title: Cauza T-769/15: Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2016 – SeNaPro/EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Dolokorn — Marca Uniunii Europene verbală anterioară DOLOPUR — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               16.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 14/32

         Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2016 – SeNaPro/EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)
   (Cauza T-769/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Dolokorn - Marca Uniunii Europene verbală anterioară DOLOPUR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 014/38)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Germania) (reprezentant: A. Schröder, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: E. Strittmatter și A. Folliard–Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Austria) (reprezentant: C. Ofner, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 octombrie 2015 (cauza R 2643/2014-1) privind o procedură de opoziție între Paltentaler Splitt & Marmorwerke și SeNaPro

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă SeNaPro la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016


title: Cauza F-7/10: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Garcia Lledo și alții/OAPI

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/69

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Garcia Lledo și alții/OAPI
   (Cauza F-7/10)
   2010/C 100/101
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Inès Garcia Lledo (Alicante, Spania) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, H.-N. Louis, E. Marchal, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor președintelui OAPI din 12 martie 2009 de încetare a raporturilor de muncă ale reclamanților în calitate de agenți temporari pentru motivul că aceștia nu sunt laureați ai unui concurs general.

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziilor președintelui OAPI din 12 martie 2009 de încetare a raporturilor de muncă ale reclamanților în calitate de agenți temporari;

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-96/07: Acțiune introdusă la data de 23 martie 2007 — Telecom Italia Media/Comisie

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/32

         Acțiune introdusă la data de 23 martie 2007 — Telecom Italia Media/Comisie
   (Cauza T-96/07)
   (2007/C 117/52)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Telecom Italia Media S.p.A. (Roma, Italia) (reprezentanți: prof. F. Bassan și S. Venturini, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               în principal, anularea deciziei Comisiei C(2006) 6634 final din 24 ianuarie 2007 privind ajutorul de stat C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004) și a actelor conexe, anterioare și subsecvente acesteia;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei Comisiei C(2006) 6634 final, în măsura în care obligă statul italian la recuperarea ajutorului conform regulilor stabilite de aceasta;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată. Cu toate consecințele legale.

         Motivele și principalele argumente
   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva deciziei Comisiei prin care s-a stabilit că nu este legal ajutorul de stat care prevede subsidii pentru achiziționarea de decodoare digitale, alocat de guvernul italian pentru anii 2004 și 2005. În această privință, trebuie subliniat că, printr-o decizie din aceeași dată, subsidiile pentru achiziționarea de decodoare digitale cu API deschisă (application program interface), prevăzute pentru 2006, au fost considerate legale, în temeiul articolului 87 alineatul (3) litera (c) CE.
   În opinia reclamantei, diferența dintre ajutorul legal din 2006 și cel ilegal din anii 2004 și 2005 ar consta în faptul că în acești ultimi ani a fost exclusă în mod expres finanțarea pentru decodoarele TV satelit, care este deci exclusă de drept, în timp ce pentru ajutorul din 2006, aceasta este exclusă doar „de fapt”, fiind decodorul ales de platforma monopolistă SKY „închis”.
   În susținerea concluziilor sale, reclamanta invocă:

               —

                  eroarea de apreciere săvârșită de pârâtă. În această privință, se arată că:

                           —

                           măsura era necesară pentru accelerarea tranziției la digital: termenul prevăzut de lege pentru switch off (2006) nu era (și, oricum, în mod rezonabil, nu putea fi considerat astfel) peremptoriu.

                           —

                           măsura nu substituia o inițiativă pe care operatorii ar fi adoptat-o oricum. De fapt, aceștia — datorită caracteristicilor pieței digitale terestre — nu aveau niciun interes să finanțeze achiziționarea de decodoare, întrucât:

                                       (i)

                                       nu sunt integrați vertical cu producătorii de software sau de decodoare;

                                       (ii)

                                       nu au un model de afaceri bazat pe un abonament lunar, care permite recuperarea finanțării în timp și

                                       (iii)

                                       decodorul terestru poate accepta cartele de la mai mulți operatori, aflați în concurență între ei.

                           —

                           măsura nu discrimina operatorii care transmiteau prin satelit, din două motive. În primul rând, întrucât aceștia operează pe o piață diferită, calificată în mod greșit ca unică de către Comisie. În al doilea rând, întrucât acești operatori erau deja excluși de facto, deoarece optaseră încă din perioada SKY — platformă monopolistă în Italia în domeniul televiziunii prin satelit — pentru o platformă proprietate care folosește un standard închis și care nu merită deci să fie susținută, conform celor stabilite de Comisie în decizia referitoare la măsura pentru anul 2006.

                           —

                           perioada luată în considerare pentru calcularea efectelor produse de măsură pe piață nu poate fi întregul interval de timp 2004-2005, de vreme ce TIMedia a făcut publicitate pentru și a comercializat prima ofertă pay per view pe piața digitală terestră la 22 ianuarie 2005. În ceea ce privește dies ad quem, nu este posibil să nu se acorde importanță faptului că, începând cu 1 septembrie 2005, subsidiul a fost acordat doar consumatorilor din zonele all digital sau din regiunile (Val d'Aosta și Sardegna) pentru care era prevăzută o încheiere anticipată a tranziției. Subsidiul era limitat pe plan funcțional și teritorial. TIMedia ar putea să restituie ajutorul, în măsura în care acesta nu a generat profit suplimentar în perioada avută în vedere. Într-adevăr, costurile sunt superioare veniturilor, cum este normal în faza de start up. În plus, Comisia solicită ca stabilirea cuantumului care trebuie recuperat să se facă pornind de la profiturile suplimentare generate de numărul adițional de spectatori pe care măsura i-a atras spre televiziunea digitală terestră pay per view. Aceste profituri s-ar calcula multiplicând venitul mediu provenit de la abonați cu numărul de abonați suplimentari estimat. În realitate, profiturile suplimentare se obțin prin scăderea costurilor suplimentare din veniturile suplimentare (nu din cele medii). De fapt, venitul generat de abonatul suplimentar, care este rar tentat să achiziționeze evenimente pay per view, este inferior venitului generat de media abonaților.

               —

                  încălcarea și aplicarea greșită a articolului 87 alineatele (1) și (3) litera (c) din Tratatul CE, în măsura în care Comisia nu a dovedit că măsura denaturează sau amenință să denatureze concurența și, în consecință, constituie ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1). Comisia nu a demonstrat nici cum poate fi aplicată exceptarea prevăzută la articolul 87 alineatul (3) producătorilor de decodoare dar nu și operatorilor de televiziune, care sunt și ei beneficiari indirecți ai acestor decodoare.

               —

                  contradicția internă și lipsa de logică intrinsecă a deciziei atacate. În această privință, se subliniază că, în opinia Comisiei, măsura ar fi selectivă, referindu-se numai la anumiți beneficiari indirecți (operatorii de televiziune), nu și la alții (producătorii de decodoare).


title: Cauza C-214/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Hamm — Germania) — KHS AG/Winfried Schulte (Organizarea timpului de lucru — Directiva 2003/88/CE — Dreptul la concediul anual plătit — Stingerea dreptului la concediul anual plătit neefectuat din motive de boală la expirarea unui termen prevăzut de reglementarea națională)

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/8

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 22 noiembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Landesarbeitsgericht Hamm — Germania) — KHS AG/Winfried Schulte
      (Cauza C-214/10) (1)

      (Organizarea timpului de lucru - Directiva 2003/88/CE - Dreptul la concediul anual plătit - Stingerea dreptului la concediul anual plătit neefectuat din motive de boală la expirarea unui termen prevăzut de reglementarea națională)
      (2012/C 25/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesarbeitsgericht Hamm

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: KHS AG

         Pârât: Winfried Schulte

         Obiectul

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Landesarbeitsgericht Hamm — Interpretarea articolului 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3) — Dreptul la acordarea unei indemnizații pentru concediul anual plătit neefectuat de un lucrător care nu și-a putut exercita dreptul la concediul anual plătit ca urmare a faptului că s-a aflat în concediu medical în cursul perioadei de referință, incapacitatea de muncă a acestuia durând mai mulți ani, până la încetarea raportului său de muncă — Convenție colectivă care nu permite acordarea unei indemnizații pentru concediul anual plătit neefectuat decât la momentul încetării raportului de muncă și care prevede stingerea dreptului la concediul anual plătit neefectuat din motive de boală la expirarea unui termen de 15 luni de la încheierea perioadei de referință

         Dispozitivul

      Articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru trebuie interpretat în sensul că nu se opune unor dispoziții sau practici naționale, precum unele convenții colective, care limitează, printr-o perioadă de report de 15 luni la expirarea căreia dreptul la concediu anual plătit se stinge, cumulul de drepturi la un astfel de concediu ale unui lucrător aflat în incapacitate de muncă mai multe perioade de referință consecutive.

         (1)  JO C 234, 28.8.2010.


title: Cauza C-568/07: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/25

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-568/07)
   (2008/C 64/37)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Zavvos și E. Traversa)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat măsurile pe care le impune executarea hotărârii pronunțate de Curte la 21 aprilie 2005 în cauza C-140/03, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 48 CE;

               —

               obligarea Republicii Elene să plătescă Comisiei o penalitate cu titlu cominatoriu, a cărei valoare propusă este de 70 956 EUR pe zi de întârziere a executării hotărârii pronunțate în cauza C-140/03, începând din ziua în care va fi pronunțată hotărârea în prezenta cauză și până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C-140/03;

               —

               obligarea Republicii Elene să plătescă Comisiei o sumă forfetară, a cărei valoare va fi obținută prin înmulțirea unei sume corespunzătoare unei zile cu numărul de zile în care continuă neîndeplinirea obligațiilor, începând din ziua în care a fost pronunțată hotărârea în cauza C-140/03 și până în ziua în care va fi pronunțată hotărârea în prezenta cauză;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               În hotărârea din 21 aprilie 2005, pronunțată în cauza C-140/03, Comisia/Republica Elenă, referitoare la restricțiile impuse cu încălcarea articolelor 43 CE și 48 CE pentru deschiderea și exploatarea de magazine de optică, Curtea de Justiție a Comunităților Europene a statuat astfel:

                           „1)

                           Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a Legii nr. 971/79 privind exercitarea profesiei de optician și magazinele de articole de optică, care nu permite unui optician persoană fizică, posesor de diplomă, să exploateze mai mult de un magazin de optică, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 43 CE.

                           2)

                           Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a Legii nr. 971/79 și a Legii nr. 2646/98 privind dezvoltarea sistemului național de asigurări sociale și alte prevederi, care subordonează posibilitatea unei persoane juridice de a deschide un magazin de optică în Grecia următoarelor condiții:

                                       —

                                       autorizația de creare și de exploatare a magazinului de optică să fie eliberată pe numele unui optician persoană fizică agreată, persoana care posedă autorizația de exploatare a magazinului să participe cu cel puțin 50 % la capitalul societății, precum și la profit și pierderi, societatea să aibă forma unei societăți în nume colectiv sau a unei societăți în comandită și

                                       —

                                       respectivul optician să facă parte din cel mult o altă societate proprietară a unui magazin de optică cu condiția ca autorizația de înființare și de exploatare a magazinului să fie eliberată pe numele unui alt optician agreat,

                                 Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 48 CE.

                           3)

                           Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.”

               2.

               În conformitate cu articolul 228 alineatul (1) CE, în cazul în care Curtea de Justiție constată că un stat membru nu și-a îndeplinit una dintre obligațiile care îi revin în temeiul tratatului, acest stat este obligat să ia măsurile pe care le impune executarea hotărârii Curții de Justiție.

               3.

               Prin scrisoarea din 9 iunie 2005, Comisia Comunităților Europene a solicitat guvernului elen să ia măsuri pentru executarea hotărârii menționate mai sus a Curții de Justiție. În această scrisoare, Comisia a amintit de asemenea că Legea nr. 3204/2003 nu poate constitui un răspuns adecvat la hotărârea Curții, cel puțin în ceea ce privește al doilea motiv, în măsura în care în cuprinsul acestei legi dreptul de a înființa și de a exploata un magazin de optică rămâne rezervat, în mare măsură, opticienilor.

               4.

               Guvernul elen a răspuns prin scrisoarea din 11 august 2005 că mai multe dispoziții din Legea nr. 971/1979 au fost modificate și că alineatul 4 al articolului 27 din Legea nr. 2646/1998 a fost abrogat. Noul alineat 6 al articolului 6 din Legea nr. 971/1979 deschide posibilitatea exploatării a mai mult de un magazin pentru persoanele fizice posesoare ale autorizației de exercitare a profesiei de optician și pentru societăți, în măsura în care conducerea magazinului este încredințată unui optician titular al unei astfel de autorizații.

               5.

               Noul alineat 1 al articolului 7 din Legea nr. 971/1979 permite societăților, oricare ar fi forma lor juridică, deschiderea unui magazin de optică în următoarele condiții: 1) pentru societățile de persoane, majoritatea asociaților și administratorul sau majoritatea administratorilor să fie opticieni posesori ai autorizației de exercitare a acestei profesii; 2) pentru SRL-uri, mai mult de jumătate dintre asociați, care să reprezinte mai mult de jumătate din capitalul social, să fie opticieni posesori ai autorizației de exercitare a acestei profesii; 3) pentru SA-uri, cel puțin 51 % din capital să aparțină opticienilor, cetățeni ai statelor Uniunii Europene, care să aibă competențele prevăzute de dispozițiile Legii nr. 971/1979, ale Decretului prezidențial nr. 231/1998 și ale Decretului prezidențial nr. 165/2000, astfel cum a fost modificat prin Decretul nr. 373/2001.

               6.

               În opinia reclamantei, noul alineat 1 al articolului 7 din Legea nr. 971/1979 nu constituie un răspuns adecvat pentru al doilea motiv. Într-adevăr, acest articol continuă să rezerve proprietatea magazinelor de optică opticienilor agreați, întrucât aceștia trebuie să fie asociați majoritari sau să dețină majoritatea capitalului societății.

               7.

               Astfel, continuă să existe o restrângere a libertății de stabilire în Grecia a societăților din alte state membre deoarece acestea nu pot fi niciodată proprietare depline ale unui magazin de optică. O astfel de restricție nu poate fi justificată prin necesitatea de a se asigura un nivel ridicat de protejare a sănătății publice. Astfel cum a arătat Curtea de Justiție în hotărârea pronunțată în cauza C-140/03 din 21 aprilie 2005, acest obiectiv „poate fi atins prin intermediul unor măsuri care să restrângă mai puțin libertatea de stabilire atât a persoanelor fizice, cât și a persoanelor juridice, de exemplu prevăzând condiția prezenței în fiecare magazin de optică a unor opticieni posesori de diplomă ca salariați sau asociați, norme aplicabile în materia răspunderii civile pentru fapta altuia, precum și norme care impun asigurarea pentru răspundere profesională” (punctul 35).

               8.

               Prin urmare, Comisia apreciază că, prin noul alineat 1 al articolului 7 din Legea nr. 971/1979, Republica Elenă continuă să nu îndeplinească obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43 CE și 48 CE. Prevederile adoptate de Republica Elenă nu constituie, așadar, decât o executare parțială a hotărârii menționate la punctul 1.

               9.

               Astfel, Comisia trebuie să constate că Republica Elenă nu a adoptat încă toate măsurile pe care le impune executarea hotărârii pronunțate de Curte la 21 aprilie 2005 în cauza C-140/03, Comisia/Republica Elenă, referitoare la restricțiile impuse cu încălcarea articolelor 43 CE și 48 CE pentru deschiderea și exploatarea de magazine de optică.


title: Cauza C-166/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 3 aprilie 2017 – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

text:
               26.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 202/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Supremo Tribunal de Justiça (Portugalia) la 3 aprilie 2017 – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD
   (Cauza C-166/17)
   (2017/C 202/17)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal de Justiça

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

      Pârâte: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

      Întrebările preliminare

               1)

               Concesiunea atribuită cazinourilor în temeiul Legii privind jocurile de noroc implică o încălcare a principiilor și a libertăților economice consacrate de tratat?

               2)

               Dreptul exclusiv acordat în favoarea Santa Casa da Misericórdia de Lisboa prin Decretul-lege nr. 322/91 din 26 august 1991, astfel cum a fost modificat prin Decretul-lege nr. 469/99 din 6 noiembrie 1999, prin Decretul nr. 12790 din 30 noiembrie 1926, prin Decretul-lege nr. 40397 din 24 noiembrie 1955, prin Decretul-lege nr. 84/85 din 28 martie 1985, modificat și [republicat] prin Decretul-lege nr. 317/2002 din 17 decembrie 2002 și prin Decretul-lege nr. 282/2003 din 8 noiembrie 2003, reprezintă o încălcare a principiilor și a libertăților economice consacrate de tratat?

               3)

               Articolul 21 din Código da Publicidade [Codul privind publicitatea] încalcă principiile libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor, conducând, de asemenea, la o discriminare între resortisanții statelor membre, ca urmare a faptului că se referă la interdicții, la restricții și la privilegii nejustificate?

               4)

               Aceste dispoziții constituie un caz de discriminare arbitrară și de restricție disimulată a comerțului dintre statele membre, având în vedere că nu s-a justificat faptul că există un interes general?

               5)

               Exclusivitatea acordată în favoarea Santa Casa da Misericórdia de Lisboa în ceea ce privește publicitatea implică un caz de abuz de poziție dominantă conform dreptului Uniunii?

               6)

               Articolele 3 și 9 din Decretul-lege nr. 422/89 din 2 decembrie 1989 (Legea privind jocurile de noroc) sunt conforme cu dreptul Uniunii?

               7)

               Articolele 2 și 3 din Decretul-lege nr. 282/2003 din 8 noiembrie 2003 sunt conforme cu libertatea de stabilire și cu libera prestare a serviciilor pe teritoriul Uniunii, în măsura în care acordă exclusivitate în favoarea Santa Casa da Misericórdia de Lisboa în ceea ce privește exploatarea unor jocuri de noroc online?

               8)

               Statul portughez nu a informat Comisia Europeană cu privire la standardele tehnice prevăzute de Decretul-lege nr. 422/89 din 2 decembrie 1989. Prin urmare, standardele respective trebuie considerate inaplicabile, particularii având posibilitatea de a invoca această inaplicabilitate?

               9)

               Statul portughez nu a informat Comisia Europeană cu privire la standardele tehnice prevăzute de Decretul-lege nr. 282/2003 din 8 noiembrie 2003. Prin urmare, standardele respective nu trebuie aplicate în ceea ce privește presatorii de servicii din Portugalia?


title: Cauza C-277/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 iunie 2015 – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 9 iunie 2015 – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH
   (Cauza C-277/15)
   (2015/C 294/34)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Servoprax GmbH

      Pârâtă: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

      Întrebările preliminare

               1)

               Un terț trebuie să supună un dispozitiv medical de autotestare pentru diagnostic in vitro utilizat pentru măsurarea glicemiei, care a fost supus de către producător unei proceduri de evaluare a conformității într-un stat membru A (în speță: în Regatul Unit) în conformitate cu articolul 9 din Directiva 98/79/CE (1), care poartă marcajul CE prevăzut la articolul 16 din directivă și care îndeplinește cerințele esențiale prevăzute la articolul 3 din directivă și în anexa I la aceasta, unei noi evaluări a conformității sau unei evaluări suplimentare a conformității potrivit articolului 9 din directivă înainte de plasarea pe piață a dispozitivului respectiv într-un stat membru B (în speță: în Republica Federală Germania) în ambalaje pe care sunt menţionate indicații în limba oficială a statului membru B, care este diferită de limba oficială a statului membru A (în speță: limba germană în loc de limba engleză), și la care sunt anexate instrucțiuni de folosire în limba oficială a statului membru B în locul limbii oficiale a statului membru A?

               2)

               Răspunsul este diferit în această privință în cazul în care instrucțiunile de folosire anexate de terț corespund literal informațiilor utilizate de fabricantul dispozitivului cu ocazia comercializării în statul membru B?

      (1)  Directiva 98/79/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 octombrie 1998 privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro (JO L 331, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 25, p. 5), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/100/UE a Comisiei din 20 decembrie 2011 (JO L 341, p. 50).


title: Cauza T-439/07: Acțiune introdusă la 4 decembrie 2007 — Coats Holdings/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/26

         Acțiune introdusă la 4 decembrie 2007 — Coats Holdings/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-439/07)
   (2008/C 37/42)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Coats Holdings Ltd (reprezentanți: W. Sibree și C. Jeffs, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 1 alineatul (4) și a articolului 2 alineatul (4) din decizie, în măsura în care privesc societatea Coats;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate societății Coats în temeiul articolului 2 alineatul (4) din decizie; și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene să suporte propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată ale societății Coats.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta solicită anularea Deciziei C (2007) 4257 final a Comisiei din 19 septembrie 2007 în cauza COMP/E-1/39.168 — PO/Articole de mercerie din metal și din plastic: închizători, prin care Comisia a reținut că reclamanta, împreună cu alte întreprinderi, a încălcat articolul 81 CE, printre altele prin schimburi de informații privind prețurile, prin stabilirea de prețuri minime și prin împărțirea piețelor.
   În susținerea cererii sale, reclamanta arată că aprecierea de către Comisie a probelor în ansamblul lor este viciată de erori vădite de apreciere. În opinia reclamantei, Comisia nu a dovedit în mod corespunzător faptul că reclamanta a fost parte într-un acord bilateral de împărțire a pieței cu societatea Prym, în perioada ianuarie 1977-iulie 1998.
   În subsidiar, susține reclamanta, Comisia nu a dovedit faptul că vreo încălcare a continuat după data de 19 septembrie 1997 și nu a dovedit nicio singură încălcare continuă pentru perioada de până la 15 iulie 1998, care să dea dreptul Comisiei să o amendeze pe reclamantă pentru o încălcare cu o durată de 21 de ani și jumătate.
   În continuare, pretinde reclamanta în subsidiar, Comisia i-a încălcat drepturile procedurale fundamentale prevăzute la articolul 6 alineatul (3) litera (d) din Convenția Europeană pentru apărarea Drepturilor Omului și a Libertăților fundamentale de a întreba sau de a solicita audierea martorilor acuzării în cadrul unor proceduri penale.
   În sfârșit, reclamanta pretinde în subsidiar că, prin faptul că a aplicat mecanic un multiplu de 215 % la cuantumul de bază al amenzii, pentru o perioadă de 21 de ani și jumătate, în loc să își exercite puterea discreționară în temeiul orientărilor privind amenzile, aplicabile în speță, Comisia a săvârșit o eroare.


title: Cauza C-608/14: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 7 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Sibiu – România) – Elena Delia Pondiche/Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării (Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Acordarea indemnizațiilor pentru creșterea copilului — Stabilirea legii aplicabile în funcție de data nașterii copilului, iar nu în funcție de data conceperii sale — Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii — Necompetență vădită a Curții)

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/14

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 7 mai 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Sibiu – România) – Elena Delia Pondiche/Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
   (Cauza C-608/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Acordarea indemnizațiilor pentru creșterea copilului - Stabilirea legii aplicabile în funcție de data nașterii copilului, iar nu în funcție de data conceperii sale - Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii - Necompetență vădită a Curții))
   (2015/C 320/19)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Elena Delia Pondiche

      Pârâți: Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Tribunalul Sibiu (România) prin decizia din 20 noiembrie 2014.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-827/16: Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2016 – QB/BCE

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/53

         Acțiune introdusă la 24 noiembrie 2016 – QB/BCE
   (Cauza T-827/16)
   (2017/C 022/72)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: QB (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea prezentei acțiuni ca fiind admisibilă și întemeiată;

         în consecință,

               —

               anularea Raportului de evaluare pentru perioada 2015 și a Deciziei din 15 decembrie 2015, notificată la 7 ianuarie 2016, prin care reclamantei i se refuză beneficiul unei creșteri salariale;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea Deciziilor din 2 mai 2016 și din 15 septembrie 2016 prin care au fost respinse contestația administrativă și, respectiv, reclamația reclamantei;

               —

               obligarea pârâtei la repararea prejudiciului moral evaluat ex aequo et bono la 15 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea ghidului privind evaluarea și a procedurii, pe încălcarea dreptului la apărare și pe încălcarea obligației de solicitudine, care ar fi fost săvârșite de pârâtă prin adoptarea raportului de evaluare pentru perioada 2015 (denumit în continuare „raportul de evaluare în litigiu”). Reclamanta invocă, în special, următoarele obiecții:

                           —

                           lipsa unui dialog și încălcarea dreptului la apărare;

                           —

                           raportul în litigiu nu ar identifica mijloacele de ameliorare și nu ar stabili obiective în sensul impus de ghidul privind evaluarea, ceea ce ar constitui o încălcare a obligației de solicitudine;

                           —

                           absența intervenției unui responsabil terț.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea regulilor de obiectivitate și de imparțialitate și pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („carta”), de care ar fi viciat raportul de evaluare în litigiu.

                           —

                           Astfel, reclamanta apreciază că circumstanțele particulare ale speței evidențiază faptul că evaluatorii, în special evaluatorii în a doua instanță, nu au fost capabili să își îndeplinească rolul în mod obiectiv și imparțial.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o eroare vădită. Astfel, reclamanta ar fi expus elemente de probă care ar face neplauzibile aprecierile faptelor reținute în raportul în litigiu.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Decizia din 15 decembrie 2015 prin care reclamantei i-a fost refuzat beneficiul unei creșteri salariale ar avea la bază un raport de evaluare care ar fi ilegal.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea liniilor directoare din 2015 și a procedurii și pe încălcarea articolului 41 din cartă în măsura în care Decizia din 15 decembrie nu ar fi motivată, iar reclamanta nu ar fi fost ascultată în prealabil.


title: Cauza T-425/16: Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Karl Hoffmann/EUIPO (Genius) [„Marcă a Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Genius — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/40

         Hotărârea Tribunalului din 22 martie 2017 – Karl Hoffmann/EUIPO (Genius)
   (Cauza T-425/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale Genius - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 144/54)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Karl Hoffmann (Bad Schwalbach, Germania) (reprezentant: C. Jonas, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 31 mai 2016 (cauza R 1631/2015-5) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal Genius ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Karl Hoffmann la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 343, 19.9.2016.


title: Cauza F-17/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 15 iunie 2011 — de Brito Sequeira Carvalho/Comisia (Funcție publică — Cerere de revizuire a unei hotărâri — Fapt nou — Inexistență — Inadmisibilitate a cererii)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/47

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 15 iunie 2011 — de Brito Sequeira Carvalho/Comisia
   (Cauza F-17/05)
   (Funcție publică - Cerere de revizuire a unei hotărâri - Fapt nou - Inexistență - Inadmisibilitate a cererii)
   2011/C 252/98
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: José António de Brito Sequeira Carvalho (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: N. Kanyonga Mulumba și M. Boury, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: D. Martin, agent)

      Obiectul

   Acțiune în revizuire formulată de reclamant împotriva hotărârii pronunțate de Camera a treia a Tribunalului Funcției Publice la 13 decembrie 2006 în cauza F-17/05.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de revizuire ca inadmisibilă

               2.

               Domnul José António de Brito Sequeira Carvalho suportă toate cheltuielile de judecată.


title: Cauzele conexate T-415/05, T-416/05 și T-423/05: Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Grecia și alții/Comisia ( „Ajutoare de stat — Sectorul aviatic — Ajutoare pentru restructurarea și pentru privatizarea companiei aeriene naționale elene — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora — Continuitate economică între două societăți — Identificarea beneficiarului efectiv al unui ajutor în scopul recuperării acestuia — Criteriul operatorului privat — Compatibilitatea ajutorului cu piața comună — Obligația de motivare” )

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/21

         Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2010 — Grecia și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-415/05, T-416/05 și T-423/05) (1)

   (Ajutoare de stat - Sectorul aviatic - Ajutoare pentru restructurarea și pentru privatizarea companiei aeriene naționale elene - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestora - Continuitate economică între două societăți - Identificarea beneficiarului efectiv al unui ajutor în scopul recuperării acestuia - Criteriul operatorului privat - Compatibilitatea ajutorului cu piața comună - Obligația de motivare)
   2010/C 301/31
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamante: Republica Elenă (reprezentanți: A. Samoni-Rantou și P. Mylonopoulos, agenți) (cauza T-415/05); Olympiakes Aerogrammes AE (Kallithéa, Grecia) (reprezentant: V. Christianos, avocat) (cauza T-416/05); și Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: P. Anestis, S. Mavroghenis, avocați, S. Jordan, T. Soames, solicitors, și D. Geradin, avocat) (cauza T-423/05)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și T. Scharf, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE (Atena) (reprezentanți: N. Keramidas și, în cauza T-416/05, de asemenea N. Korogiannakis, I. Dryllerakis și E. Dryllerakis, avocați) (cauzele T-416/05 și T-423/05)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2005) 2706 final a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind ajutoarele de stat în favoarea Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — Restructurare și privatizare]

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 alineatul (1) din Decizia C(2005) 2706 final a Comisiei din 14 septembrie 2005 privind ajutoarele de stat în favoarea Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — Restructurare și privatizare].

               2.

               Anulează în parte articolul 1 alineatul (2) din Decizia C(2005) 2706 final, în măsura în care privește suma corespunzătoare valorii tuturor elementelor de activ necorporale înregistrate în bilanțul de transformare a Olympiaki Aeroporia Ypiresies ca valoare a fondului comercial, valoarea avioanelor transferate Olympiakes Aerogrammes AE, precum și veniturile preconizate din vânzarea a două avioane înregistrate încă în bilanțul Olympiaki Aeroporia Ypiresies.

               3.

               Anulează articolul 2 din Decizia C(2005) 2706 final în măsura în care privește măsurile în cauză la articolul 1 alineatele (1) și (2), dat fiind că aceste dispoziții sunt anulate.

               4.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               5.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată, inclusiv pe cele efectuate în cadrul procedurilor privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006.


title: Cauza T-106/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Alcon/OAPI — *Acri.Tec (BioVisc) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare BioVisc — Mărci verbale internaționale anterioare PROVISC și DUOVISC — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/25

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 septembrie 2008 — Alcon/OAPI — *Acri.Tec (BioVisc)
   (Cauza T-106/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare BioVisc - Mărci verbale internaționale anterioare PROVISC și DUOVISC - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 272/47)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Alcon Inc. (Hünenberg, Elveția) (reprezentanți: M. Graf și R. Schulz, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Laitinen, ulterior A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte (Hennigsdorf, Germania) (reprezentanți: M. von Welser, avocat)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 8 februarie 2007 (cauza R 660/2006-2) privind o procedură de opoziție între Alcon Inc. și *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Alcon Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 129, 9.6.2007.


title: Cauza T-466/16: Acțiune introdusă la 23 august 2016 – NRW. Bank/SRB

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/25

         Acțiune introdusă la 23 august 2016 – NRW. Bank/SRB
   (Cauza T-466/16)
   (2016/C 371/28)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: NRW. Bank (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: A. Behrens, J. Kraayvanger și J. Seitz, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoliție (SRB)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei pârâtului privind contribuțiile sale anuale la Fondul de unic de rezoluție pentru exercițiul 1 ianuarie 2016 -31 decembrie 2016;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolul 103 alineatele (2) și (7) din Directiva 2014/59/UE (1) articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (2)

               Reclamanta susține că decizia pârâtului de stabilire a contribuției sale nu este legală, deoarece la reducerea contribuției sale s-au avut în vedere numai activitățile sale de dezvoltare, nu și activitățile sale auxiliare de dezvoltare. Prin urmare, contribuția sa la Fondul de unic de rezoluție pentru exercițiul 1 ianuarie 2016 -31 decembrie 2016 a fost stabilită într-un cuantum prea mare.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea regulamentelor de punere în aplicare a Directivei 2014/59/UE și a Regulamentului (UE) nr. 806/2014, care, în acord cu aceste acte juridice, trebuie interpretate în sensul că privilegiază activitățile de dezvoltare.

               3.

               Al treilea motiv, invocat în subsidiar, întemeiat pe nelegalitatea regulamentelor de punere în aplicare a Directivei 2014/59/UE și a Regulamentului (UE) mr. 806/2014
               În acest context, reclamanta susține că atunci când nu este posibilă o interpretare conformă a regulamentelor de punere în aplicare cu Directiva 2014/59/UE și cu Regulamentul (UE) nr. 806/2014, regulamentele de punere în aplicare sunt nelegale. Prin urmare, este nelegală și decizia pârâtului întemeiată pe aceste regulamente.

      (1)  Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2015, L 11, p. 44).

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).


title: Cauza C-8/07: Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Comisia/Regatul Belgiei

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/6

         Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Comisia/Regatul Belgiei
   (Cauza C-8/07)
   (2007/C 69/10)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: W. Wils, în calitate de agent)

      Pârâtă: Regatul Belgiei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea dispozițiilor cu putere de lege și administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2001/84/CE (1) a Parlamentului și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă originale, sau în orice caz prin necomunicarea acestora Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile ce îi reveneau în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la data de 31 decembrie 2005.

      (1)  JO L 272, p. 32.


title: Cauza C-72/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Germania) la 9 februarie 2017 – Isabelle Walkner/APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/28

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Germania) la 9 februarie 2017 – Isabelle Walkner/APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG
   (Cauza C-72/17)
   (2017/C 144/36)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Isabelle Walkner

      Pârâtă: APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

      Întrebările preliminare

               1)

               O „întreprindere care îl controlează pe […] angajator” în sensul articolului 2 alineatul (4) primul paragraf din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (1) este doar o întreprindere a cărei influență este asigurată prin participații și drepturi de vot sau este suficientă și o influență asigurată prin contract sau în fapt (de exemplu prin posibilitatea persoanelor fizice de a da dispoziții)?

               2)

               În cazul în care se va răspunde la prima întrebare în sensul că nu este necesară o influență asigurată prin participații și drepturi de vot:
               Este vorba despre o „decizie de concediere colectivă” în sensul articolului 2 alineatul (4) primul paragraf din Directiva 98/59/CE și în cazul în care întreprinderea care îl controlează pe angajator îi dă acestuia instrucțiuni ca urmare a cărora concedierile colective devin inevitabile din punct de vedere economic?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare:
               Conform articolului 2 alineatul (4) al doilea paragraf coroborat cu articolul 2 alineatul (3) litera (a) și litera (b) punctul (i), precum și cu articolul 2 alineatul (1) din Directiva 98/59/CE, reprezentanții lucrătorilor trebuie informați și cu privire la motivele economice sau de altă natură pe care întreprinderea care îl controlează pe angajator își întemeiază deciziile care l-au determinat pe angajator să efectueze concedieri colective?

               4)

               Este compatibil cu articolul 2 alineatul (4) coroborat cu articolul 2 alineatul (3) litera (a) și litera (b) punctul (i), precum și cu articolul 2 alineatul (1) din Directiva 98/59/CE să se impună lucrătorilor care invocă în instanță nulitatea disponibilizării efectuate în cadrul unei concedieri colective pe motiv că angajatorul care efectuează concedierea nu a desfășurat în mod corect procedura de consultare cu reprezentanții lucrătorilor, pe lângă prezentarea de indicii privind existența controlului exercitat asupra angajatorului, o obligație de motivare a acestui aspect și sarcina probei?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a patra întrebare:
               Ce alte obligații în materie de motivare și de sarcină a probei mai pot fi impuse lucrătorilor în acest caz în temeiul reglementărilor menționate?

      (1)  JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95.


title: Cauza C-352/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Navarra (Spania) la 27 iunie 2016 – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Navarra (Spania) la 27 iunie 2016 – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal
   (Cauza C-352/16)
   (2016/C 326/27)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial Navarra – Sección Tercera

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor

      Pârât: Joaquín Taberna Carvajal

      Întrebarea preliminară

   Decretul regal nr. 1373/2003 este conform cu articolul 4 alineatul (3) [TUE] și cu articolul 101 TFUE, având în vedere că, în pofida faptului că este vorba despre o normă juridică adoptată de stat, instanței nu i se permite să verifice dacă, luând în considerare circumstanțele cauzei, valoarea onorariului este excesivă, iar această restricție privind controlul judiciar ar putea să presupună, indiferent de importanța și de calitatea serviciilor, o limitare a liberei concurențe?


title: Cauza C-56/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) la 9 februarie 2009 – Emiliano Zanotti/Agenzia delle Entrate

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) la 9 februarie 2009 – Emiliano Zanotti/Agenzia delle Entrate
   (Cauza C-56/09)
   2009/C 90/22
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Roma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Emiliano Zanotti

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate

      Întrebarea preliminară

               1)

               Principiile generale din tratat și ale dreptului comun european privind caracterul efectiv și deplin al protecției jurisdicționale, precum și egalitatea de tratament și libera circulație, se opun aplicării articolului 15 litera e) din Decretul Președintelui Republicii nr. 917 din 22 decembrie 1986 Textul unic privind impozitul pe venit (Testo unico delle Imposte sui redditi) și a punctului 1.5.1 din Circulara nr. 95 din 12 mai 2000 a Ministerului de Finanțe? Limitarea astfel rezultată în ceea ce privește recunoașterea cheltuielilor prevăzute la aceste dispoziții, este contrară reglementării comunitare?


title: Cauza C-185/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Torre Annunziata (Italia) la 23 aprilie 2012 — Lorenzo Ciampaglia/Sangita Masawan

text:
               4.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 235/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Torre Annunziata (Italia) la 23 aprilie 2012 — Lorenzo Ciampaglia/Sangita Masawan
   (Cauza C-185/12)
   2012/C 235/09
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Torre Annunziata

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Lorenzo Ciampaglia

      Pârâtă: Sangita Masawan
   Prin Ordonanța din 3 mai 2012, Curtea de Justiție a declarat inadmisibilă cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare și a radiat cauza din registrul Curții.


title: Cauza T-431/12: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2012 — Distillerie Bonollo și alții/Consiliul

text:
               24.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 366/37

         Acțiune introdusă la 28 septembrie 2012 — Distillerie Bonollo și alții/Consiliul
   (Cauza T-431/12)
   2012/C 366/76
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Italia), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Italia), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerion, Italia), Caviro Distillerie Srl (Faenza, Italia) și Comercial Química Sarasa, SL (Madrid, Spania) (reprezentant: R. MacLean, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 626/2012 al Consiliului din 26 iunie 2012 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (1) (denumit în continuare „regulamentul atacat”) în măsura în care cuantumurile taxelor antidumping aplicate Ninghai Organic Chemical Factory și Changmao Biochemical Engineering Company Co. Ltd au fost stabilite în mod nelegal, din cauza unor erori vădite de apreciere care au viciat această măsură, a încălcării articolului 2 și a articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (2) (denumit în continuare „regulamentul antidumping de bază”), a încălcării dreptului la apărare al reclamantelor și a insuficientei motivări a regulamentului atacat;

               —

               menținerea în vigoare a regulamentului atacat până când Consiliul va adopta măsurile necesare pentru executarea hotărârii Tribunalului, conform articolului 264 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene;

               —

               obligarea pârâtului și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv, reclamantele arată că pârâtul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a modificat metodologia aplicată pentru stabilirea valorii normale dintr-o țară analogă fără o justificare suficientă pentru susținerea circumstanțelor modificate și, procedând în acest fel, a încălcat articolul 11 alineatul (9) din regulamentul antidumping de bază.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamantele arată că pârâtul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că nu a ținut seama de prețurile de vânzare efective pe piața internă din țara analogă și a recurs în mod greșit la valori construite, cu încălcarea articolului 2 alineatul (1), alineatul (2) și alineatul (7) literele a) și b) din regulamentul antidumping de bază.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamantele arată că pârâtul a săvârșit o eroare vădită de apreciere prin faptul că a utilizat prețurile benzenului practicate în Statele Unite și în Europa Occidentală în locul costurilor efective ale materiei prime în țara de producție, cu încălcarea articolului 2 alineatul (3) din regulamentul antidumping de bază și, astfel, a calculat o valoare eronată pentru valoarea normală aplicată la reexaminare.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamantele arată că pârâtul a săvârșit erori vădite de apreciere prin faptul că a denaturat costurile de producție la calcularea valorii normale construite și prin faptul că a utilizat costuri ale materiei prime care nu erau echivalente, cu încălcarea articolului 2 alineatul (3) din regulamentul antidumping de bază.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv, reclamantele arată că pârâtul și Comisia Europeană le-au încălcat dreptul la apărare prin faptul că nu le-au permis accesul la informațiile necesare pentru a înțelege corect metodologia aplicată în vederea stabilirii valorii normale și, de asemenea, nu au oferit o motivare adecvată cu privire la principalele aspecte în legătură cu calculul valorii normale într-o țară analogă și în legătură cu marjele de dumping corespunzătoare care au fost aplicate, determinând astfel nelegalitatea regulamentului atacat.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 626/2012 al Consiliului din 26 iunie 2012 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 349/2012 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid tartric originar din Republica Populară Chineză (JO L 182, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51), cu modificările ulterioare.


title: Cauza C-561/07: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2001/23/CE — Transfer al unei întreprinderi — Menținerea drepturilor lucrătorilor — Legislație națională care prevede neaplicarea în cazul transferurilor de întreprinderi în stare de criză )

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/10

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-561/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2001/23/CE - Transfer al unei întreprinderi - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Legislație națională care prevede neaplicarea în cazul transferurilor de întreprinderi în „stare de criză”)
   2009/C 180/15
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Enegren și L. Pignataro, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: R. Adam, agent, W. Ferrante, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea Directivei 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20) — Legislație națională care prevede neaplicarea articolelor 3 și 4 din directiva privind transferurile de întreprinderi în „stare de criză”

      Dispozitivul

               1)

               Prin menținerea în vigoare a dispozițiilor articolului 47 alineatele 5 și 6 din Legea nr. 428 din 29 decembrie 1990, în caz de „criză a întreprinderii” în sensul articolului 2 al cincilea paragraf litera c) din Legea nr. 675 din 12 august 1977, astfel încât drepturile recunoscute lucrătorilor prin articolul 3 alineatele (1), (3) și (4), precum și prin articolul 4, din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități nu sunt garantate în cazul transferului unei întreprinderi pentru care a fost constatată starea de criză, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 64, 8.3.2008.


title: Cauza T-661/16: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2016 – Credito Fondiario/SRB

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/59

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2016 – Credito Fondiario/SRB
   (Cauza T-661/16)
   (2016/C 402/71)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Credito Fondiario SpA (Roma, Italia) (reprezentanți: F. Sciaudone, F. Iacovone, S. Frazzani și A. Neri, avocați)

      Pârât: Comitetul unic de rezoluție

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea primei și a celei de a doua decizii a Comitetului unic de rezoluție;

               —

               declararea faptului că articolul 5 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pe care se întemeiază deciziile atacate, este incompatibil cu principiile egalității de tratament, proporționalității și securității juridice, consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               —

               declararea faptului că anexa I la Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pe care se întemeiază deciziile atacate, este incompatibilă cu principiile egalității de tratament, proporționalității și securității juridice, consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               —

               declararea faptului că Regulamentul delegat (UE) 2015/63, pe care se întemeiază deciziile atacate, este incompatibil cu principiul libertății de a desfășura o activitate comercială, consacrat în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               —

               obligarea Comitetului unic de rezoluție la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Acțiunea este îndreptată împotriva Deciziilor SRB/ES/SRF/2016/06 din 15 aprilie 2016 (prima decizie) și SRB/ES/SRF/2016/13 din 20 mai 2016 (a doua decizie), adoptate de Comitetul unic de rezoluție (SRB), reunit în sesiune executivă, care stabilesc, cu privire la reclamantă, contribuția ex ante prevăzută de Regulamentul delegat (UE) 2015/63 de completare a Directivei 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la mecanismele de finanțare a rezoluției (JO 2015, L 11, p. 44).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa notificării primei și a celei de a doua decizii către Credito Fondiario

                           —

                           Banca d’Italia nu a notificat reclamantei cele două decizii ale SRB, astfel cum impune articolul 5 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2015/81 al Consiliului din 19 decembrie 2014 de stabilire a condițiilor uniforme de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește contribuțiile ex ante la Fondul unic de rezoluție (JO 2015, L 15, p. 1), limitându-se să comunice cuantumul care trebuie plătit și aducând atingere dreptului reclamantei de a acționa în justiție în timp util. SRB nu a luat măsuri în vederea notificării, astfel cum ar fi trebuit.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 al doilea paragraf TFUE, pentru lipsa motivării și pentru încălcarea obligației de a adopta decizii privind contribuțiile ex ante la finalul unei proceduri contradictorii.

                           —

                           Deciziile atacate nu cuprind nicio motivare privind modul de calcul al contribuției ex ante, ceea ce o împiedică pe reclamantă să controleze în mod efectiv legalitatea și temeinicia deciziei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe aplicarea eronată a articolului 5 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63.

                           —

                           Contribuția ex ante care este solicitată Credito Fondiario este disproporționată față de profilul de risc al acestei instituții și rezultă dintr-o eroare de apreciere a pasivului său.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 4 alineatul (1) și a articolului 6 din Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63. Eroare de apreciere a profilului de risc al Creditor Fondiario.

                           —

                           La 31 decembrie 2014, Credito Fondiario prezenta un profil de risc scăzut, potrivit criteriilor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) și la articolul 6 din Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63. Contribuția calculată de SRB corespunde unor instituții cu profil de risc crescut și rezultă din neluarea în considerare de către SRB a criteriilor de definire și de reducere a riscului care sunt prevăzute de dispozițiile citate.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 20 și 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Egalitatea de tratament

                           —

                           Articolul 5 alineatul (1) litera (f) și anexa I la Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63 încalcă egalitatea de tratament întrucât prevăd un tratament discriminatoriu în sectorul respectiv.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor proporționalității și securității juridice.

                           —

                           Prin neluarea în considerare a profilului de risc scăzut al reclamantei, deciziile îi impun o contribuție ex ante care corespunde unei instituții cu profil de risc crescut, ceea ce încalcă principiile proporționalității și securității juridice.

               7.

               Al șaptelea motiv: încălcarea articolului 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Libertatea de a desfășura o activitate comercială

                           —

                           Regulamentul delegat (UE) nr. 2015/63, prin faptul că a impus condiții mai stricte decât cele care sunt deja prevăzute de reglementarea bancară europeană și de Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1) în materie de apreciere a riscului pe care îl prezintă o instituție și prin introducerea unor elemente discreționare în calculul contribuției ex ante încalcă egalitatea de tratament, securitatea juridică și libertatea de a desfășura o activitate comercială.


title: Cauza F-6/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 11 iunie 2016 – FF/AESA

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/36

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 11 iunie 2016 – FF/AESA
   (Cauza F-6/15) (1)

   (2016/C 326/62)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015, p. 40.


title: Cauza C-583/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2014 – Benjámin Dávid Nagy/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 18 decembrie 2014 – Benjámin Dávid Nagy/Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
   (Cauza C-583/14)
   (2015/C 096/04)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Benjámin Dávid Nagy

      Pârât: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 18 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia, ca regulă generală, pot circula pe drumurile publice în statul membru respectiv doar autoturismele care dispun de o autorizație administrativă și de număr de înmatriculare emise de statul membru menționat, iar o persoană cu domiciliul în acest stat membru, care nu are calitatea de lucrător în sensul dreptului Uniunii și care solicită exceptarea de la aplicarea normei menționate în temeiul faptului că utilizează un vehicul care i-a fost pus la dispoziție de un operator economic cu sediul în alt stat membru, trebuie să fie în măsură să demonstreze pe loc, la un control al poliției, că sunt îndeplinite condițiile prevăzute de legislația menționată a statului membru în cauză, sub sancțiunea aplicării imediate a unei amenzi de care nu există posibilitatea de a fi exonerat și al cărei cuantum este echivalent cu amenda aplicabilă în cazul neîndeplinirii obligației de înregistrare a vehiculului?

               2)

               Articolul 20 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru precum cea în discuție în litigiul principal, potrivit căreia, ca regulă generală, pot circula pe drumurile publice în statul membru respectiv doar autoturismele care dispun de o autorizație administrativă și de număr de înmatriculare emise de statul membru menționat, iar o persoană cu domiciliul în acest stat membru, care nu are calitatea de lucrător în sensul dreptului Uniunii și care solicită exceptarea de la aplicarea normei menționate în temeiul faptului că utilizează un vehicul care i-a fost pus la dispoziție de un operator economic cu sediul în alt stat membru, trebuie să fie în măsură să demonstreze pe loc, la un control al poliției, că sunt îndeplinite condițiile prevăzute de legislația menționată a statului membru în cauză, sub sancțiunea aplicării imediate a unei amenzi de care nu există posibilitatea de a fi exonerat și al cărei cuantum este echivalent cu amenda aplicabilă în cazul neîndeplinirii obligației de înregistrare a vehiculului?


title: Cauza F-28/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 13 decembrie 2007 — Wandschneider/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Raport asupra evoluției carierei — Exercițiu de evaluare pentru anul 2004 — Acțiune în anulare — Motivare — Eroare vădită de apreciere)

text:
               26.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/53

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 13 decembrie 2007 — Wandschneider/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-28/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Raport asupra evoluției carierei - Exercițiu de evaluare pentru anul 2004 - Acțiune în anulare - Motivare - Eroare vădită de apreciere)
   (2008/C 22/100)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Paolo Sequeira Wandschneider (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial, G. Vandersanden și C. Ronzi, avocați, ulterior, G. Vandersanden, C. Ronzi și L. Levi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, agenți)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea raportului asupra evoluției carierei întocmit în privința reclamantului pentru exercițiul de evaluare 2004, și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006, p. 19.


title: Cauza T-87/16: Acțiune introdusă la 26 februarie 2016 – Eurofast/Comisia

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/40

         Acțiune introdusă la 26 februarie 2016 – Eurofast/Comisia
   (Cauza T-87/16)
   (2016/C 136/56)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Eurofast SARL (Paris, Franța) (reprezentant: S. A. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de compensare din 17 decembrie 2015 a Comisiei;

               —

               declararea drept neîntemeiată a creanței pe care Comisia pretinde să o dețină față de Eurofast, în temeiul contractului ASSET;

               —

               declararea drept eligibile a tuturor costurilor efectuate pentru proiectul ASSET, respectiv 507 574 de euro, precum și a faptului că Comisia confirmă legitimitatea finanțării, astfel cum a fost specificată prin Grant Agreement, respectiv 365 639 de euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata sumei de 69 923,68 euro în temeiul contractului EKSISTENZ, majorată cu dobânzi de întârziere;

               —

               obligarea Comisiei la plata indemnizației contractuale;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive, invocate în susținerea cererii sale de anulare a deciziei de compensare cuprinse în scrisoarea Comisiei din 17 decembrie 2015 și, respectiv, în cererea sa de constatare a inexistenței creanței contractuale în litigiu.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 78 și 80 din Regulamentul (UE, Euratom) nro966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului, a articolului II.21 din FP7 Grant agreement, Annex II – General conditions, a principiului bunei-credințe din articolul 1134 din Codul civil belgian, precum și a principiilor încrederii legitime și securității juridice.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor contractuale din Condițiile generale ale contractului de subvenționare ASSET și pe o eroare vădită de apreciere a normelor referitoare la costurile eligibile.


title: Cauza C-511/07: Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/38

         Ordonanța președintelui Curții din 5 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-511/07) (1)

   (2008/C 209/63)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 22, 26.1.2008.


title: Cauza C-512/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 3 octombrie 2011 — Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry/Terveyspalvelualan Liitto ry, Mehiläinen Oy

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/25

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Työtuomioistuin (Finlanda) la 3 octombrie 2011 — Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry/Terveyspalvelualan Liitto ry, Mehiläinen Oy
   (Cauza C-512/11)
   2011/C 347/35
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Työtuomioistuin

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry

      Pârâte: Terveyspalvelualan Liitto ry, Mehiläinen Oy

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2006/54/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă și Directiva 92/85/CEE (2) din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează se opun dispozițiilor unui contract colectiv de muncă național sau interpretării acestor dispoziții, conform cărora indemnizația pentru concediul de maternitate prevăzută de contractul colectiv de muncă nu i se plătește unei lucrătoare care intră dintr-un concediu fără plată pentru creșterea copilului în concediu de maternitate?

      (1)  JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262.

      (2)  JO L 348, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 3.


title: Cauza T-432/11: Acțiune introdusă la 2 august 2011 — Makhlouf/Consiliul

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/13

         Acțiune introdusă la 2 august 2011 — Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-432/11)
   2011/C 290/18
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Rami Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantului drept admisibilă și fondată;

               —

               anularea Deciziei 2011/273/PESC a Consiliului din 9 mai 2011, precum și a actelor ulterioare de punere în aplicare a acestei decizii care mențin reclamantul pe lista persoanelor vizate de măsurile restrictive, precum și a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 al Consiliului din 9 mai 2011 și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acestuia, în măsura în care îl privesc pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă prevăzut la articolele 6 și 13 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDO”), precum și a articolelor 41 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare, în măsura în care reclamantul impută Consiliului faptul că motivarea furnizată nu îndeplinea obligația care revine instituțiilor Uniunii Europene prevăzută la articolul 6 din CEDO, la articolul 296 TFUE, precum și la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe faptul că măsurile atacate restrâng în mod nejustificat și disproporționat drepturile fundamentale ale reclamantului și în special dreptul de proprietate prevăzut la articolul 1 din Protocolul adițional la CEDO și la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, dreptul la respectarea onoarei și a reputației prevăzut la articolele 8 și 10 din CEDO și, în sfârșit, principiul prezumției de nevinovăție prevăzut la articolul 6 din CEDO și la articolul 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza C-306/08: Acțiune introdusă la 9 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/36

         Acțiune introdusă la 9 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-306/08)
   (2008/C 223/58)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: A. Alcover San Pedro și D. Kukovec, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Spaniei:
               prin atribuirea programelor de acțiune integrată în conformitate cu Legea 6/1994 din 15 noiembrie privind activitatea urbanistică în Comunitatea Valencia (Ley 6/1994 reguladora de la actividad urbanística en la Comunidad Valenciana) nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 93/37/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări (1) și în special în temeiul articolului 1, al articolului 6 alineatul (6), al articolului 11, al articolului 12, precum și al Titlului II din cadrul Capitolului IV din această directivă (articolele 24-29),
               prin atribuirea programelor de acțiune integrată în conformitate cu Legea valenciană de urbanistică 16/2005 (Ley 16/2005, urbanística valenciana), dezvoltată prin Decretul regional valencian 67/2006 din 12 mai de aprobare a Regulamentului de sistematizare și gestiune teritorială și urbanistică (Decreto regional valenciano 67/2006 por el que se aprueba el Reglamento de ordenación y gestión territorial y urbanística), nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2, al articolului 6, al articolului 24, al articolului 30, al articolului 31 alineatul (4) litera (a), al articolului 48 alineatul (2) și al articolului 53 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consilliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (2);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia semnalează că atribuirea programelor de acțiune integrată — „PAI”, instrument de dezvoltare urbanistică prevăzut de Legea 6/1994 din 15 noiembrie privind activitatea urbanistică în Comunitatea Valencia (LRAU) și de legea care a succedat acesteia, Legea valenciană de urbanistică 16/205 (LUV), se referă la lucrări publice, care trebuie atribuite în conformitate cu prevederile Directivelor 93/37/CE și 2004/18/CE. Cu alte cuvinte, Comisia afirmă că PAI sunt contracte publice de lucrări atribuite de entități locale care includ realizarea de lucrări publice de infrastructură de către agenții de urbanizare selecționați de administrația locală.
   Comisia consideră că LUV încalcă directivele comunitare privind achizițiile publice sub mai multe aspecte, referitoare, între altele, la poziția privilegiată a primului ofertant, la experiența ofertanților în ceea ce privește contracte similare, la prezentarea alternativelor la propunerea primului ofertant în plic deschis, la reglementarea variantelor, la criteriile de atribuire a PAI, la posibilitatea de a modifica contractul după ce a fost atribuit (spre exemplu, posibilitatea de a mări taxele de urbanizare) și la reglementarea cazurilor de executare incompletă a contractului de către ofertantul adjudecatar. Unele dintre aceste încălcări sunt comune pentru LRAU și LUV, iar altele sunt specifice pentru LUV.

      (1)  JO L 199, p. 54.

      (2)  JO L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza T-135/14: Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2016 – Kicktipp/OAPI – Società Italiana Calzature (kicktipp) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale kicktipp — Marca națională verbală anterioară KICKERS — Norma 19 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 — Norma 98 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/31

         Hotărârea Tribunalului din 5 februarie 2016 – Kicktipp/OAPI – Società Italiana Calzature (kicktipp)
   (Cauza T-135/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale kicktipp - Marca națională verbală anterioară KICKERS - Norma 19 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 - Norma 98 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95 - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 106/34)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Kicktipp GmbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: A. Dreyer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: I. Harrington, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Società Italiana Calzature Srl (Milan, Italia) (reprezentant: G. Cantaluppi, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 12 decembrie 2013 (cauza R 1061/2012-2) privind o procedură de opoziție între Società Italiana Calzature Srl și Kicktipp GmbH.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 12 decembrie 2013 (cauza R 1061/2012-2).

               2)

               OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Kicktipp GmbH.

               3)

               Società Italiana Calzature Srl suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 135, 5.5.2014.


title: Cauza C-185/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank ’s-Gravenhage — Țările de Jos) — Latchways plc, Eurosafe Solutions BV/Kedge Safety Systems BV, Consolidated Nederland BV (Directiva 89/106/CEE — Produse pentru construcții — Directiva 89/686/CEE — Echipamente de protecție individuală — Decizia 93/465/CEE — Marcajul CE — Dispozitive de ancorare împotriva căderilor de la înălțime în timpul lucrărilor pe acoperișuri — Standardul EN 795)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank ’s-Gravenhage — Țările de Jos) — Latchways plc, Eurosafe Solutions BV/Kedge Safety Systems BV, Consolidated Nederland BV
   (Cauza C-185/08) (1)

   (Directiva 89/106/CEE - Produse pentru construcții - Directiva 89/686/CEE - Echipamente de protecție individuală - Decizia 93/465/CEE - Marcajul „CE” - Dispozitive de ancorare împotriva căderilor de la înălțime în timpul lucrărilor pe acoperișuri - Standardul EN 795)
   2010/C 346/05
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank ’s-Gravenhage

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Latchways plc, Eurosafe Solutions BV

      Pârâte: Kedge Safety Systems BV, Consolidated Nederland BV

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Rechtbank ’s-Gravenhage (Țările de Jos) — Interpretarea Directivei 89/106/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții (JO 1989 L 40, p. 12, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 3), a Directivei 89/686/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentul individual de protecție (JO L 399, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 214) și a Deciziei Consiliului din 22 iulie 1993 privind modulele diverselor faze ale procedurilor de evaluare a conformității și normele de aplicare și utilizare a mărcii de conformitate CE, care sunt propuse spre a fi utilizate în cadrul directivelor de armonizare tehnică (JO L 220, p. 23, Ediție specială, 13/vol. 13, p. 42) — Dispozitive de ancorare contra căderilor de la înălțime prevăzute a fi fixate în mod durabil în construcție — Standardul european EN 795

      Dispozitivul

               1.

               Dispozițiile standardului european 795 privind dispozitivele de ancorare din clasa A1 nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 89/686/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentul individual de protecție, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, nu intră, așadar, în cadrul dreptului Uniunii și, prin urmare, Curtea nu este competentă să le interpreteze.

               2.

               Dispozitivele de ancorare, precum cele în discuție în acțiunea principală, care nu sunt destinate purtării sau folosirii de utilizatorul acestora nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 89/686, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1882/2003, nici ca atare, nici pentru faptul că sunt destinate să fie racordate la un echipament de protecție individuală.

               3.

               Dispozitivele de ancorare, precum cele în discuție în acțiunea principală, care fac parte din lucrarea de construcții pe care sunt fixate în vederea garantării siguranței utilizării sau a funcționării acoperișului acestei lucrări fac parte din domeniul de aplicare al Directivei 89/106/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1882/2003.

               4.

               Decizia 93/465/CEE a Consiliului din 22 iulie 1993 privind modulele diverselor faze ale procedurilor de evaluare a conformității și normele de aplicare și utilizare a mărcii de conformitate CE, care sunt propuse spre a fi utilizate în cadrul directivelor de armonizare tehnică, exclude posibilitatea aplicării, cu titlu facultativ, a marcajului „CE” pe un produs care nu intră în domeniul de aplicare al directivei în temeiul căreia este aplicat, chiar și atunci când acest produs ar îndeplini cerințele tehnice definite în aceasta.

      (1)  JO C 197, 2.8.2008.


title: Cauza C-240/13: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Estonia

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/11

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2013 — Comisia Europeană/Republica Estonia
   (Cauza C-240/13)
   2013/C 189/21
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet, M. Heller și L. Naaber- Kivisoo)

      Pârâtă: Republica Estonia

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită

               —

               Constatarea faptului că, prin omiterea adoptării tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru transpunerea articolului 2 punctul 21, a articolului 9 alineatele (5), (7) și (12), a articolului 10 alineatul (5), a articolului 11 alineatul (1) prima teză, a articolului 11 alineatul (5) literele (a) și (b), a articolului 16 alineatele (2) și (3), a articolului 26 alineatul (2) litera (c) a doua, a patra și a cincea teză, a articolului 36, a articolului 37 alineatul (1) literele (e), (f) (i), (k) și (p), a articolului 37 alineatul (8), a articolului 37 alineatul (10) a doua teză, a articolului 38 alineatul (3), a articolului 40 alineatul (3) din Directiva 2009/72/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE, precum și a punctului 1 litera (a) a cincea liniuță și a punctului 1 literele (d), (f), (i) și (j) din anexa 1 la această directivă sau, în orice caz, prin omiterea comunicării dispozițiilor menționate Comisiei, Republica Estonia nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 alineatul (1) din directivă;

               —

               obligarea Republicii Estonia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 3 martie 2011.

      (1)  JO L 211, p. 55.


title: Cauza C-658/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 iunie 2014 – Parlementul European/Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare — Decizia 2011/640/PESC — Temei juridic — Politica externă și de securitate comună (PESC) — Articolul 37 TUE — Acord internațional care privește exclusiv PESC — Articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf TFUE — Obligația de a informa Parlamentul European de îndată și pe deplin — Articolul 218 alineatul (10) TFUE — Menținerea efectelor)

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 iunie 2014 – Parlementul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-658/11) (1)

   ((Acțiune în anulare - Decizia 2011/640/PESC - Temei juridic - Politica externă și de securitate comună (PESC) - Articolul 37 TUE - Acord internațional care privește exclusiv PESC - Articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf TFUE - Obligația de a informa Parlamentul European de îndată și pe deplin - Articolul 218 alineatul (10) TFUE - Menținerea efectelor))
   2014/C 292/02
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Parlementul European (reprezentanți: R. Passos, A. Caiola și M. Allik, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantului: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Konstantinidis, R. Troosters și L. Gussetti, agenți)

      Pârât: Consiliului Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert, G. Étienne, M. Bishop și G. Marhic, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, E. Ruffer și D. Hadroušek, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, N. Rouam et E. Belliard, agenți), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de P. Gentili, avvocato dello Stato), Regatul Suediei (reprezentant: A. Falk, agent), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: L. Christie și A. Robinson, agenți, asistați de D. Beard, QC, și de G. Facenna, barrister)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2011/640/PESC a Consiliului din 12 iulie 2011 privind semnarea și încheierea Acordului între Uniunea Europeană și Republica Mauritius privind condițiile pentru transferul persoanelor suspectate de piraterie și al bunurilor confiscate asociate acestora, de la forțele navale aflate sub comanda Uniunii Europene către Republica Mauritius, precum și privind condițiile aplicabile, ulterior transferului, persoanelor suspectate de piraterie.

               2)

               Menține în vigoare efectele Deciziei 2011/640.

               3)

               Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               Republica Cehă, Republica Franceză, Republica Italiană, Regatul Suediei, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 58, 25.2.2012.