title: Cauza C-157/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Stuttgart (Germania) la 17 februarie 2022 – TAP Portugal/Myflyright GmbH

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/13

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Stuttgart (Germania) la 17 februarie 2022 – TAP Portugal/Myflyright GmbH
      (Cauza C-157/22)
      (2022/C 222/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgerichts Stuttgart

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: TAP Portugal

         Intimată: Myflyright GmbH

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că există o împrejurare excepțională, în sensul acestei dispoziții, atunci când un zbor de pe un aeroport situat în afara bazei operatorului efectiv de transport aerian este anulat deoarece, cu puțin timp înainte de plecare zborului menționat, în mod brusc și imprevizibil pentru operatorul de transport aerian, un membru al echipajului alocat respectivului zbor (în speță, copilotul) care a efectuat investigațiile medicale periodice prescrise fără restricții decedează sau se îmbolnăvește atât de grav încât nu mai este în măsură să efectueze zborul?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1; Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-158/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Stuttgart (Germania) la 17 februarie 2022 – TAP Portugal/Myflyright GmbH

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgerichts Stuttgart (Germania) la 17 februarie 2022 – TAP Portugal/Myflyright GmbH
      (Cauza C-158/22)
      (2022/C 222/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgerichts Stuttgart

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: TAP Portugal

         Intimată: Myflyright GmbH

         Întrebarea preliminară

      Articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că există o împrejurare excepțională, în sensul acestei dispoziții, atunci când un zbor de pe un aeroport situat în afara bazei operatorului efectiv de transport aerian este anulat deoarece, cu puțin timp înainte de plecare zborului menționat, în mod brusc și imprevizibil pentru operatorul de transport aerian, un membru al echipajului alocat respectivului zbor (în speță, copilotul) care a efectuat investigațiile medicale periodice prescrise fără restricții decedează sau se îmbolnăvește atât de grav încât nu mai este în măsură să efectueze zborul?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1; Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-169/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 4 martie 2022 – Groenland Poultry SRL, în lichidare / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Dâmboviţa

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 4 martie 2022 – Groenland Poultry SRL, în lichidare / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Dâmboviţa
      (Cauza C-169/22)
      (2022/C 222/25)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Recurentă-reclamantă: Groenland Poultry SRL, în lichidare

         Intimată-pârâtă: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Dâmboviţa

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă articolul 47 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltarea rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (1) trebuie interpretat în sensul că prin „cazuri de forță majoră sau de împrejurări excepționale” se înțelege și situația în care beneficiarul ajutorului pierde dreptul de folosință asupra activelor închiriate în urma încetării contractului de închiriere datorită intrării în insolvență a proprietarului activelor închiriate (locatorului).

                  2)

                  Dacă, având în vedere principiul proporționalității, articolul 44 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltarea rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) trebuie interpretat în sensul că, în situația în care, în cursul perioadei de îndeplinire a unui angajament luat ca o condiție de acordare a unui sprijin, exploatația unui beneficiar este transferată, în totalitate sau parțial, unei alte persoane, iar acest al doilea beneficiar, deși a onorat o parte importantă din angajament, își încetează activitățile agricole, iar preluarea angajamentului de către un succesor se dovedește a nu fi fezabilă, cel de al doilea beneficiar al angajamentului trebuie să ramburseze ajutorul pe care l a încasat (aferent perioadei în care a fost beneficiarul ajutorului) sau dacă ar trebui să restituie și ajutorul care a fost încasat de primul beneficiar al ajutorului.

                  3)

                  Care sunt condițiile pe care instanța națională ar trebui să le aibă în vedere, în interpretarea articolului 44 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1974/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltarea rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR), pentru a aprecia că „preluarea angajamentului de către un succesor se dovedește a nu fi fezabilă”?

         (1)  JO 2006, L 368, p. 15, Ediţie specială, 03/vol. 80, p. 133.


title: Cauza C-179/22: Cerere de decizie preliminară formulată de către Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 8 martie 2022 – procedură penală împotriva AR

text:
               7.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/15

      Cerere de decizie preliminară formulată de către Curtea de Apel Bucureşti (România) la data de 8 martie 2022 – procedură penală împotriva AR
      (Cauza C-179/22)
      (2022/C 222/26)
      Limba de procedură: româna

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Bucureşti

         Persoana care face obiectul mandatului european de arestare

      AR

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dispozițiile articolului 25 din Decizia-cadru 2008/909/JAI (1) trebuie interpretate în sensul că, în situația în care instanța de executare a unui mandat european de [arestare] intenționează să aplice articolul 4 [punctul] 6 din Decizia-cadru 2002/584/JAI (2) pentru recunoașterea hotărârii de condamnare, are obligația de a solicita hotărârea și certificatul emis în temeiul Deciziei-cadru 2008/909/JAI, precum și de a obține consimțământul statului de condamnare în temeiul articolului 4 [alineatul] (2) din Decizia-cadru 2008/909/JAI?

                  2)

                  Dispozițiile articolului 4 [punctul] 6 din Decizia-cadru 2002/584/JAI coroborat cu articolul 25 și cu articolul 4 [alineatul] (2) din Decizia-cadru 2008/909/JAI trebuie interpretate în sensul că refuzul de executare a unui mandat european de arestare emis pentru executarea unei pedepse privative de libertate și recunoașterea hotărârii de condamnare fără punerea efectivă în executare prin încarcerarea persoanei condamnate ca urmare a grațierii și suspendării executării pedepsei potrivit legii statului de executare și fără obținerea consimțământului statului de condamnare în cadrul procedurii de recunoaștere [atrag] pierderea dreptului statului de condamnare de a proceda la punerea în executare a pedepsei conform articolului 22 [alineatul] (1) din Decizia-cadru 2008/909/JAI?

                  3)

                  Articolul 8 [alineatul] (1) litera (c) din Decizia-cadru 2002/584/JAI trebuie interpretat în sensul că o hotărâre de condamnare la o pedeapsă privativă de libertate în temeiul căreia a fost emis un mandat european de arestare refuzat în temeiul articolului 4 [punctul] 6, cu recunoașterea hotărârii, dar fără punerea efectivă în executare prin încarcerarea persoanei condamnate ca urmare a grațierii și suspendării executării pedepsei potrivit legii statului de executare și fără obținerea consimțământului statului de condamnare în cadrul procedurii de recunoaștere, își pierde caracterul executoriu?

                  4)

                  Dispozițiile articolului 4 [punctul] 5 din Decizia-cadru 2002/584/JAI trebuie interpretate în sensul că o hotărâre de refuz al executării unui mandat european de arestare emis pentru executarea unei pedepse privative de libertate și de recunoaștere a hotărârii de condamnare în temeiul articolului 4 [punctul] 6 din Decizia cadru 2002/584/JAI, dar fără punerea efectivă în executare prin încarcerarea persoanei condamnate ca urmare a grațierii și suspendării executării pedepsei potrivit legii statului de executare (stat membru UE) și fără obținerea consimțământului statului de condamnare în cadrul procedurii de recunoaștere, reprezintă o hotărâre de „condamnare pentru aceleași fapte de o țară terță”?
                  În cazul în care se răspunde afirmativ la cea de a patra întrebare,

                  5)

                  Dispozițiile articolului 4 [punctul] 5 din Decizia-cadru 2002/584/JAI trebuie interpretate în sensul că o hotărâre de refuz al executării unui mandat european de arestare emis pentru executarea unei pedepse privative de libertate și de recunoaștere a hotărârii de condamnare în temeiul articolului 4 [punctul] 6 din Decizia-cadru 2002/584/JAI, cu suspendarea executării pedepsei potrivit legii statului de executare, reprezintă o „sentință în curs de executare” în cazul în care supravegherea condamnatului încă nu a început?

         (1)  Decizia-cadru 2008/909/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești în materie penală care impun pedepse sau măsuri privative de libertate în scopul executării lor în Uniunea Europeană (JO 2008 L 327, p. 27).

         (2)  Decizia-cadru a Consiliului, din 13 iunie 2002, privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002 L 190, p. 1, Ediție specială 9/vol. 6, p. 3).


title: Cauze conexate C-160/21 și C-217/21: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 aprilie 2022 (cereri de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulgaria) – „Nikopolis AD Istrum 2010” EOOD (C-160/21), „Agro – eko 2013” EOOD (C-217/21)/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” [Trimitere preliminară – Politica agricolă comună – Scheme de sprijin direct – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Plăți către beneficiari – Articolul 75 – Termen de plată – Respectare – Lipsă – Refuz implicit al cererii de ajuto]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/16

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 28 aprilie 2022 (cereri de decizie preliminară formulată de Administrativen sad Veliko Tarnovo – Bulgaria) – „Nikopolis AD Istrum 2010” EOOD (C-160/21), „Agro – eko 2013” EOOD (C-217/21)/Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie”
      (Cauze conexate C-160/21 și C-217/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Politica agricolă comună - Scheme de sprijin direct - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Plăți către beneficiari - Articolul 75 - Termen de plată - Respectare - Lipsă - Refuz implicit al cererii de ajuto)
      (2022/C 237/21)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Părțile din procedura principală

         Reclamante:„Nikopolis AD Istrum 2010” EOOD (C-160/21), „Agro – eko 2013” EOOD (C-217/21)

         Pârât: Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie”

         Dispozitivul

      Articolul 75 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2017/2393 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 decembrie 2017, trebuie interpretat în sensul că lipsa plății, de către agenția de plăți a unui stat membru, a unui ajutor solicitat de un fermier înainte de expirarea termenului prevăzut de această dispoziție nu trebuie considerată că reprezintă o decizie implicită de respingere a cererii de ajutor în cauză, independent de împrejurarea că fermierul respectiv a fost sau nu informat cu privire la efectuarea unor eventuale verificări suplimentare care ar justifica o asemenea depășire a acestui termen.

         (1)  JO C 206, 31.5.2021.

         JO C 242, 21.6.2021.


title: Cauza C-251/21: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – „Piltenes meži” SIA/Lauku atbalsta dienests [Trimitere preliminară – Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) – Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 – Sprijin pentru dezvoltare rurală acordat din FEADR – Articolul 30 – Plăți Natura 2000 – Domeniu de aplicare – Cerere de sprijin pentru o microrezervație creată într-o pădure care nu face parte din sistemul Natura 2000 cu scopul de a contribui la protejarea unei specii de păsări sălbatice – Regulamentul (UE) nr. 702/2014 – Exceptare pe categorii a anumitor ajutoare în sectoarele agricol și forestier – Aplicare în cazul ajutoarelor cofinanțate prin intermediul unor resurse din partea Uniunii Europene – Neaplicare în cazul întreprinderilor aflate în dificultate]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/17

      Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) – Letonia) – „Piltenes meži” SIA/Lauku atbalsta dienests
      (Cauza C-251/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) - Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 - Sprijin pentru dezvoltare rurală acordat din FEADR - Articolul 30 - Plăți Natura 2000 - Domeniu de aplicare - Cerere de sprijin pentru o microrezervație creată într-o pădure care nu face parte din sistemul Natura 2000 cu scopul de a contribui la protejarea unei specii de păsări sălbatice - Regulamentul (UE) nr. 702/2014 - Exceptare pe categorii a anumitor ajutoare în sectoarele agricol și forestier - Aplicare în cazul ajutoarelor cofinanțate prin intermediul unor resurse din partea Uniunii Europene - Neaplicare în cazul întreprinderilor aflate în dificultate)
      (2022/C 237/22)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă în primă instanță și recurentă în recurs:„Piltenes meži” SIA

         Cealaltă parte: Lauku atbalsta dienests

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 30 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului trebuie să fie interpretat, ținând seama în special de alineatul (6) al acestuia, în sensul că un ajutor solicitat pentru o microrezervație creată într o pădure în vederea realizării obiectivelor Directivei 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice intră în domeniul de aplicare al acestui articol 30.

                  2)

                  Regulamentul (UE) nr. 702/2014 al Comisiei din 25 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare în sectoarele agricol și forestier și în zonele rurale ca fiind compatibile cu piața internă, în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE], trebuie să fie interpretat în sensul că este exclusă posibilitatea de a declara compatibil cu piața internă, în temeiul acestui regulament, un ajutor solicitat în baza Regulamentului nr. 1305/2013, pentru o microrezervație creată într o pădure în vederea îndeplinirii obiectivelor Directivei 2009/147, de către o întreprindere aflată în dificultate, în sensul articolului 2 punctul 14 din Regulamentul nr. 702/2014.

         (1)  JO C 252, 28.6.2021.


title: Cauza C-277/21: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC) și alții /Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique [Trimitere preliminară – Regulamentul (UE) nr. 549/2013 – Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană – Punctul 20.15 din anexa A – Control exercitat de un institut de conturi naționale asupra autorităților organizatoare ale instituțiilor de învățământ constituite sub formă de instituții fără scop lucrativ – Instituții de învățământ care beneficiază de finanțare publică și de libertatea de învățământ garantată prin Constituție – Punctul 20.15 a doua teză din anexa A – Noțiunea de „intervenție publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” – Conținut – Punctul 20.15 prima teză din anexa A – Punctul 2.39 litera (b), punctul 20.15 litera (b) și punctul 20.309 litera (h) din anexa A – Noțiunea de „reglementare excesivă” – Conținut]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/18

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil d'État – Belgia) – Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC) și alții /Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique
      (Cauza C-277/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (UE) nr. 549/2013 - Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană - Punctul 20.15 din anexa A - Control exercitat de un institut de conturi naționale asupra autorităților organizatoare ale instituțiilor de învățământ constituite sub formă de instituții fără scop lucrativ - Instituții de învățământ care beneficiază de finanțare publică și de libertatea de învățământ garantată prin Constituție - Punctul 20.15 a doua teză din anexa A - Noțiunea de „intervenție publică sub forma normelor generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” - Conținut - Punctul 20.15 prima teză din anexa A - Punctul 2.39 litera (b), punctul 20.15 litera (b) și punctul 20.309 litera (h) din anexa A - Noțiunea de „reglementare excesivă” - Conținut)
      (2022/C 237/23)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Secrétariat général de l’Enseignement catholique ASBL (SeGEC), Fédération des Établissements libres subventionnés indépendants ASBL (FELSI), Groupe scolaire Don Bosco à Woluwe-Saint-Lambert ASBL, École fondamentale libre de Chênée ASBL, Collège Saint-Guibert de Gembloux ASBL, Collège Saint-Benoit de Maredsous ASBL, Pouvoir organisateur des Centres PMS libres à Woluwe ASBL

         Pârâte: Institut des Comptes nationaux (ICN), Banque nationale de Belgique

         Dispozitivul

                  1)

                  Punctul 20.309 litera (h) din anexa A la Regulamentul (UE) nr. 549/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Uniunea Europeană coroborat cu punctul 2.39 litera (b) și cu punctul 20.15 litera (b) din această anexă trebuie interpretat în sensul că intră sub incidența noțiunii de „reglementare excesivă” o reglementare națională care vizează instituțiile fără scop lucrativ (IFSL) care își desfășoară activitatea în domeniul învățământului, care, deși sunt subvenționate de administrația publică națională competentă, beneficiază de libertatea de învățământ garantată prin Constituție atunci când această reglementare încredințează administrației menționate misiunea sau dreptul:

                              —

                              de a aproba programele de studii;

                              —

                              de a reglementa atât structura studiilor, cât și misiunile prioritare și specifice, de a organiza un control asupra condițiilor de înscriere și de excludere ale elevilor, a deciziilor consiliilor pedagogice ale claselor și a participării financiare, de a organiza includerea unităților școlare în cadrul rețelelor structurate și de a impune elaborarea de proiecte educative, pedagogice și instituționale, precum și predarea unui raport de activități;

                              —

                              de a organiza un control și o inspecție privind în special materiile predate, nivelul de studii și aplicarea legilor lingvistice, cu excluderea metodelor pedagogice, și

                              —

                              de a impune pentru fiecare clasă, secțiune, grad sau alte subdiviziuni un număr minim de elevi, cu excepția unei derogări ministeriale,

                        în măsura în care aceste misiuni și drepturi sunt suficient de intruzive pentru a determina efectiv politica generală sau programul IFSL vizate, permițând să se exercite în mod durabil și permanent o influență reală și substanțială asupra definirii și a realizării în sine a obiectivelor acestor IFSL, a activităților lor și a aspectelor lor operaționale, precum și a orientărilor strategice și a liniilor directoare pe care IFSL menționate intenționează să le urmeze în exercitarea activităților lor, aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.

                  2)

                  Punctul 20.15 a doua teză din anexa A la Regulamentul nr. 549/2013 trebuie interpretat în sensul că nu intră în sfera noțiunii de „norme generale aplicabile tuturor unităților care au același obiect de activitate” o reglementare națională care constituie un regim juridic aplicabil numai membrilor personalului instituțiilor fără scop lucrativ care își desfășoară activitatea în domeniul învățământului, care fac obiectul unei finanțări de către o administrație publică.

         (1)  JO C 278, 12.7.2021.


title: Cauza C-286/21: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Republica Franceză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Mediu – Directiva 2008/50/CE – Calitatea aerului înconjurător – Articolul 13, alineatul 1 și anexa XI – Depășire sistematică și persistentă a valorilor limită stabilite pentru microparticule (PM10) în anumite zone ale Franței – Articolul 23 alineatul (1) – Anexa XV – Perioadă de depășire „cea mai scurtă posibil” – Măsuri adecvate)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/19

      Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 28 aprilie 2022 – Comisia Europeană/Republica Franceză
      (Cauza C-286/21) (1)

      (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/50/CE - Calitatea aerului înconjurător - Articolul 13, alineatul 1 și anexa XI - Depășire sistematică și persistentă a valorilor limită stabilite pentru microparticule (PM10) în anumite zone ale Franței - Articolul 23 alineatul (1) - Anexa XV - Perioadă de depășire „cea mai scurtă posibil” - Măsuri adecvate)
      (2022/C 237/24)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și M. Noll-Ehlers, agenți)

         Pârâtă: Republica Franceză (reprezentanți: T. Stéhelin și W. Zemamta, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Republica Franceză,

                              —

                              prin faptul că nu s-a asigurat că valoarea limită zilnică aplicabilă concentrațiilor de microparticule (PM10) nu este depășită în mod sistematic și persistent, de la 1 ianuarie 2005 până în anul 2019 inclusiv, în aglomerarea și în zona de calitate Paris (FR04A01/FR11ZAG01) și, de la 1 ianuarie 2005 până în anul 2016 inclusiv, cu excepția anului 2008, în aglomerarea și în zona de calitate Martinica/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa, coroborat cu anexa XI la directiva menționată, și

                              —

                              prin faptul că nu s-a asigurat că planurile referitoare la calitatea aerului prevăd măsuri adecvate astfel încât perioada în care această valoare limită este depășită să fie cât mai scurtă posibil, nu și-a îndeplinit, în aceste două zone, începând cu 11 iunie 2010, obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2008/50, coroborat cu anexa XV la aceasta.

                  2)

                  Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 252, 28.6.2021.


title: Cauza C-804/21 PPU: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – C, D/Syyttäjä [Trimitere preliminară – Procedură preliminară de urgență – Cooperare judiciară în materie penală – Mandat european de arestare – Decizia-cadru 2002/584/JAI – Articolul 23 alineatul (3) – Cerința de intervenție a autorității judiciare de executare – Articolul 6 alineatul (2) – Servicii de poliție – Excludere – Forță majoră – Noțiune – Obstacole juridice în calea predării – Acțiuni legale introduse de persoana căutată – Cerere de protecție internațională – Excludere – Articolul 23 alineatul (5) – Expirarea termenelor prevăzute pentru predare – Consecințe – Punere în libertate – Obligația de a adopta orice altă măsură necesară pentru a evita fuga]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/20

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Korkein oikeus – Finlanda) – C, D/Syyttäjä
      (Cauza C-804/21 PPU) (1)

      (Trimitere preliminară - Procedură preliminară de urgență - Cooperare judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 23 alineatul (3) - Cerința de intervenție a autorității judiciare de executare - Articolul 6 alineatul (2) - Servicii de poliție - Excludere - Forță majoră - Noțiune - Obstacole juridice în calea predării - Acțiuni legale introduse de persoana căutată - Cerere de protecție internațională - Excludere - Articolul 23 alineatul (5) - Expirarea termenelor prevăzute pentru predare - Consecințe - Punere în libertate - Obligația de a adopta orice altă măsură necesară pentru a evita fuga)
      (2022/C 237/25)
      Limba de procedură: finlandeza

         Instanța de trimitere

      Korkein oikeus

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: C, CD

         Intimat: Syyttäjä

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 23 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că noțiunea de forță majoră nu se extinde la obstacolele juridice în calea predării rezultate din acțiuni legale introduse de persoana care face obiectul mandatului european de arestare și întemeiate pe dreptul statului membru de executare, atunci când decizia definitivă de predare a fost adoptată de autoritatea judiciară de executare în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) din decizia-cadru menționată.

                  2)

                  Articolul 23 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299, trebuie interpretat în sensul că cerința unei intervenții a autorității judiciare de executare prevăzută de această dispoziție nu este îndeplinită atunci când statul membru de executare încredințează unui serviciu de poliție sarcina de a verifica existența unui caz de forță majoră, precum și respectarea condițiilor necesare pentru menținerea în detenție a persoanei care face obiectul mandatului european de arestare și de a decide, dacă este cazul, cu privire la o nouă dată a predării, indiferent dacă persoana respectivă are dreptul de a sesiza în orice moment autoritatea judiciară de executare pentru ca aceasta să se pronunțe asupra elementelor menționate mai sus.
                  Articolul 23 alineatul (5) din Decizia-cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299, trebuie interpretat în sensul că este necesar să se considere că termenele prevăzute la alineatele (2)-(4) ale acestui articol 23 au expirat, cu consecința că persoana menționată trebuie să fie pusă în libertate atunci când cerința unei intervenții a autorității judiciare de executare, prevăzută la articolul 23 alineatul (3) din decizia-cadru menționată, nu a fost îndeplinită.

         (1)  JO C 95, 28.2.2022.


title: Cauzele conexate C-306/19, C-512/19, C-595/19 și C-608/20-C-611/20: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 martie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE (C-306/19), Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (C-512/19), Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (C-595/19), Interporto di Trieste SpA (C-608/20), Soelia SpA (C-609/20), Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo (C-610/20 și C-611/20)/Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Mediu – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 16 și 17 – Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime – Tratatul privind Carta energiei – Articolul 10 – Aplicabilitate – Directiva 2009/28/CE – Articolul 3 alineatul (3) litera (a) – Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile – Producere de energie electrică în instalații solare fotovoltaice – Modificare a unei scheme de sprijin)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/21

      Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 1 martie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italia) – Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE (C-306/19), Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (C-512/19), Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (C-595/19), Interporto di Trieste SpA (C-608/20), Soelia SpA (C-609/20), Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo (C-610/20 și C-611/20)/Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA
      (Cauzele conexate C-306/19, C-512/19, C-595/19 și C-608/20-C-611/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Mediu - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 16 și 17 - Principiile securității juridice și protecției încrederii legitime - Tratatul privind Carta energiei - Articolul 10 - Aplicabilitate - Directiva 2009/28/CE - Articolul 3 alineatul (3) litera (a) - Promovarea utilizării energiei din surse regenerabile - Producere de energie electrică în instalații solare fotovoltaice - Modificare a unei scheme de sprijin)
      (2022/C 237/26)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Părțile din procedura principală

         (Cauza C-306/19)

         Reclamantă: Milis Energy SpA

         Pârâți: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         (Cauza C-512/19)

         Reclamante: Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         (Cauza C-595/19)

         Reclamantă: Fototre Srl

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         (Cauzele C-608/20, C-609/20, C-610/20 și C-611/20)

         Reclamante: Interporto di Trieste SpA (C-608/20), Soelia SpA (C-609/20), Cosilt – Consorzio per lo sviluppo economico locale di Tolmezzo (C-610/20 și C-611/20)

         Pârâți: Ministero dello Sviluppo economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,

         Dispozitivul

         Sub rezerva verificărilor a căror efectuare, ținând cont de toate elementele pertinente, este de competența instanței de trimitere, articolul 3 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, de modificare și ulterior de abrogare a Directivelor 2001/77/CE și 2003/30/CE și articolele 16 și 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, citite în lumina principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale care prevede reducerea sau amânarea plății stimulentelor pentru energia produsă în instalațiile solare fotovoltaice acordate anterior prin decizii administrative și confirmate prin convenții ad-hoc încheiate între operatorii acestor instalații și o societate publică, atunci când această reglementare se referă la stimulentele deja prevăzute, dar care nu sunt încă datorate.

         (1)  JO C 213, 24.6.2019.

         JO C 357, 21.10.2019.

         JO C 53, 15.2.2021.


title: Cauza C-464/21: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona – Spania) – QL/Universitat de Barcelona (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Politica socială – Directiva 1999/70/CE – Acordul-cadru încheiat între CES, UNICE și CEEP privind munca pe durată determinată – Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public – Clauza 2 și clauza 3 punctul 1 – Domeniu de aplicare – Noțiunea de „lucrător pe durată determinată”)

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/22

      Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 26 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – Spania) – QL/Universitat de Barcelona
      (Cauza C-464/21) (1)

      (Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Acordul-cadru încheiat între CES, UNICE și CEEP privind munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public - Clauza 2 și clauza 3 punctul 1 - Domeniu de aplicare - Noțiunea de „lucrător pe durată determinată”)
      (2022/C 237/27)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: QL

         Pârâtă: Universitat de Barcelona

         Dispozitivul

      Clauza 2 și clauza 3 punctul 1 din Acordul-cadru încheiat între CES, UNICE și CEEP privind munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999, trebuie interpretate în sensul că un lucrător care a fost legat de angajatorul său din sectorul public prin contracte de muncă pe durată determinată succesive și al cărui raport de muncă este susceptibil să fie recalificat, cu titlu de sancțiune, ca fiind „un raport de muncă pe durată nedeterminată nepermanent” intră în domeniul de aplicare al acestui acord-cadru.

         (1)  Data depunerii: 29.7.2021.


title: Cauza C-420/21 P: Recurs introdus la 9 iulie 2021 de Valvis Holding SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 mai 2021 în cauza T- 638/19, Sun Stars & Sons/EUIPO – Valvis Holding

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/23

      Recurs introdus la 9 iulie 2021 de Valvis Holding SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 12 mai 2021 în cauza T- 638/19, Sun Stars & Sons/EUIPO – Valvis Holding
      (Cauza C-420/21 P)
      (2022/C 237/28)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Valvis Holding SA (reprezentanți: M. Stănescu, D. Bogdan, G. Bozocea, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Sun Stars & Sons Pte Ltd, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 29 aprilie 2022, Curtea de Justiție (Camera a opta) a hotărât respingerea recursului ca vădit inadmisibil și suportarea de către Valvis Holding SA a propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-761/21 P: Recurs introdus la 10 decembrie 2021 de St. Hippolyt Holding GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 20 octombrie 2021 în cauza T-351/20, St. Hippolyt/EUIPO – Raisioaqua

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/23

      Recurs introdus la 10 decembrie 2021 de St. Hippolyt Holding GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 20 octombrie 2021 în cauza T-351/20, St. Hippolyt/EUIPO – Raisioaqua
      (Cauza C-761/21 P)
      (2022/C 237/29)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: St. Hippolyt Holding GmbH (reprezentant: M. Gail, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Raisioaqua Oy
      Prin Ordonanța din 21 martie 2022, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu este admisibil și a obligat St. Hippolyt Holding GmbH la plata propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-762/21 P: Recurs introdus la 10 decembrie 2021 de St. Hippolyt Holding GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 20 Octombrie 2021 în cauza T-352/20, St. Hippolyt/EUIPO – Elephant

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/23

      Recurs introdus la 10 decembrie 2021 de St. Hippolyt Holding GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a zecea) din 20 Octombrie 2021 în cauza T-352/20, St. Hippolyt/EUIPO – Elephant
      (Cauza C-762/21 P)
      (2022/C 237/30)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: St. Hippolyt Holding GmbH (reprezentant: M. Gail, Rechtsanwalt)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Preduzeće za proizvodnju, unutrašnju i spoljnu trgovinu Elephant Co. d.o.o.
      Prin Ordonanța din 31 martie 2022, Curtea de Justiție (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a statuat că recursul nu a fost admis și că St. Hippolyt Holding GmbH va suporta propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-1/22 P: Recurs introdus la 1 ianuarie 2022 de José María Castillejo Oriol împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 8 noiembrie de 2021 în cauza T-419/21, Castillejo Oriol/Comisia

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/24

      Recurs introdus la 1 ianuarie 2022 de José María Castillejo Oriol împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 8 noiembrie de 2021 în cauza T-419/21, Castillejo Oriol/Comisia
      (Cauza C-1/22 P)
      (2022/C 237/31)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Recurent: José María Castillejo Oriol (reprezentant: J. Jover Padró, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 2 mai 2022, Tribunalul (Camera a zecea) a respins recursul ca fiind în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefundat și a dispus ca recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-90/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 10 februarie 2022 – „Gjensidige” ADB

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania) la 10 februarie 2022 – „Gjensidige” ADB
      (Cauza C-90/22)
      (2022/C 237/32)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:„Gjensidige” ADB

         Alte părți:„Rhenus Logistics” UAB, „ACC Distribution” UAB

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 71 din Regulamentul nr. 1215/2012 (1), în lumina articolelor 25, 29 și 31 și a considerentelor (21) și (22) ale acestuia, poate fi interpretat în sensul că permite aplicarea articolului 31 din Convenția CMR și în cazurile în care un litigiu care intră în domeniul de aplicare al celor două acte juridice menționate face obiectul unei convenții atributive de competență?

                  2)

                  Având în vedere intenția legiuitorului de a consolida protecția convențiilor atributive de competență în Uniunea Europeană, articolul 45 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) din Regulamentul nr. 1215/2012 poate fi interpretat mai larg, în sensul că vizează nu numai secțiunea 6 din capitolul II al acestui regulament, ci și secțiunea 7 din acesta?

                  3)

                  După evaluarea particularităților situației și a consecințelor juridice care rezultă din aceasta, noțiunea „ordine publică”, utilizată în Regulamentul nr. 1215/2012, poate fi interpretată în sensul că include motivul de refuz al recunoașterii unei hotărâri judecătorești a unui alt stat membru atunci când aplicarea unei convenții specializate, precum Convenția CMR, creează o situație juridică în care, în aceeași cauză, atât convenția atributivă de competență, cât și acordul privind legea aplicabilă nu sunt respectate?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).


title: Cauza C-100/22 P: Recurs introdus la 13 februarie 2022 de KY împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 1 decembrie 2021 în cauza T-433/20, KY/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/25

      Recurs introdus la 13 februarie 2022 de KY împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 1 decembrie 2021 în cauza T-433/20, KY/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
      (Cauza C-100/22 P)
      (2022/C 237/33)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurent: KY (reprezentanți: N. Maes, J.-N. Louis, avocați)

         Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului din 1 decembrie 2021, pronunțată în cauza T-433/20;

                  —

                  statuând pe calea unor dispoziții noi:

                  —

                  declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

                  —

                  anularea deciziei de respingere a cererii de restituire formulate de reclamantă;

                  —

                  obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenta susține că, în cadrul examinării acțiunii sale în anulare, Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept, care rezultă în principal dintr-o confuzie între o acțiune întemeiată pe îmbogățirea fără justă cauză și o ipotetică contestare a normelor în materia lichidării drepturilor de pensie.
      Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept, întrucât Tribunalul a reținut existența unui temei juridic pentru îmbogățirea fără justă cauză, precum și pe lipsa motivării hotărârii atacate.
      Al doilea motiv este întemeiat pe eroarea de drept a Tribunalului în ceea ce privește aplicarea regulii privind minimul de subzistență.
      Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept în măsura în care Tribunalul a reținut inexistența unei însărăciri.
      Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului Uniunii, întrucât Tribunalul a încălcat jurisprudența Barroso Truta și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Hotărârea din 18 septembrie 2018, T-702/16 P, EU:T:2018:557, punctele 104-106).


title: Cauza C-112/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 17 februarie 2022 – procedură penală împotriva lui CU

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Napoli (Italia) la 17 februarie 2022 – procedură penală împotriva lui CU
      (Cauza C-112/22)
      (2022/C 237/34)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Napoli

         Inculpata din procedura principală

      CU

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 [TFUE], articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11 (1), articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE (2), articolul 29 din Directiva 2011/95/UE (3), articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, aprobat cu modificări prin Legea nr. 26 din 28 martie 2019, în măsura în care condiționează accesul la venitul de cetățenie de îndeplinirea cerinței de a avea reședința în Italia de cel puțin zece ani (dintre care ultimii doi ani, considerați la momentul depunerii cererii și pe toată durata acordării beneficiului, trebuie să fie neîntrerupți), rezervând astfel un tratament mai puțin favorabil pentru cetățenii italieni, pentru cetățenii Uniunii Europene care beneficiază de dreptul de ședere sau de ședere permanentă ori pentru resortisanții unor țări din afara Uniunii Europene rezidenți pe termen lung care au reședința de mai puțin de zece ani sau de zece ani, dintre care ultimii doi ani nu sunt neîntrerupți, în raport cu aceleași categorii care au reședința de 10 zece ani, dintre care ultimii doi ani sunt neîntrerupți?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                  2)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 [TFUE], articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE, articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, aprobat cu modificări prin Legea nr. 26 din 28 martie 2019, în măsura în care rezervă un tratament diferit rezidenților pe termen lung, care pot dobândi un drept de ședere permanentă într-un stat membru al Uniunii Europene după ce au avut reședința o perioadă de cinci ani în statul membru gazdă, în raport cu rezidenții pe termen lung care au reședința de zece ani, dintre care ultimii doi ani sunt neîntrerupți?

                  3)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 [TFUE], articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE și articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, care impune cetățenilor italieni, cetățenilor Uniunii Europene și resortisanților unor țări din afara Uniunii Europene obligația de a avea reședința de zece ani (inclusiv pe o perioadă neîntreruptă de doi ani) pentru a putea beneficia de venitul de cetățenie?

                  4)

                  Dreptul Uniunii, în special articolele 18 și 45 [TFUE], articolul 7 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 492/11, articolul 11 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/109/CE, articolul 29 din Directiva 2011/95/UE, articolul 34 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolele 30 și 31 din Carta socială a Consiliului Europei, se opune unei reglementări naționale precum reglementarea prevăzută la articolul 7 alineatul 1 coroborat cu articolul 2 alineatul 1 litera a) din Decretul-lege nr. 4 din 28 ianuarie 2019, în măsura în care, în vederea acordării venitului de cetățenie, impune cetățenilor italieni, cetățenilor Uniunii Europene și resortisanților unor țări din afara Uniunii Europene obligația de a declara că au avut reședința în Italia pe o perioadă de zece ani, dintre care ultimii doi ani trebuie să fie neîntrerupți, prevăzând consecințe grave cu caracter penal pentru falsul în declarații?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 492/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 aprilie 2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii (JO 2011, L 141, p. 1).

         (2)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225).

         (3)  Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate (reformare) (JO 2011, L 337, p. 9).


title: Cauza C-129/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Darmstadt (Germania) la 24 februarie 2022 – EF/Stadt Offenbach am Main

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Darmstadt (Germania) la 24 februarie 2022 – EF/Stadt Offenbach am Main
      (Cauza C-129/22)
      (2022/C 237/35)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: EF

         Pârâtă: Stadt Offenbach am Main

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un resortisant al unei țări terțe căruia i s-a acordat, de către un prim stat membru (în speță, Italia), statutul de rezident pe termen lung în temeiul Directivei 2003/109/CE (1) poate să solicite celui de al doilea stat membru (în speță, Germania) reînnoirea permisului de ședere care i-a fost eliberat în temeiul articolului 14 și următoarele din Directiva 2003/109 fără a dovedi că beneficiază în continuare de statutul de rezident pe termen lung?
                  În cazul unui răspuns negativ la această întrebare:

                  2)

                  Trebuie să se considere că statutul de rezident pe termen lung este menținut în cel de al doilea stat membru numai pentru că resortisantul unei țări terțe deține un permis de ședere UE de rezident pe termen lung eliberat de primul stat membru pentru o durată nelimitată, deși, timp de șase ani, el nu a avut reședința pe teritoriul statului membru care i-a acordat acest statut?
                  În cazul unui răspuns negativ la această întrebare:

                  3)

                  În cadrul reînnoirii permisului de ședere, al doilea stat membru este competent să examineze pierderea statutului de rezident pe termen lung în temeiul articolului 9 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2003/109 și, dacă este cazul, să refuze reînnoirea sau primul stat membru este competent să constate pierderea ulterioară a acestui statut?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:

                  4)

                  În această ipoteză, examinarea motivului de pierdere prevăzut la articolul 9 alineatul (4) al doilea paragraf din Directiva 2003/109 impune o transpunere în dreptul național în care să se precizeze faptele care au dus la pierderea statutului de rezident pe termen lung în primul stat membru sau este suficient ca dreptul național să prevadă, fără trimitere expresă la directivă, că al doilea stat membru poate refuza permisul de ședere „în cazul în care străinul își pierde statutul de rezident pe termen lung într-un alt stat membru al Uniunii Europene”?

         (1)  Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225).


title: Cauza C-130/22 P: Recurs introdus la 24 februarie 2022 de DD împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 21 decembrie 2021 în cauza T-703/19, DD/FRA

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/27

      Recurs introdus la 24 februarie 2022 de DD împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 21 decembrie 2021 în cauza T-703/19, DD/FRA
      (Cauza C-130/22 P)
      (2022/C 237/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: DD (reprezentant: N. Lorenz, Rechtsanwältin)

         Cealaltă parte din procedură: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene

         Concluziile recurentului

                  —

                  Anularea în întregime a hotărârii atacate cu recurs;

                  —

                  în consecință:

                              —

                              acordarea în favoarea recurentului a despăgubirii pentru prejudiciul moral suferit, astfel cum s-a detaliat în cerere, estimată ex aequo et bono la 50 000 de euro;

                              —

                              anularea deciziei directorului FRA din 21 decembrie 2018 de respingere a cererii recurentului formulate în temeiul articolului 90 alineatul (1) din Statutul funcționarilor;

                              —

                              dacă este necesar, anularea deciziei directorului FRA din 24 iunie 2019 de respingere a reclamației recurentului formulate în temeiul articolului 90 alineatul (2) din Statutul funcționarilor;

                              —

                              obligarea Agenției pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive și argumente principale în legătură cu hotărârea atacată cu recurs:

                  1.

                  Eroare de drept, nestabilirea faptelor relevante din punct de vedere legal, examinare incompletă a faptelor și denaturarea probelor legate de situația de fapt.

                  2.

                  Eroare de drept, denaturarea probelor, motivare insuficientă, încălcarea principiului securității juridice și eroare vădită de apreciere privind primul motiv de nelegalitate.

                  3.

                  Eroare de drept, denaturarea probelor, examinare legală incompletă a faptelor relevante, examinare incompletă a motivului, motivare insuficientă privind al doilea motiv de nelegalitate.

                  4.

                  Eroare de drept, examinare incompletă a motivului și motivare insuficientă privind al cincilea motiv de nelegalitate.

                  5.

                  Eroare de drept, denaturarea probelor, examinare incompletă a faptelor privind al șaselea motiv de nelegalitate.

                  6.

                  Eroare de drept, examinare incompletă a motivului, motivare insuficientă, motiv în sensul că probele utilizate nu au fost obținute sau utilizate în mod legal în privința celui de al optulea motiv de nelegalitate.

                  7.

                  Eroare de drept, denaturarea probelor, clasificare juridică a faptelor incorectă, motivare insuficientă în privința celui de al nouălea motiv de nelegalitate.

                  8.

                  Eroare de drept, examinare incompletă a faptelor, motivare insuficientă și încălcare a articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în privința secțiunii referitoare la pretinsul prejudiciu efectiv și legătura de cauzalitate.


title: Cauza C-162/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 3 martie 2022 – A.G./Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lituania) la 3 martie 2022 – A.G./Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra
      (Cauza C-162/22)
      (2022/C 237/37)
      Limba de procedură: lituaniana

         Instanța de trimitere

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Părțile din procedura principală

         Recurent: A. G.

         Cealaltă parte: Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra

         Întrebarea preliminară

      Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor electronice (1) coroborat cu articolele 7, 8, și 11 și cu articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că interzice autorităților publice competente să utilizeze datele păstrate de furnizorii de servicii de comunicații electronice, care pot furniza informații privind datele unui utilizator al unui mijloc de comunicare electronică și comunicațiile efectuate de acesta, în cadrul unor anchete privind fapte de corupție legate de abuzul în serviciu, indiferent dacă accesul la aceste date a fost acordat, în cazul concret, în scopul combaterii infracționalității grave și al prevenirii amenințărilor grave la adresa siguranței publice?

         (1)  JO 2002, L 201, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 36, p. 63.


title: Cauza C-178/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Bolzano (Italia) la 8 martie 2022 – Procedură penală împotriva unor autori necunoscuți

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Bolzano (Italia) la 8 martie 2022 – Procedură penală împotriva unor autori necunoscuți
      (Cauza C-178/22)
      (2022/C 237/38)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Bolzano

         Părțile din procedura principală

      Autori necunoscuți

         Întrebarea preliminară

      Articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 (1) se opune reglementării naționale de la articolul 132 din Decretul legislativ nr. 196 din 30 iunie 2003 (Codul privind protecția datelor cu caracter personal), al cărui alineat (3) a fost modificat prin Decretul-lege nr. 132 din 30 septembrie 2021, care a devenit, în urma modificărilor, Legea nr. 178 din 23 noiembrie 2021, și care, în versiunea sa actuală, are următorul cuprins:

                  „3.

                  În termenul de păstrare impus de lege, în cazul în care există indicii suficiente cu privire la infracțiuni pentru care legea prevede pedeapsa cu închisoarea pe viață sau cu închisoarea de cel puțin trei ani, stabilită în conformitate cu articolul 4 din Codul de procedură penală, precum și cu privire la infracțiuni de amenințare și de hărțuire sau de tulburare a liniștii persoanelor prin intermediul telefonului, atunci când amenințarea, hărțuirea și tulburarea sunt grave, dacă sunt relevante pentru stabilirea faptelor, datele sunt obținute, sub rezerva autorizării judecătorului prin ordonanță motivată, la cererea procurorului sau la cererea apărătorului inculpatului, a persoanei cercetate, a părții vătămate și a altor persoane private”?

         (1)  Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (JO 2002, L 201, p. 37, Ediția specială, 13/vol. 36, p. 63).


title: Cauza C-181/22 P: Recurs introdus la 9 martie 2022 de Nemea Bank plc împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 20 decembrie 2021 în cauza T-321/17, Niemelä și alții/ECB

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/30

      Recurs introdus la 9 martie 2022 de Nemea Bank plc împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua extinsă) din 20 decembrie 2021 în cauza T-321/17, Niemelä și alții/ECB
      (Cauza C-181/22 P)
      (2022/C 237/39)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Nemea Bank plc (reprezentant: A. Meriläinen, asianajaja)

         Celelalte părți din procedură: Heikki Niemelä, Mika Lehto, Nemea plc, Nevestor SA, Banca Centrală Europeană, Comisia Europeană

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea ordonanței atacate;

                  —

                  trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal, dar de către o altă cameră cu o compunere total diferită, având în vedere părtinirea și nerespectarea drepturilor fundamentale ale recurentei de către camera care a dat ordonanța menționată;

                  —

                  obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat în mod eronat că nu era necesar să se pronunțe în cauza T-321/17, nu a luat în considerare în mod eronat că pretinsul efect ex tunc al deciziei BCE din 30 iunie 2017 a încălcat articolul 263 TFUE și a considerat în mod eronat că recurenta nu are interesul de a se anula decizia din 23 martie 2017 de retragere a autorizației.
      Al doilea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în legătură cu numeroase încălcări ale normelor fundamentale de procedură.
      Al treilea motiv de recurs: Tribunalul nu a luat în considerare încălcarea dreptului recurentei întemeiat pe articolul 47 din cartă înainte de începerea procedurii și lipsa continuă de reprezentare efectivă a recurentei în timpul procedurii.
      Al patrulea motiv de recurs: Tribunalul nu a luat în considerare încălcarea dreptului recurentei întemeiat pe articolul 41 din cartă atunci când a decis că cererea de despăgubiri este inadmisibilă.
      Al cincilea motiv de recurs: Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a luat în considerare dreptul recurentei în temeiul articolului 340 TFUE atunci când a decis că cererea de despăgubiri este inadmisibilă.


title: Cauza C-182/22: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 10 martie 2022 – JU/Scalable Capital GmbH

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht München (Germania) la 10 martie 2022 – JU/Scalable Capital GmbH
      (Cauza C-182/22)
      (2022/C 237/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht München

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JU

         Pârâtă: Scalable Capital GmbH

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 82 din Regulamentul general (1) privind protecția datelor trebuie interpretat în sensul că dreptul la despăgubiri, inclusiv în cadrul stabilirii întinderii sale, nu are caracterul unei sancțiuni, neavând în special o funcție disuasivă generală sau specifică, ci dreptul la despăgubiri are doar o funcție de compensare și, în anumite cazuri, o funcție de satisfacție?

                  2a.

                  În vederea aprecierii dreptului la despăgubiri pentru prejudiciul moral, trebuie să se considere că dreptul la despăgubiri are de asemenea o funcție de satisfacție individuală – înțeleasă în acest caz ca fiind interesul rămas în sfera privată a persoanei vătămate de a vedea sancționat comportamentul cauzator al prejudiciului – sau dreptul la despăgubiri are doar o funcție de compensare, înțeleasă în acest caz ca urmărind să compenseze atingerile suferite?

                  2b1.

                  Dacă este necesar să se considere că dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral are atât o funcție de compensare, cât și o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, trebuie să se considere că funcția de compensare are o prioritate structurală sau, cel puțin, se află într-un raport de tip regulă-excepție față de funcția de satisfacție? Aceasta are drept consecință faptul că o funcție de satisfacție nu poate fi luată în considerare decât în cazul unor încălcări săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă?

                  2b2.

                  În cazul în care dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul moral nu are o funcție de satisfacție, în cadrul aprecierii sale, numai încălcările protecției datelor săvârșite în mod intenționat sau din neglijență gravă prezintă o importanță suplimentară în ceea ce privește evaluarea contribuțiilor la cauzarea prejudiciului?

                  3.

                  În vederea înțelegerii despăgubirilor pentru prejudiciul moral, în cadrul aprecierii acestora trebuie să se pornească de la premisa unei ierarhii structurale sau, cel puțin, a unei ierarhii de tip regulă-excepție, în care experiența atingerii aduse de o încălcare a datelor prezintă o importanță mai redusă decât experiența atingerii și a durerii legate de o vătămare corporală?

                  4.

                  Atunci când se presupune că există un prejudiciu, o instanță națională are posibilitatea, având în vedere lipsa de gravitate, de a nu acorda decât despăgubiri materiale minore și, prin urmare, în anumite cazuri, care sunt percepute de către partea vătămată sau în general ca fiind doar simbolice?

                  5.

                  În vederea înțelegerii despăgubirilor pentru prejudiciul moral, în cadrul aprecierii consecințelor acestuia, trebuie să se considere că există un furt de identitate în sensul considerentului (75) al Regulamentului general privind protecția datelor numai în cazul în care un infractor și-a asumat în mod efectiv identitatea persoanei vizate, cu alte cuvinte, s-a prezentat, sub o formă sau alta, ca fiind persoana vizată, sau există deja un asemenea furt de identitate în împrejurarea în care infractorul dispune între timp de date care permit identificarea persoanei vizate?

         (1)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO 2016, L 119, p. 1).


title: Cauza C-401/19: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 aprilie 2022 – Republica Polonă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare – Directiva (UE) 2019/790 – Articolul 17 alineatul (4) litera (b) și litera (c) in fine – Articolul 11 și articolul 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Libertatea de exprimare și de informare – Protecția proprietății intelectuale – Obligații impuse prestatorilor de servicii online de partajare de conținut – Control automat prealabil (filtrare) al conținuturilor publicate online de utilizatori]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/2

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 aprilie 2022 – Republica Polonă/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-401/19) (1)

      (Acțiune în anulare - Directiva (UE) 2019/790 - Articolul 17 alineatul (4) litera (b) și litera (c) in fine - Articolul 11 și articolul 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Libertatea de exprimare și de informare - Protecția proprietății intelectuale - Obligații impuse prestatorilor de servicii online de partajare de conținut - Control automat prealabil (filtrare) al conținuturilor publicate online de utilizatori)
      (2022/C 237/02)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna, t M. Wiącek și J. Sawicka, agenți, asistați de J. Barski, în calitate de expert)

         Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: D. Warin, S. Alonso de León și W. D. Kuzmienko, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Alver, F. Florindo Gijón și D. Kornilaki, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtelor: Regatul Spaniei (reprezentanți: inițial S. Centeno Huerta și J. Rodríguez de la Rúa Puig, ulterior J. Rodríguez de la Rúa Puig, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: A.-L. Desjonquères și A. Daniel, agenți), Republica Portugheză (reprezentanți: inițial M. A. Capela de Carvalho Galaz Pimenta, P. Barros da Costa, P. Salvação Barreto și L. Inez Fernandes, ulterior Capela de Carvalho Galaz Pimenta, Barros da Costa și P. Salvação Barreto, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher, S. L. Kalėda, J. Samnadda și B. Sasinowska, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

                  3)

                  Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Portugheză și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 270, 12.8.2019.


title: Cauza C-666/19: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 aprilie 2022 – Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd/Comisia Europeană, Hyet Sweet SAS [Recurs – Dumping – Importuri de aspartam originar din Republica Populară Chineză – Regulamentele nr. 1225/2009 și 2016/1036 – Domeniu de aplicare ratione temporis – Articolul 2 alineatul (7) – Statutul de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață – Refuz – Articolul 2 alineatul (10) – Ajustări – Sarcina probei – Articolul 3 – Stabilirea prejudiciului – Obligația de diligență a Comisiei Europene]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/3

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 28 aprilie 2022 – Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd/Comisia Europeană, Hyet Sweet SAS
      (Cauza C-666/19) (1)

      (Recurs - Dumping - Importuri de aspartam originar din Republica Populară Chineză - Regulamentele nr. 1225/2009 și 2016/1036 - Domeniu de aplicare ratione temporis - Articolul 2 alineatul (7) - Statutul de societate care funcționează în condițiile unei economii de piață - Refuz - Articolul 2 alineatul (10) - Ajustări - Sarcina probei - Articolul 3 - Stabilirea prejudiciului - Obligația de diligență a Comisiei Europene)
      (2022/C 237/03)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (reprezentanți: K. Adamantopoulos, dikigoros, și P. Billiet, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial T. Maxian Rusche și N. Kuplewatzky, ulterior T. Maxian Rusche și A. Demeneix și în sfârșit T. Maxian Rusche și K. Blanck, agenți), Hyet Sweet SAS

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 383, 11.11.2019.


title: Cauza C-79/20 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 – Yieh United Steel Corp./Comisia Europeană, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL [Recurs – Dumping – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429 – Importuri de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan – Taxă antidumping definitivă – Regulamentul (CE) nr.°1225/2009 – Articolul 2 – Calcularea valorii normale – Calcularea costului de producție – Pierderi de producție – Refuz al deducerii valorii fierului vechi reciclat – Stabilirea valorii normale pe baza vânzărilor produsului similar destinat consumului pe piața internă a țării exportatoare – Excludere din baza de calcul care servește la stabilirea valorii normale a vânzărilor realizate pe piața internă a țării exportatoare atunci când acestea privesc produse care sunt destinate exportului]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/3

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 aprilie 2022 – Yieh United Steel Corp./Comisia Europeană, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL
      (Cauza C-79/20 P) (1)

      (Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429 - Importuri de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan - Taxă antidumping definitivă - Regulamentul (CE) nr.o1225/2009 - Articolul 2 - Calcularea valorii normale - Calcularea costului de producție - Pierderi de producție - Refuz al deducerii valorii fierului vechi reciclat - Stabilirea valorii normale pe baza vânzărilor produsului similar destinat consumului pe piața internă a țării exportatoare - Excludere din baza de calcul care servește la stabilirea valorii normale a vânzărilor realizate pe piața internă a țării exportatoare atunci când acestea privesc produse care sunt destinate exportului)
      (2022/C 237/04)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Yieh United Steel Corp. (reprezentant: D. Luff, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. F. Brakeland, M. França și A. Demeneix, ulterior J. F. Brakeland și G. Luengo, agenți), Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL (reprezentanți: J. Killick și G. Forwood, avocați, și G. Papaconstantinou, dikigoros)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Yieh United Steel Corp. suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Eurofer, Association européenne de l’acier, ASBL.

         (1)  JO C 103, 30.03.2020.


title: Cauza C-86/20: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Brně – Republica Cehă) – Vinařství U Kapličky s.r.o./Státní zemědělská a potravinářská inspekce [Trimitere preliminară – Organizarea comună a piețelor produselor agricole – Vin – Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 – Norme privind comercializarea – Articolul 80 – Practici oenologice – Interdicție de comercializare – Articolul 90 – Importuri de vin – Regulamentul (CE) nr. 555/2008 – Articolul 43 – Documentul V I 1 – Certificat de producere a loturilor de vin în conformitate cu practicile oenologice recomandate sau autorizate – Valoare probantă – Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 – Articolul 89 alineatul (4) – Sancțiuni – Comercializarea vinului provenit dintr-o țară terță – Vin care a făcut obiectul unor practici oenologice neautorizate – Exonerare de răspundere – Sarcina probei]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/4

      Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Krajský soud v Brně – Republica Cehă) – Vinařství U Kapličky s.r.o./Státní zemědělská a potravinářská inspekce
      (Cauza C-86/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Organizarea comună a piețelor produselor agricole - Vin - Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 - Norme privind comercializarea - Articolul 80 - Practici oenologice - Interdicție de comercializare - Articolul 90 - Importuri de vin - Regulamentul (CE) nr. 555/2008 - Articolul 43 - Documentul V I 1 - Certificat de producere a loturilor de vin în conformitate cu practicile oenologice recomandate sau autorizate - Valoare probantă - Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 - Articolul 89 alineatul (4) - Sancțiuni - Comercializarea vinului provenit dintr-o țară terță - Vin care a făcut obiectul unor practici oenologice neautorizate - Exonerare de răspundere - Sarcina probei)
      (2022/C 237/05)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Krajský soud v Brně

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vinařství U Kapličky s.r.o.

         Intimată: Státní zemědělská a potravinářská inspekce

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 80 alineatul (2) literele (a) și (c), precum și articolul 90 alineatul (3) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului trebuie interpretate în sensul că certificatul care figurează într-un document V I 1 întocmit pentru un lot de vin importat în Uniunea Europeană în temeiul articolului 43 din Regulamentul (CE) nr. 555/2008 al Comisiei din 27 iunie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole în ceea ce privește programele de sprijin, comerțul cu țările terțe, potențialul de producție și privind controalele în sectorul vitivinicol, potrivit căruia acest lot a fost produs în conformitate cu practicile oenologice recomandate și publicate de Organizația Internațională a Viei și Vinului sau autorizate de Uniune, este relevant pentru a aprecia conformitatea lotului respectiv cu practicile oenologice menționate la articolul 80 alineatul (2) literele (a) și (c) din Regulamentul nr. 1308/2013, fără a fi însă suficient pentru a stabili, prin el însuși, această conformitate.

                  2)

                  Articolul 89 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului coroborat cu articolul 64 alineatul (2) litera (d) din acest regulament și cu articolul 80 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1308/2013 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care prevede că, atunci când o persoană care comercializează în acest stat membru un lot de vin importat dintr-o țară terță care nu este conform cu practicile oenologice menționate la articolul 80 alineatul (2) litera (a) sau (c) din Regulamentul nr. 1308/2013 prezintă un document V I 1 întocmit pentru lotul respectiv și care atestă că acesta din urmă a fost produs în conformitate cu practicile oenologice recomandate și publicate de Organizația Internațională a Viei și Vinului sau autorizate de Uniune, sarcina probei privind existența răspunderii acestui comerciant pentru încălcarea interdicției de comercializare prevăzute la articolul 80 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1308/2013 revine autorităților competente din statul membru menționat.

         (1)  JO C 137, 27.4.2020.


title: Cauza C-237/20: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV [Trimitere preliminară – Directiva 2001/23/CE – Articolele 3-5 – Transferuri de întreprinderi – Menținerea drepturilor lucrătorilor – Excepții – Procedură de insolvență – „pre-pack” – Supraviețuirea unei întreprinderi – Transferul unei (părți a unei) întreprinderi în urma unei declarații de faliment precedate de un „pre-pack”]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/5

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – Federatie Nederlandse Vakbeweging/Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV
      (Cauza C-237/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2001/23/CE - Articolele 3-5 - Transferuri de întreprinderi - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Excepții - Procedură de insolvență - „pre-pack” - Supraviețuirea unei întreprinderi - Transferul unei (părți a unei) întreprinderi în urma unei declarații de faliment precedate de un „pre-pack”)
      (2022/C 237/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Federatie Nederlandse Vakbeweging

         Pârâte: Heiploeg Seafood International BV, Heitrans International BV

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie să fie interpretat în sensul că condiția pe care o prevede, potrivit căreia articolele 3 și 4 din această directivă nu se aplică transferului unei întreprinderi în cazul în care cedentul face obiectul unei proceduri de faliment sau al unei proceduri asemănătoare de insolvabilitate „instituite în vederea lichidării bunurilor cedentului”, este îndeplinită atunci când transferul în tot sau în parte al unei întreprinderi este pregătit, anterior deschiderii unei proceduri de faliment care vizează lichidarea bunurilor cedentului și în cursul căreia se realizează transferul menționat, în cadrul unei proceduri de „pre-pack” al cărei obiectiv principal este de a permite, în procedura de faliment, o lichidare a întreprinderii în activitate prin care sunt satisfăcuți în condiții optime toți creditorii și sunt menținute, pe cât posibil, locurile de muncă, cu condiția ca o asemenea procedură de „pre-pack” să fie reglementată de dispoziții legislative sau de norme administrative.

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/23 trebuie să fie interpretat în sensul că condiția pe care o prevede, potrivit căreia articolele 3 și 4 din această directivă nu se aplică transferului unei întreprinderi, al unei unități sau al unei părți de întreprindere sau de unitate în cazul în care procedura de faliment sau procedura asemănătoare de insolvabilitate căreia îi este supus cedentul „se află sub controlul unei autorități publice competente”, este îndeplinită atunci când transferul în tot sau în parte al unei întreprinderi este pregătit, în cadrul unei proceduri de „pre-pack” prealabile intrării în faliment, de către un „administrator judiciar preconizat” aflat sub controlul unui „judecător sindic preconizat”, iar acordul privind acest transfer este încheiat și executat ulterior declarării falimentului prin care se urmărește lichidarea bunurilor cedentului, cu condiția ca o asemenea procedură de „pre-pack” să fie reglementată de dispoziții legislative sau de norme administrative.

         (1)  JO C 297 7.9.2020.


title: Cauza C-319/20: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Meta Platforms Ireland Limited, fostă Facebook Ireland Limited/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. [Trimitere preliminară – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Regulamentul (UE) 2016/679 – Articolul 80 – Reprezentarea persoanelor vizate de către o asociație fără scop lucrativ – Acțiune în reprezentare introdusă de o asociație pentru apărarea intereselor consumatorilor în lipsa unui mandat și independent de încălcarea unor drepturi concrete ale unei persoane vizate – Acțiune întemeiată pe interdicția practicilor comerciale neloiale, încălcarea unei legi privind protecția consumatorilor sau interdicția utilizării unor condiții generale nule]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/6

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Meta Platforms Ireland Limited, fostă Facebook Ireland Limited/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Cauza C-319/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal - Regulamentul (UE) 2016/679 - Articolul 80 - Reprezentarea persoanelor vizate de către o asociație fără scop lucrativ - Acțiune în reprezentare introdusă de o asociație pentru apărarea intereselor consumatorilor în lipsa unui mandat și independent de încălcarea unor drepturi concrete ale unei persoane vizate - Acțiune întemeiată pe interdicția practicilor comerciale neloiale, încălcarea unei legi privind protecția consumatorilor sau interdicția utilizării unor condiții generale nule)
      (2022/C 237/07)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă-pârâtă: Meta Platforms Ireland Limited, fostă Facebook Ireland Limited

         Intimat-reclamant: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Dispozitivul

      Articolul 80 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care permite unei asociații pentru apărarea intereselor consumatorilor să acționeze în justiție, în lipsa unei mandat care i-a fost conferit în acest sens și independent de încălcarea unor drepturi concrete ale persoanelor vizate, împotriva autorului prezumat al unei atingeri aduse protecției datelor cu caracter personal, invocând încălcarea interdicției practicilor comerciale neloiale, a unei legi privind protecția consumatorilor sau a interdicției utilizării unor condiții generale nule, în măsura în care prelucrarea datelor în cauză poate afecta drepturile conferite unor persoane fizice identificate sau identificabile de acest regulament.

         (1)  JO C 359, 26.10.2020.


title: Cauzele conexate C-368/20 și C-369/20: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – NW/Landespolizeidirektion Steiermark (C-368/20), Bezirkshauptmannschaft Leibnitz (C-369/20) [Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Libera circulație a persoanelor – Regulamentul (UE) 2016/399 – Codul frontierelor Schengen – Articolul 25 alineatul (4) – Reintroducere temporară a controlului la frontierele interne în limita unei durate totale maxime de șase luni – Reglementare națională care prevede mai multe perioade succesive de controale care conduc la o depășire a acestei durate – Lipsa conformității unei asemenea reglementări cu articolul 25 alineatul (4) din Codul frontierelor Schengen în cazul în care perioadele succesive se întemeiază pe aceeași amenințare sau aceleași amenințări – Reglementare națională care impune, făcând-o în caz contrar pasibilă de o sancțiune, prezentarea unui pașaport sau a unei cărți de identitate cu ocazia controlului la frontiera internă – Lipsa conformității unei asemenea obligații cu articolul 25 alineatul (4) din Codul frontierelor Schengen atunci când controlul este el însuși contrar acestei dispoziții]

text:
               20.6.2022

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 237/7

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 aprilie 2022 (cerere de decizie preliminară formulată de Landesverwaltungsgericht Steiermark – Austria) – NW/Landespolizeidirektion Steiermark (C-368/20), Bezirkshauptmannschaft Leibnitz (C-369/20)
      (Cauzele conexate C-368/20 și C-369/20) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Libera circulație a persoanelor - Regulamentul (UE) 2016/399 - Codul frontierelor Schengen - Articolul 25 alineatul (4) - Reintroducere temporară a controlului la frontierele interne în limita unei durate totale maxime de șase luni - Reglementare națională care prevede mai multe perioade succesive de controale care conduc la o depășire a acestei durate - Lipsa conformității unei asemenea reglementări cu articolul 25 alineatul (4) din Codul frontierelor Schengen în cazul în care perioadele succesive se întemeiază pe aceeași amenințare sau aceleași amenințări - Reglementare națională care impune, făcând-o în caz contrar pasibilă de o sancțiune, prezentarea unui pașaport sau a unei cărți de identitate cu ocazia controlului la frontiera internă - Lipsa conformității unei asemenea obligații cu articolul 25 alineatul (4) din Codul frontierelor Schengen atunci când controlul este el însuși contrar acestei dispoziții)
      (2022/C 237/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: NW

         Autoritate pârâtă: Landespolizeidirektion Steiermark (C-368/20), Bezirkshauptmannschaft Leibnitz (C-369/20)

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 25 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2016/1624 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 septembrie 2016, trebuie interpretat în sensul că se opune reintroducerii temporare de către un stat membru a controlului la frontierele interne întemeiate pe articolele 25 și 27 din codul respectiv atunci când durata sa depășește durata totală maximă de șase luni, stabilită la acest articol 25 alineatul (4), și nu există o nouă amenințare care să justifice o nouă aplicare a perioadelor prevăzute la articolul 25 menționat.

                  2)

                  Articolul 25 alineatul (4) din Regulamentul 2016/399, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul 2016/1624, trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale prin care un stat membru obligă, făcând o în caz contrar pasibilă de o sancțiune, o persoană să prezinte un pașaport sau o carte de identitate la intrarea sa pe teritoriul acestui stat membru pe la o frontieră internă, atunci când reintroducerea controlului la frontierele interne în cadrul căruia este impusă această obligație este contrară acestei dispoziții.

         (1)  JO C 348, 19.10.2020.