicare a Hotărârii de anulare pronunțate de Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene la 26 februarie 2014 în cauza F-53/13, Diamantopoulos/SEAE de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD12 în cadrul exercițiului de promovare 2012, și cerere de despăgubiri pentru prejudiciul moral și material pretins suferit.

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea ca nelegală a deciziei din 29 aprilie 2014 de a nu îl promova pe reclamant la gradul AD 12 în cadrul exercițiului de promovare 2012;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamant a unei despăgubiri de 25  000 euro;

               —

               obligarea SEAE la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-522/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Republica Polonă) — Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Comunicații electronice — Servicii de telecomunicație — Directiva 2002/21/CE — Directiva 2002/22/CE — Condiționarea încheierii unui contract de prestări de servicii de încheierea unui contract privitor la furnizarea altor servicii — Interdicție — Internet de bandă largă)

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 martie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Republica Polonă) — Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Cauza C-522/08) (1)

   (Comunicații electronice - Servicii de telecomunicație - Directiva 2002/21/CE - Directiva 2002/22/CE - Condiționarea încheierii unui contract de prestări de servicii de încheierea unui contract privitor la furnizarea altor servicii - Interdicție - Internet de bandă largă)
   2010/C 113/16
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie

      Pârâtă: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Naczelny Sąd Administracyjny — Interpretarea articolului 95 din Tratatul CE, a considerentului (13) și a articolelor 5 și 8 din Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169), a dispozițiilor Directivei 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183), a considerentelor (1) și (28), a articolului 1 alineatul (3) și a articolelor 3, 7, 8, 14, 15, 16 și 19 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195), a considerentului (26) și a articolelor 16 și 17 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213) — Legislație națională care interzice tuturor furnizorilor de servicii de telecomunicații condiționarea încheierii unui contract de prestări de servicii de cumpărarea altui serviciu — Condiționarea încheierii unui contract de acces la internet de bandă largă de încheierea unui contract de servicii de telefonie

      Dispozitivul

   Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva cadru) și Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal) trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale, precum articolul 57 alineatul 1 punctul 1 din Legea privind telecomunicațiile (ustawa — Prawo telekomunikacyjne) din 16 iulie 2004, în versiunea aplicabilă faptelor din acțiunea principală, prin care se interzice condiționarea încheierii unui contract de furnizare de servicii de încheierea de către utilizatorul final a unui contract referitor la furnizarea altor servicii.
   Cu toate acestea, Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (Directiva privind practicile comerciale neloiale) trebuie să fie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale care, în afara anumitor excepții și fără a ține seama de împrejurările specifice din cazul respectiv, interzice orice ofertă comună pe care un vânzător o face unui consumator.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza T-179/17: Acțiune introdusă la 17 martie 2017 – Laboratoire Nuxe/EUIPO – Camille și Tariot (NYOUX)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/59

         Acțiune introdusă la 17 martie 2017 – Laboratoire Nuxe/EUIPO – Camille și Tariot (NYOUX)
   (Cauza T-179/17)
   (2017/C 144/80)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoire Nuxe (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Wilhelm și J. Roux, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Elisabeth Camille (Alicante, Spania), Jean Yves Tariot (Alicante, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „NYOUX” – cerere de înregistrare nr. 12 931 739

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 16 ianuarie 2017 în cauza R 718/2016-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-108/08 P: Ordonanța președintelui Curții din 22 aprilie 2008 — Portela & Companhia, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale), Juan Torrens Cuadrado, Josep Gilbert Sanz

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/38

         Ordonanța președintelui Curții din 22 aprilie 2008 — Portela & Companhia, SA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul pieței interne (mărci, desene și modele industriale), Juan Torrens Cuadrado, Josep Gilbert Sanz
   (Cauza C-108/08 P) (1)

   (2008/C 209/64)

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 158, 21.6.2008.


title: Cauza T-505/10: Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2013 — Höganäs/OAPI — Haynes (ASTALOY) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ASTALOY — Marca comunitară verbală anterioară HASTELLOY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Coexistența mărcilor” ]

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/16

         Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2013 — Höganäs/OAPI — Haynes (ASTALOY)
   (Cauza T-505/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ASTALOY - Marca comunitară verbală anterioară HASTELLOY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Coexistența mărcilor)
   2013/C 147/27
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Höganäs AB (Höganäs, Suedia) (reprezentant: L. E. Ström, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Haynes International, Inc. (Kokomo, Indiana, Statele Unite) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gómez, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 18 august 2010 (cazul R 1530/2009-4) referitoare la o procedură de opoziție între Haznes International, Inc. și Höganäs AB.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Höganäs AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 346, 18.12.2010.


title: Cauza C-170/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 februarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2005/60/CE — Spălarea banilor și finanțarea terorismului — Netranspunerea în termenul prevăzut)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/8

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 februarie 2010 — Comisia Europeană/Republica Franceză
   (Cauza C-170/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2005/60/CE - Spălarea banilor și finanțarea terorismului - Netranspunerea în termenul prevăzut)
   2010/C 100/11
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Peere și P. Dejmek, agenți)

      Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și B. Messmer, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea sau necomunicarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (JO L 309, p. 15, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 214)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului, Republica Franceză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-545/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Thérèse Nicole Thoss/Curtea de Conturi a Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Lipsa unei erori scuzabile — Inadmisibilitate vădită )

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/32

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 8 iulie 2009 — Thérèse Nicole Thoss/Curtea de Conturi a Comunităților Europene
   (Cauza T-545/08) (1)

   („Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Lipsa unei erori scuzabile - Inadmisibilitate vădită”)
   2009/C 220/68
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Thérèse Nicole Thoss (Dommeldange, Luxemburg) (reprezentant: P. Goergen, avocat)

      Pârâtă: Curtea de Conturi a Comunităților Europene (reprezentanți: T. Kennedy și J.-M. Stenier, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei din 20 martie a Curții de Conturi prin care se refuză să se recunoască reclamantei, văduvă a unui fost membru al Curții de Conturi, beneficiul pensiei de urmaș, pentru motivul că nu este îndeplinită condiția unei vechimi de cinci ani a căsătoriei la momentul decesului (cauză înregistrată sub referința F-49/08 și retrimisă de Tribunalul Funcției Publice).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               O obligă pe doamna Thérèse Nicole Thoss la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008 (anterior cauza F-46/08).


title: Cauza T-36/15: Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2016 – Hispasat/Comisia („Ajutoare de stat — Televiziune digitală — Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă — Corectarea acestei decizii ulterior introducerii acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/25

         Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2016 – Hispasat/Comisia
   (Cauza T-36/15) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Televiziune digitală - Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă - Corectarea acestei decizii ulterior introducerii acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 111/30)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Hispasat, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo și A. Balcells Cartagena, ulterior J. Buendía Sierra și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, P. Němečková și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2014) 6846 final a Comisiei din 1 octombrie 2014 privind ajutorul de stat SA.27408 (C 24/2010) (ex NN 37/2010, ex CP 19/2009) acordat de autoritățile din Castilla-La Mancha pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Castilla-La Mancha

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de SES Astra.

               3)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Hispasat, SA.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza C-279/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 22 iulie 2009 — DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH/Republica Federală Germania

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/31

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Kammergericht Berlin (Germania) la 22 iulie 2009 — DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH/Republica Federală Germania
   (Cauza C-279/09)
   2009/C 267/54
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Kammergericht Berlin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebarea preliminară

   În conformitate cu articolul 234 CE, Curtea de Justiție a Comunităților Europene este sesizată cu următoarea întrebare preliminară:
   Având în vedere că dispozițiile naționale privind condițiile juridice ale despăgubirii și procedura acțiunii în despăgubire îndreptate împotriva statului în temeiul dreptului comunitar nu trebuie să facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă obținerea unei despăgubiri în temeiul principiilor acestei răspunderi, există rezerve cu privire la o reglementare națională care supune exercitarea acțiunii în justiție plății unui avans din cheltuielile de judecată și care prevede neacordarea asistenței judiciare unei persoane juridice care nu este în măsură să suporte acest avans.


title: Cauza C-575/11: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos/Ypourgos Ygeias & Pronoias (Recunoașterea diplomelor și a titlurilor — Directiva 2005/36/CE — Profesia de kinetoterapeut — Recunoaștere parțială și limitată a calificărilor profesionale — Articolul 49 TFUE)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/15

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos/Ypourgos Ygeias & Pronoias
   (Cauza C-575/11) (1)

   (Recunoașterea diplomelor și a titlurilor - Directiva 2005/36/CE - Profesia de kinetoterapeut - Recunoaștere parțială și limitată a calificărilor profesionale - Articolul 49 TFUE)
   2013/C 225/24
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Symvoulio tis Epikrateias

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos

      Pârât: Ypourgos Ygeias & Pronoias

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea articolului 49 TFUE și a Directivelor 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani (JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76) și 92/51/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind cel de-al doilea sistem general de recunoaștere a formării profesionale, de completare a Directivei 89/48/CEE (JO L 209, p. 25, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 212) — Refuzul de acordare a unei autorizații de acces la profesia reglementată de psihoterapeut într-un stat membru gazdă unui resortisant propriu care nu dispune de o diplomă în acest sens, în sensul articolului 1 litera (a) din Directiva 92/51/CEE, însă deține calificările pentru exercitarea unei profesii similare recunoscute într-un alt stat membru — Posibilitatea unui acces parțial, limitat la anumite activități acoperite de profesie

      Dispozitivul

   Articolul 49 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale care exclude accesul parțial la profesia de kinetoterapeut, reglementată în statul membru gazdă, al unui resortisant al aceluiași stat care a obținut în alt stat membru un titlu, precum cel de maseur-balneoterapeut medical, care îi permite să exercite, în acest al doilea stat membru, o parte dintre activitățile specifice profesiei de kinetoterapeut, atunci când diferențele dintre domeniile de activitate sunt atât de semnificative încât în realitate ar trebui să se urmeze o formare completă pentru a avea acces la profesia de kinetoterapeut. Revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă această situație se regăsește în speță.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza C-269/10: Ordonanța președintelui Curții din 15 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Montreuil — Franța) — Accor Services France/Le Chèque Déjeuner CCR, Etablissement Public de Santé de Ville-Evrard

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/27

         Ordonanța președintelui Curții din 15 februarie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal administratif de Montreuil — Franța) — Accor Services France/Le Chèque Déjeuner CCR, Etablissement Public de Santé de Ville-Evrard
   (Cauza C-269/10) (1)

   2011/C 252/55
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza C-293/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht Innsbruck — Austria) — Gebhard Stark/DAS Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG [Asigurare de protecție juridică — Directiva 87/344/CEE — Articolul 4 alineatul (1) — Libera alegere a avocatului de către asigurat — Limitare a rambursării cheltuielilor legate de reprezentarea în justiție a asiguratului — Rambursare limitată la suma corespunzătoare celei solicitate de un avocat stabilit în raza teritorială a instanței de prim grad competente]

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 mai 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesgericht Innsbruck — Austria) — Gebhard Stark/DAS Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG
   (Cauza C-293/10) (1)

   (Asigurare de protecție juridică - Directiva 87/344/CEE - Articolul 4 alineatul (1) - Libera alegere a avocatului de către asigurat - Limitare a rambursării cheltuielilor legate de reprezentarea în justiție a asiguratului - Rambursare limitată la suma corespunzătoare celei solicitate de un avocat stabilit în raza teritorială a instanței de prim grad competente)
   2011/C 211/08
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Innsbruck

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Gebhard Stark

      Pârâtă: DAS Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesgericht Innsbruck (Austria) — Interpretarea articolului 4 alineatul (1) din Directiva 87/344/CEE a Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică (JO L 185, p. 77, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 186) — Contract de asigurare care prevede, în conformitate cu o reglementare națională, că asiguratul de protecție juridică este obligat să își aleagă un avocat care are cabinetul la locul instanței competente

      Dispozitivul

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 87/344/CEE a Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune unei dispoziții naționale în temeiul căreia se poate conveni ca persoana care a încheiat o asigurare de protecție juridică să poată alege, pentru a fi reprezentată într-o procedură administrativă sau judiciară, numai persoane care au calificarea profesională corespunzătoare pentru reprezentarea părților cu cabinetul în localitatea în care se află sediul instanței sau al autorității administrative competente să soluționeze procedura respectivă în primă instanță, cu condiția ca, pentru a nu lipsi de conținut libertatea de alegere de către asigurat a persoanei pe care o mandatează să îl reprezinte, această limitare să nu privească decât întinderea acoperirii de către întreprinderea de asigurare de protecție juridică a cheltuielilor legate de intervenția unui reprezentant și ca despăgubirea plătită efectiv de această întreprindere de asigurare să fie suficientă, aspecte care trebuie verificate de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 274, 9.10.2010.


title: Cauza T-275/11: Acțiune introdusă la 27 mai 2011 — TF1/Comisia

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/32

         Acțiune introdusă la 27 mai 2011 — TF1/Comisia
   (Cauza T-275/11)
   2011/C 232/58
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Télévision française 1 (TF1) (Boulogne Billancourt, Franța) (reprezentanți: J.-P. Hordies și C. Smits, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Considerarea acțiunii sale ca admisibilă și fondată;

               —

               cu titlu de măsură de organizare a procedurii, în conformitate cu articolul 64 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, dispunerea prezentării înscrisurilor utilizate de Comisie pentru a concluziona că finanțarea publică are caracter proporțional și transparent, și anume: rapoartele de executare a articolelor 2 și 3 din decret cu privire la exercițiile 2007 și 2008 și proiectul de raport prevăzut la articolul 2 pentru anul 2009, precum și versiunea confidențială a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată:

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune urmărește anularea Deciziei 2011/140/UE a Comisiei din 20 iulie 2010 prin care se declară compatibil cu piața comună ajutorul de stat, sub forma unei subvenții bugetare anuale, pe care autoritățile franceze intenționează să îl acorde France Télévisions.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe interpretarea eronată a legăturii de alocare dintre noile taxe prevăzute de reforma domeniului audiovizual public și finanțarea France Télévisions. Reclamanta invocă indicii care permit să se deducă existența unei legături de alocare obligatorii între, pe de o parte, taxa pe mesajele publicitare și taxa pe comunicațiile electronice și, pe de altă parte, subvențiile bugetare plătite către France Télévisions, atât din punct de vedere juridic, ținând seama de ansamblul textelor naționale relevante, cât și din punct de vedere economic, ținând seama de mecanismul de stabilire a cuantumului ajutorului, de nivelul taxei și de utilizarea sa efectivă.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe riscul de supracompensare legat de mecanismul de finanțare a France Télévisions. Reclamanta impută Comisiei, pe de o parte, că neavând acces la mai multe documente administrative, nu ar fi în măsură să își exercite în mod util dreptul la o cale de atac și, pe de altă parte, că, neluând în seamă condiția de eficiență economică în furnizarea serviciului public în cadrul analizei sale de legalitate a măsurii în litigiu, Comisia ar fi interpretat în mod eronat articolul 106 alineatul (2) TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe neluarea în considerare a celorlalte norme ale TFUE și ale dreptului derivat. Reclamanta arată în primul rând că taxa pe comunicațiile electronice ar fi contrară articolului 110 TFUE, în al doilea rând, că taxele în litigiu ar constitui o restricție pentru libera prestare a serviciilor și pentru libertatea de stabilire prin aceea că acumularea taxelor specifice în sectoarele radiodifuziunii și telecomunicației limitează în mare măsură posibilitatea operatorilor de radiodifuziune și de telecomunicație de a-și exercita activitățile economice în Franța și, în al treilea rând, că măsura în litigiu ar fi contrară Directivei 2002/20 din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice, în măsura în care impune o taxă în sarcina operatorilor de telecomunicații care nu respectă condițiile prevăzute de directivă.


title: Cauza T-37/02: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 8 februarie 2007 — Banca Sanpaolo Imi/Comisia

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/53

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 8 februarie 2007 — Banca Sanpaolo Imi/Comisia
   (Cauza T-37/02) (1)

   (2007/C 82/109)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a patra lărgite a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 109, 4.5.2002.


title: Cauza F-137/07: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 6 mai 2009 — Sergio și alții/Comisia (Funcție publică — Drepturi și obligați — Libertate sindicală — Memorandum de înțelegere Comisie — organizații sindicale și profesionale — Decizii individuale de detașare/scutire de serviciu întemeiate pe un protocol — Act care lezează — Calitate procesuală activă — Funcționar care acționează în nume propriu, iar nu în numele unei organizații sindicale — Inadmisibilitate — Notificare a respingerii reclamației către avocatul reclamanților — Moment de la care începe să curgă termenul de recurs)

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/34

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 6 mai 2009 — Sergio și alții/Comisia
   (Cauza F-137/07) (1)

   (Funcție publică - Drepturi și obligați - Libertate sindicală - Memorandum de înțelegere Comisie — organizații sindicale și profesionale - Decizii individuale de detașare/scutire de serviciu întemeiate pe un protocol - Act care lezează - Calitate procesuală activă - Funcționar care acționează în nume propriu, iar nu în numele unei organizații sindicale - Inadmisibilitate - Notificare a respingerii reclamației către avocatul reclamanților - Moment de la care începe să curgă termenul de recurs)
   2009/C 193/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Giovanni Sergio (Bruxelles, Belgique) și alții (reprezentant: M. Lucas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: domnul J. Currall și doamna B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea „Memorandumului de înțelegere între Organizațiile Sindicale și Profesionale (OSP) și Direcția generală Personal și Administrație (DG ADMIN)”, precum și a deciziilor Autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) confirmate prin memorandumul din 19 decembrie 2006 și a deciziei din 14 noiembrie 2006 și, pe de altă parte, cerere de daune interese cu valoare simbolică de un euro

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnii Sergio, Blanchard, Marquez-Garcia, Scheuer și Wurzler la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008, p. 37.


title: Cauza C-20/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Trani (Italia) la 13 ianuarie 2010 — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA

text:
               22.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 134/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Trani (Italia) la 13 ianuarie 2010 — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA
   (Cauza C-20/10)
   2010/C 134/24
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Trani

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Vino Cosimo Damiano

      Pârâtă: Poste Italiane SpA

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 8 punctul 3 din acordul-cadru instituit prin Directiva 1999/70/CE (1) se opune unei norme de drept intern (precum articolul 2 alineatul 1bis din Decretul lege 368/2001), prin care, în vederea transpunerii Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, a fost introdusă în dreptul național o modalitate „acauzală” de angajare pe durată determinată a unor lucrători în cadrul S.p.a. Poste Italiane?

               2.

               Pentru a justifica o reformatio in peius a legislației anterioare în privința contractelor de muncă pe durată determinată și pentru a nu face să devină aplicabilă interdicția prevăzută la articolul 8 punctul 3 din acordul-cadrul instituit prin Directiva 1999/70/CE este suficient ca legiuitorul intern să urmărească un obiectiv oarecare, diferit punerea în aplicare a directivei menționate, sau este necesar ca acest obiectiv să fie nu doar unul demn de a protejat prin mijloace cel puțin echivalente celor de protecție a obiectivului pentru nerespectarea căruia sunt impuse sancțiuni, ci și să fie expres „declarat”?

               3.

               Articolul 3 punctul 1 din acordul-cadru instituit prin Directiva 1999/70/CE se opune unei norme de drept intern (precum articolul 2 alineatul 1bis din Decretul lege 368/2001), prin care, în vederea transpunerii Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, a fost introdusă în dreptul național o modalitate „acauzală” de angajare pe durată determinată a unor lucrători în cadrul S.p.a. Poste Italiane?

               4.

               Principiile generale ale nediscriminării și egalității din dreptul comunitar se opun unei norme de drept intern (precum cea menționată, articolul 2 alineatul 1bis din Decretul legislativ 368/2001), prin care, în vederea transpunerii Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, a fost introdusă în dreptul național o modalitate „acauzală” care defavorizează lucrătorii din cadrul S.p.a. Poste Italiane, precum și, în raport cu societatea menționată, alte întreprinderi din același domeniu de activitate sau din sectoare diferite?

               5.

               Articolul 82 alineatul (1) și articolul 86 alineatele (1) și (2) din Tratatul CE se opun unei norme interne (precum cea menționată, articolul 2 alineatul 1 din Decretul legislativ 368/2001), prin care, în vederea transpunerii Directivei 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, a fost introdusă în dreptul național o modalitate „acauzală” în beneficiul exclusiv al S.p.a. Poste Italiane (întreprindere cu capital integral public), conducând astfel la conturarea unei ipoteze de exploatare a unei poziții dominante?

               6.

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările precedente, instanța națională este ținută să lase fără efect (sau să nu aplice) norma internă care contravine dreptului comunitar?

      (1)  JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza T-220/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 mai 2008  — Transports Schiocchet — Excursions/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în despăgubiri — Termen de prescripție — Articolul 46 din Statutul Curții — Inadmisibilitate )

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/21

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 mai 2008 — Transports Schiocchet — Excursions/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-220/07) (1)

   („Acțiune în despăgubiri - Termen de prescripție - Articolul 46 din Statutul Curții - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 183/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Transports Schiocchet — Excursions SARL (Beuvillers, Franța) (reprezentant: D. Schönberger, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J.-F. Pasquier și N. Yerrell, agenți)
   Obiectul
   Cerere de reparare a prejudiciului ce se pretinde a fi fost suferit de reclamantă ca urmare a diverselor pretinse ilegalități imputate instituțiilor comunitare.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă Transports Schiocchet — Excursions SARL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 199, 25.8.2007.


title: Cauza C-204/14: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 4 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága [Trimitere preliminară — Societate comercială care a acumulat datorii fiscale — Director al acestei societăți care nu poate fi recrutat pentru exercitarea unei funcții de director într-o altă societate — Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții — Inaplicabilitatea dispozițiilor dreptului Uniunii a căror interpretare se solicită — Necompetență vădită a Curții — Întrebări de natură ipotetică — Inadmisibilitate vădită]

text:
               1.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 431/7

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 4 septembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungaria) – István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága
   (Cauza C-204/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Societate comercială care a acumulat datorii fiscale - Director al acestei societăți care nu poate fi recrutat pentru exercitarea unei funcții de director într-o altă societate - Articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții - Inaplicabilitatea dispozițiilor dreptului Uniunii a căror interpretare se solicită - Necompetență vădită a Curții - Întrebări de natură ipotetică - Inadmisibilitate vădită])
   (2014/C 431/12)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: István Tivadar Szabó

      Pârât: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Dispozitivul

               1)

               Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la cea de a treia întrebare adresată de Tatabányai közigazgatási és munkaügyi bíróság (Ungaria).

               2)

               Celelalte întrebări adresate de această instanță sunt vădit inadmisibile.

      (1)  JO C 245, 28.7.2014.


title: Cauza T-174/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 septembrie 2009 — Inalca și Cremonini/Comisia ( Răspundere extra-contractuală — Anchete efectuate de OLAF cu privire la neregularități referitoare la restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania — Comunicarea către autoritățile naționale a unor informații referitoare la fapte care pot face obiectul unor cercetări penale — Decizie națională de recuperare a restituirilor — Constituire de garanții — Acțiune în despăgubiri — Termen de prescripție — Caracter continuu al prejudiciului — Inadmisibilitate parțială — Legătură de cauzalitate )

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/26

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 4 septembrie 2009 — Inalca și Cremonini/Comisia
   (Cauza T-174/06) (1)

   („Răspundere extra-contractuală - Anchete efectuate de OLAF cu privire la neregularități referitoare la restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania - Comunicarea către autoritățile naționale a unor informații referitoare la fapte care pot face obiectul unor cercetări penale - Decizie națională de recuperare a restituirilor - Constituire de garanții - Acțiune în despăgubiri - Termen de prescripție - Caracter continuu al prejudiciului - Inadmisibilitate parțială - Legătură de cauzalitate”)
   2009/C 256/48
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Inalca SpA — Industria Alimentari Carni (Castelvetro, Italia) și Cremonini SpA (Castelvetro) (reprezentanți: F. Sciandone și C. D'Andria, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Nolin și V. Di Bucci, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în răspundere extra-contractuală prin care se solicită repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de reclamante ca urmare a comunicării către autoritățile italiene a unor concluzii referitoare la reclamante, care rezultau dintr-o anchetă efectuată de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) pentru verificarea legalității anumitor restituiri la exportul de carne de vită cu destinația Iordania

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Inalca SpA — Industria Alimentari Carni și Cremonini SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 190, 12.8.2006.


title: Cauza C-11/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshofes (Germania) la 11 ianuarie 2011 — Air France/Heinz-Gerke Folkerts și Luz-Tereza Folkerts

text:
               26.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/5

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshofes (Germania) la 11 ianuarie 2011 — Air France/Heinz-Gerke Folkerts și Luz-Tereza Folkerts
   (Cauza C-11/11)
   2011/C 95/07
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Air France

      Pârâți: Heinz-Gerke Folkerts, Luz-Tereza Folkerts

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care un zbor a avut o întârziere la plecare care este inferioară limitelor definite în articolul 6 alineatul (1) din regulament, însă sosirea la ultima destinație a avut loc cu o întârziere de cel puțin trei ore față de ora de sosire prevăzută, pasagerii au dreptul la o compensație conform articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 din 11 februarie 2004 (1)?

               2.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:
               În cazul unui zbor compus din mai multe etape de călătorie, pentru a se stabili dacă există o întârziere în sensul articolului 6 alineatul (1) din regulament, trebuie să se aibă în vedere fiecare etapă de călătorie sau distanța față de ultima destinație?

      (1)  JO L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.


title: Cauza F-11/08: Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2008 — Jörg Mölling/Europol

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/51

         Acțiune introdusă la 25 ianuarie 2008 — Jörg Mölling/Europol
   (Cauza F-11/08)
   (2008/C 92/104)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: Jörg Mölling (Haga, Țările de Jos) (reprezentant: P. de Casparis, avocat)

      Pârât: Europol
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei Europol din 10 octombrie 2007 prin care se refuză permiterea participării reclamantului la procedura de selecție pentru postul de „first officer” în Unitatea antidrog, precum și a deciziei din 23 octombrie 2007 de respingere a reclamației sale;
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Europol din 10 octombrie 2007 prin care se refuză permiterea participării reclamantului la procedura de selecție pentru postul de „first officer” în Unitatea antidrog, precum și a deciziei din 23 octombrie 2007 de respingere a reclamației sale;

               —

               obligarea Europol la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-18/12: Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Interbev/Comisia ( „Ajutoare de stat — Acțiuni întreprinse de Interbev — Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii — Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă — Retragerea deciziei — Nepronunţare asupra fondului” )

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/28

         Ordonanța Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Interbev/Comisia
   (Cauza T-18/12) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Acțiuni întreprinse de Interbev - Finanțare prin cotizații voluntare devenite obligatorii - Decizie prin care schema de ajutor este declarată compatibilă cu piața internă - Retragerea deciziei - Nepronunţare asupra fondului”))
   2014/C 184/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Association nationale interprofessionnelle du bétail et des viandes (Interbev) (Paris, Franţa) (reprezentanţi: P. Morrier şi A. Bouviala, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: iniţial B. Stromsky şi S. Thomas, ulterior B. Stromsky, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2012/131/UE a Comisiei din 13 iulie 2011 privind cotizațiile în favoarea Interbev (JO L 59, p. 14)

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 17.3.2012.


title: Cauza C-95/09: Acțiune introdusă la 6 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/25

         Acțiune introdusă la 6 martie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Irlanda
   (Cauza C-95/09)
   2009/C 113/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, A.A. Gilly, agenți)

      Pârâtă: Irlanda

      Concluziile reclamantei

   Să se constate că:

               —

               prin faptul că nu a identificat toate zonele sensibile și nu a identificat în mod corect aceste zone, în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului (1) din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale;

               —

               prin faptul că nu a transpus pe deplin și în mod corect dispozițiile articolului 3 alineatele (1) și (2) și ale articolului 5 alineatele (2), (3), (4) și (5) din această directivă în ceea ce privește anumite zone sensibile;

               —

               prin faptul că nu a furnizat, până la termenul stabilit la 31 decembrie 1998, nivelul de tratare prevăzut la articolul 5 alineatele (2) și (3) din această directivă în ceea ce privește toate apele urbane reziduale care provin din anumite aglomerări cu un echivalent locuitor mai mare de 10 000 evacuate în zone sensibile sau în bazinele hidrografice ale acestora;

               —

               prin faptul că nu a asigurat pentru anumite aglomerări ca sistemul de colectare prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din această directivă să fie conform dispozițiilor articolului 3 alineatul (2) din aceeași directivă; și

               —

               prin faptul că nu a procedat în mod corect la prima revizuire obligatorie prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din această directivă până la termenul stabilit la 31 decembrie 1997, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestor articole, precum și în temeiul articolului 19 din directivă; iar

               —

               prin faptul că nu a furnizat informațiile care i-au fost solicitate prin scrisoarea din 23 aprilie 1999, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 din Tratatul CE;

               —

               obligarea Irlandei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia consideră că Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 3, 5 și 19 din directivă, precum și în temeiul articolului 10 CE pentru următoarele motive.
   În privința Estuarului Boyne, Comisia arată că, prin faptul că nu a notificat un act oficial de identificare pentru această zonă, Irlanda nu a identificat toate zonele sensibile și nu a identificat în mod corect aceste zone, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din directivă. În ceea ce privește alte zone care nu au fost identificate drept sensibile, Comisia afirmă că Irlanda a efectuat acte oficiale de identificare, în sensul articolului 5 alineatul (1), însă susține că actele oficiale care se aplică în prezent nu sunt suficient de precise în ceea ce privește delimitarea zonelor sensibile respective.
   Referitor la articolul 3 alineatele (1) și (2) din directivă, legislația irlandeză prevede o prorogare a termenului de intrare în vigoare stabilit la articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf, de la 31 decembrie 1998 la 14 iunie 2001. Comisia susține că eventualitatea unei astfel de prorogări nu este prevăzută în directivă. De asemenea, Comisia subliniază că legislația națională nu a respectat termenul de 31 decembrie 1998, prevăzut la articolul 5 din directivă, pentru 32 de zone pe care Irlanda le-a identificat ulterior ca fiind sensibile.
   Privitor la zonele pe care Irlanda nu le-a identificat în mod eronat ca fiind sensibile, Comisia susține că Irlanda nu s-a conformat, în practică, dispozițiilor articolului 3 alineatele (1) și (2) și ale articolului 5 alineatele (2), (3) și (4), în ceea ce privește aglomerările cu un echivalent locuitor mai mare de 10 000, precum și dispozițiilor articolului 5 alineatele (2), (3) și (4), în ceea ce privește stațiile de epurare a apelor urbane reziduale care intră în domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (5) din directivă.
   Comisia consideră că Irlanda a încălcat articolul 5 alineatul (6) din directivă întrucât nu a procedat la prima revizuire a identificării zonelor sensibile care trebuia să se efectueze până cel mai târziu la 31 decembrie 1997.
   În sfârșit, Comisia susține că, prin faptul că nu a furnizat informații cartografice clare care să arate întinderea zonelor sensibile și bazinele hidrografice corespunzătoare, precum și localizarea aglomerărilor vizate până la termenul din 31 decembrie 1998, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 10 CE.

      (1)  Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43).


title: Cauza T-220/15: Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2016 – Beele Engineering/EUIPO (WE CARE) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative WE CARE — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/27

         Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2016 – Beele Engineering/EUIPO (WE CARE)
   (Cauza T-220/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative WE CARE - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 279/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Beele Engineering BV (Aalten, Țările de Jos) (reprezentant: M. Ring, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: H. O’Neill, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 15 ianuarie 2015 (cauza R 124/2014-5) privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ WE CARE ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Beele Engineering BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 228, 13.7.2015.


title: Cauza T-13/16: Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2017 – Gauff/EUIPO – H.P. Gauff Ingenieure (GAUFF)

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/41

         Ordonanța Tribunalului din 18 iulie 2017 – Gauff/EUIPO – H.P. Gauff Ingenieure (GAUFF)
   (Cauza T-13/16) (1)

   (2017/C 309/55)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 90, 7.3.2016.


title: Cauza T-404/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — National Lottery Commission/OAPI — Mediatek Italia și De Gregorio (Reprezentarea unei mâini)

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/32

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — National Lottery Commission/OAPI — Mediatek Italia și De Gregorio (Reprezentarea unei mâini)
   (Cauza T-404/10)
   ()
   2010/C 328/55
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: National Lottery Commission (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: B. Brandreth, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Mediatek Italia Srl (Napoli, Italia), Giuseppe De Gregorio (Napoli, Italia)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 9 iunie 2010 în cauza R 1028/2009-1;

               —

               trimiterea cauzei la divizia de anulare;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă reprezentând o mână cu două degete încrucișate și o figură zâmbind pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 25 și 41 — cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 4800389.

      Titularul mărcii comunitare: reclamanta.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: celelalte părți în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: părțile care solicită declararea nulității își întemeiază cererea pe cauze de nulitate relativă, potrivit articolului 53 alineatul (1) litera (c) și articolului 53 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului.

      Decizia diviziei de anulare: declară marca comunitară nulă absolut.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: Reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a săvârșit o eroare de drept în aprecierea acestui articol și în modul de apreciere a faptelor și nu și-a exercitat competențele de investigație. De asemenea, reclamanta consideră că, în speță, camera de recurs nu și-a exercitat pe deplin prerogativele acordate potrivit articolului 78 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-133/12 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 februarie 2014 – Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede/Comisia Europeană (Recurs — Ajutoare de stat — Scheme de ajutoare acordate în favoarea societăților de locuințe sociale — Decizie de compatibilitate — Angajamente asumate de autoritățile naționale pentru a se conforma dreptului Uniunii — Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE — Acțiune în anulare — Condiții de admisibilitate — Interesul de a exercita acțiunea — Calitate procesuală activă — Beneficiari vizați direct și individual — Noțiunea „cerc restrâns” )

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 februarie 2014 – Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede/Comisia Europeană
   (Cauza C-133/12 P) (1)

   ((Recurs - Ajutoare de stat - Scheme de ajutoare acordate în favoarea societăților de locuințe sociale - Decizie de compatibilitate - Angajamente asumate de autoritățile naționale pentru a se conforma dreptului Uniunii - Articolul 263 al patrulea paragraf TFUE - Acțiune în anulare - Condiții de admisibilitate - Interesul de a exercita acțiunea - Calitate procesuală activă - Beneficiari vizați direct și individual - Noțiunea „cerc restrâns”))
   2014/C 112/05
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Recurente: Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede (reprezentanți: P. Glazener și E. Henny, advocaten)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet, S. Noë și S. Thomas, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a șaptea) din 16 decembrie 2011, Stichting Woonlinie și alții/Comisia (T-202/10), prin care Tribunalul a respins ca inadmisibilă o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei din 15 decembrie 2009 referitoare la ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 – Țările de Jos – Ajutor existent și ajutor specific pentru proiecte, în favoarea societăților pentru locuințe sociale

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Ordonanța Tribunalului Uniunii Europene din 16 decembrie 2011, Stichting Woonlinie și alții/Comisia (T-202/10), în măsura în care prin aceasta a fost declarată inadmisibilă acțiunea în anulare formulată de Stichting Woonlinie, de Stichting Allee Wonen, de Woningstichting Volksbelang, de Stichting WoonInvest și de Stichting Woonstede împotriva Deciziei C(2009) 9963 final a Comisiei Europene din 15 decembrie 2009 referitoare la ajutoarele de stat E 2/2005 și N 642/2009 – Țările de Jos – Ajutor existent și ajutor specific pentru proiecte în favoarea societăților pentru locuințe sociale, în măsura în care această decizie privește schema de ajutoare E 2/2005.

               2)

               Acțiunea în anulare vizată la punctul 1 din prezentul dispozitiv este admisibilă.

               3)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene pentru ca acesta să se pronunțe pe fondul acțiunii în anulare vizate la punctul 1 din prezentul dispozitiv.

               4)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza C-400/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2010 — J. McB./L. E.

text:
               25.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Supreme Court (Irlanda) la 6 august 2010 — J. McB./L. E.
   (Cauza C-400/10)
   ()
   2010/C 260/17
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court, Ireland

      Părțile din acțiunea principală

      Apelant: J. McB.

      Intimată: L. E.

      Întrebarea preliminară

   Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 (1) al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (2), interpretat potrivit articolului 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene sau în alt mod, se opune ca un stat membru să impună prin dreptul național ca tatăl unui copil care nu este căsătorit cu mama copilului să obțină o hotărâre judecătorească a unei instanțe competente prin care să îi fie încredințat copilul, pentru ca tatălui să îi fie recunoscută „încredințarea”, care face ca deplasarea copilului respectiv din statul său de reședință obișnuită să fie ilicită în sensul articolului 2 punctul 11 din acest regulament?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, p. 1, Ediție specială, 19/6, p. 183).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1347/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești față de copiii comuni (JO L 160, p. 19).