title: Cauza T-372/16: Acțiune introdusă la 11 iulie 2016 – Bammer/EUIPO – mydays (Männerspielplatz)

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/34

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2016 – Bammer/EUIPO – mydays (Männerspielplatz)
   (Cauza T-372/16)
   (2016/C 314/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamant: Alexander Bammer (Sindelfingen, Germania) (reprezentant: W. Riegger, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: mydays GmbH (München, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamantul

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii „Männerspielplatz” – marca comunitară a Uniunii nr. 8 534 364

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2016 în cauza R 1796/2016-1

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele invocate

               —

               la adoptarea deciziei, camera de recurs nu a ținut seama de faptul că cererea de înregistrare a fost formulată în luna septembrie 2009;

               —

               camera de recurs nu a luat în considerare în mod suficient și adecvat valoarea indicativă considerabilă a deciziilor instanțelor din Stuttgart;

               —

               în raport cu principiile fundamentale de drept invocate de instanțele din Stuttgart, camera de recurs nu a apreciat în mod corespunzător valoarea documentelor din anul 2009;

               —

               în cadrul argumentației sale, camera de recurs nu a ținut seama de faptul că mărcii în litigiu i s-a atribuit o accepțiune pe care nu o avea încă, cel puțin în anul 2009, în măsura în care denumirea acesteia nu se raporta produsele și serviciile înregistrate;

               —

               în opinia reclamantului, marca în litigiu este, așadar, lipsită de și caracter distinctiv și are caracter descriptiv tocmai în raport cu privire la produsele și serviciile înregistrate.


title: Cauza T-490/12: Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – Arnoldo Mondadori Editore/OAPI – Grazia Equity (GRAZIA) [„Marcă comunitară – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GRAZIA – Marca națională figurativă anterioară GRAZIA – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 – Lipsa similitudinii produselor – Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 – Renume – Lipsa legăturii între mărcile în cauză”]

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/41

      Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2014 – Arnoldo Mondadori Editore/OAPI – Grazia Equity (GRAZIA)
      (Cauza T-490/12) (1)

      ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GRAZIA - Marca națională figurativă anterioară GRAZIA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Lipsa similitudinii produselor - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 - Renume - Lipsa legăturii între mărcile în cauză”])
      (2014/C 395/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părţile

         Reclamantă: Arnoldo Mondadori Editore SpA (Milano, Italia) (reprezentanţi: G. Dragotti, R. Valenti și S. Balice, avocați)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Grazia Equity GmbH (Stuttgart, Germania) (reprezentant: M. Müller, avocat)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 6 septembrie 2012 (cauza R 1958/2010-4) privind o procedură de opoziție între Arnoldo Mondadori Editore SpA și Grazia Equity GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Arnoldo Mondadori Editore SpA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza F-72/14: Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – ZZ/Comisia

text:
               3.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 388/29

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-72/14)
   2014/C 388/36
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: L. Ortiz Blanco și A. Givaja Sanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei adoptate de juriul concursului de a nu o admite pe reclamantă în concursul intern COM/3/AD9/13 în considerarea faptului că nu era „agent temporar al Comisiei”, ceea ce este o condiție de eligibilitate.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei din 18 septembrie 2013, confirmată la 22 octombrie 2013 de a nu o admite pe reclamantă în concursul COM/3/AD9/13;

               —

               anularea, dacă este cazul, a deciziei de respingere a reclamației din 17 decembrie 2013, decizie din data de 11 aprilie 2014, care a fost comunicată reclamantei la 14 aprilie 2014;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-218/09: Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Italia/Comisia și EPSO

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/59

         Acțiune introdusă la 28 mai 2009 — Italia/Comisia și EPSO
   (Cauza T-218/09)
   2009/C 180/109
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Pârâte: Comisia Comunităților Europene și Oficiul Comunităților Europene pentru Selecția Personalului (EPSO)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea anunțului de teste de admitere și de concursuri generale pe bază de examene, în vederea constituirii unei liste de rezervă pentru recrutări ulterioare EPSO/AST/91/09 — Asistenți (AST 3) în domeniul „Offset”;

               —

               anularea anunțului de teste de admitere și de concursuri generale pe bază de examene, în vederea constituirii unei liste de rezervă pentru recrutări ulterioare EPSO/AST/92/09 — Asistenți (AST 3) în domeniul „Prépresse”.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta a atacat anunțurile de concurs menționate mai sus, în măsura în care unele dintre probele prevăzute în acestea trebuie să se desfășoare în mod necesar în limba germană, engleză sau franceză.
   În susținerea acțiunii, Republica Italiană invocă următoarele motive:

               —

               încălcarea articolului 290 CE care atribuie Consiliului competența exclusivă de a hotărî în unanimitate în domeniul regimului lingvistic al actelor comunitare. Trebuie precizat în această privință că, în speță, EPSO s-a substituit în pratică Consiliului în stabilirea regimului lingvistic al celor două concursuri, impunând în mod obligatoriu candidaților să aleagă una dintre limbile engleză, franceză și germană drept a doua limbă și limbă în care se desfășoară testele de admitere a două probe scrise din trei și ale probelor orale, cu excluderea tuturor celorlalte limbi ale statelor membre.

               —

               încălcarea articolului 12 CE, a articolului 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolelor 1 și 6 din Regulamentul nr. 1/58 (1) și a articolului 28 din Statutul funcționarilor. Republica Italiană susține în această privință că toate limbile naționale ale statelor membre au rangul de limbi oficiale și de limbi de lucru ale Uniunii. Așadar, un anunț de concurs nu poate în mod arbitrar să limiteze numai la trei limbile pe care candidații le pot alege drept a doua limbă și în care se vor desfășura comunicările și probele concursului. Articolul 28 din Statutul funcționarilor îi obligă pe aceștia din urmă să cunoască o a doua limbă comunitară în plus față de propria limbă națională, fără a atribui o valoare privilegiată limbii engleze, franceze sau germane.

         În sfârșit, reclamanta invocă și încălcarea articolului 253 CE, precum și a cerinței încrederii legitime.

      (1)  Regulamentul nr. 1 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității Economice Europene (JO 34, 29.5.1959, p. 650, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3).


title: Cauza T-171/08: Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2013 — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Comisia ( „Fondul European pentru Refugiați — Acțiune de sensibilizare și de difuzare a informațiilor privind refugiații care sunt victime ale unui traumatism psihologic — Proiectul «Refugiați traumatizați în Uniune: instituții, mecanisme de protecție și bune practici» — Plata soldului — Obligația de motivare — Principiul bunei administrări — Eroare de apreciere” )

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/15

         Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 2013 — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Comisia
   (Cauza T-171/08) (1)

   (Fondul European pentru Refugiați - Acțiune de sensibilizare și de difuzare a informațiilor privind refugiații care sunt victime ale unui traumatism psihologic - Proiectul «Refugiați traumatizați în Uniune: instituții, mecanisme de protecție și bune practici» - Plata soldului - Obligația de motivare - Principiul bunei administrări - Eroare de apreciere)
   2014/C 39/24
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV (Berlin, Germania) (reprezentanți: inițial U. Claus, ulterior C. Otto, S. Reichmann și L. J. Schmidt, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial S. Grünheid și B. Simon, ulterior S. Grünheid, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei Comisiei, cuprinsă în scrisoarea din 7 martie 2008, privind nerecunoașterea parțială a costurilor suportate de reclamantă în cadrul acordului de finanțare JAI/2004/ERF/073 privind o finanțare comunitară a unei acțiuni de sensibilizare și de difuzare a informațiilor privind refugiații care sunt victime ale unui traumatism psihologic

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 171, 5.7.2008.


title: Cauza C-134/12: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 10 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Constanța — România) — Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea/Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (Trimitere preliminară — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — Validitatea unei reglementări naționale prin care sunt impuse reduceri salariale mai multor categorii de funcționari publici — Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii — Necompetență vădită a Curții)

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/9

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 10 mai 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Constanța — România) — Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea/Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central
   (Cauza C-134/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale - Validitatea unei reglementări naționale prin care sunt impuse reduceri salariale mai multor categorii de funcționari publici - Lipsa punerii în aplicare a dreptului Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
   2012/C 303/18
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Constanța

      Părțile din acțiunea principală

      Apelanți: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

      Intimat: Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Curtea de Apel Constanța — Interpretarea articolului 17 alineatul (1), a articolului 20 și a articolului 21 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Interpretarea articolului 15 paragraful 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale — Admisibilitatea unei reglementări naționale care prevede reduceri salariale pentru mai multe categorii de funcționari publici — Încălcarea dreptului de proprietate, a principiului egalității de tratament și a principiului nediscriminării

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este în mod vădit necompetentă pentru a judeca cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Constanța (România), prin decizia din 8 februarie 2012.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza T-65/12 P: Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2012 — Strack/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Ordonanță de trimitere — Decizie care nu poate face obiectul unui recurs — Recurs vădit inadmisibil” )

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/22

         Ordonanța Tribunalului din 12 iunie 2012 — Strack/Comisia
   (Cauza T-65/12 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Ordonanță de trimitere - Decizie care nu poate face obiectul unui recurs - Recurs vădit inadmisibil)
   2012/C 227/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Guido Strack (Koln, Germania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Krämer și B. Eggers, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 7 decembrie 2011, Strack/Comisia (F 44/05 RENV, nepublicată în Repertoriu) prin care se urmărește anularea acestei ordonanțe.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Domnul Guido Strack va suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentului recurs.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-595/15 P: Recurs introdus la 14 noiembrie 2015 de National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 4 septembrie 2015 în cauza T-577/12, NIOC și alții/Consiliul Uniunii Europene

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/3

         Recurs introdus la 14 noiembrie 2015 de National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC) și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 4 septembrie 2015 în cauza T-577/12, NIOC și alții/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-595/15 P)
   (2016/C 059/03)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente:

   National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Cealaltă parte din procedură:

   Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile recurentelor

               —

               anularea Hotărârii pronunțate la 4 septembrie 2015 de Camera a șaptea a Tribunalului Uniunii Europene în cauza T-577/12;

               —

               admiterea concluziilor pe care recurentele le-au prezentat în fața Tribunalului Uniunii Europene;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În cadrul primului motiv de anulare, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 44 din hotărârea atacată atunci când a statuat că, prin menționarea articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 267/2012 (1), trebuie să se considere că Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 (2) menționează în mod clar că temeiul său juridic este reprezentat de acest articol alineatul (2).

               2.

               În cadrul celui de al doilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 55-57 din hotărârea atacată, care se rezumă în afirmația că „nu reiese din cuprinsul articolului 215 alineatul (2) că măsurile restrictive individuale adoptate împotriva unor persoane fizice sau juridice, a unor grupuri sau entități nestatale trebuie să fie adoptate potrivit procedurii prevăzute la articolul 215 alineatul (1) TFUE”. Pe de o parte, articolul 215 alineatul (1), singura dispoziție din TFUE consacrată măsurilor restrictive, prevede în mod clar că procedura aplicabilă pentru astfel de măsuri este cea pe care acesta o prevede, și nu prevede o altă procedură; pe de altă parte, articolul 291 TFUE este incompatibil cu articolul 215 alineatul (2) TFUE; cu titlu subsidiar, articolul 291 alineatul (2) TFUE nu poate fi considerat ca fiind de natură să furnizeze Consiliului un temei juridic suplimentar față de cel constituit de articolul 215 alineatul (2) TFUE pentru adoptarea unor măsuri restrictive; în sfârșit, și cu titlu subsidiar în cazul în care se decide că articolul 291 alineatul (2) TFUE este de natură să ofere Consiliului un temei juridic suplimentar față de cel constituit de articolul 215 alineatul (2) TFUE, pentru adoptarea unor măsuri restrictive, recurgerea la acest temei juridic nu ar fi, în speță, mai puțin nelegală.

               3.

               În cadrul celui de al treilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate inițial pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, în esență, la punctele 75-83 din hotărârea sa, că Consiliul Uniunii a „justificat temeinic”, pentru a prelua formularea articolului 291 alineatul (2), recurgerea la această procedură derogatorie, care era singura disponibilă în speță. Pe de o parte, justificarea cerută trebuie să fie explicită; pe de altă parte, chiar dacă se presupune că o justificare implicită poate îndeplini această cerință, ea nu este îndeplinită în speță, Tribunalul interpretând textele în cauză în mod eronat.

               4.

               În cadrul celui de al patrulea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctul 87 din hotărârea sa, că articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012 „rezervă Consiliului competența de a executa dispozițiile articolului 23 alineatele (2) și (3) din regulamentul menționat”, ceea ce ar fi suficient pentru a îndeplini obligația de motivare privind indicarea temeiului juridic al acestei dispoziții, care ar fi articolul 291 alineatul (2) TFUE. Potrivit recurentelor, Tribunalul a ajuns la această concluzie printr-o interpretare eronată din punct de vedere juridic a articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.

               5.

               În cadrul celui de al cincilea motiv, care este prezentat cu titlu subsidiar în cazul în care se statuează că recurgerea la articolul 291 alineatul (2) TFUE, pentru a sta la baza adoptării unor măsuri restrictive individuale, este posibilă din punct de vedere juridic în cadrul unei politici de adoptare a unor măsuri restrictive întemeiate pe articolul 215 TFUE, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare, la punctele 86-88 din hotărârea sa, întrucât a apreciat că obligația de motivare a actelor juridice ale Uniunii nu obliga Consiliul să indice în mod expres că Regulamentul nr. 267/2012 era întemeiat pe articolul 291 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește temeiul legal al articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 267/2012.

               6.

               În cadrul celui de al șaselea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat, la punctele 100 și 103 și de asemenea la punctele 108 și 110, că respectarea, prin măsuri restrictive adoptate de Uniune, a principiilor securității juridice și previzibilității legii, din care rezultă că măsurile menționate trebuie să fie clare și precise, se verifică în raport cu regulile jurisprudențiale de interpretare uniformă a actelor Uniunii, care impun ca aceste acte să fie interpretate și aplicate în lumina versiunilor existente în celelalte limbi oficiale.

               7.

               În cadrul celui de al șaptelea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 134 din hotărârea sa considerând că articolul 23 alineatul (2) punctul (d) din Regulamentul nr. 267/2012 (criteriul în litigiu) este conform cu principiile statului de drept și mai general cu dreptul Uniunii Europene, deoarece nu ar fi „nici arbitrar, nici discreționar” și, la punctul 140 din hotărârea sa, că „criteriul în litigiu limitează puterea de apreciere a Consiliului, instituind criterii obiective, și garantează gradul de previzibilitate cerut de dreptul Uniunii”. În această privință, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin interpretarea criteriului în litigiu prin raportare la Hotărârea din 13 martie 2012 Melli Bank/Consiliul (C-380/09 P).

               8.

               În cadrul celui de al optulea motiv, cu titlu subsidiar, recurentele susțin că dacă se presupune că sensul care trebuie atribuit termenului „asociație” este cel dat de Tribunal, s-ar impune să se constate că acesta a fost aplicat în mod eronat în speță.

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1).

      (2)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 945/2012 al Consiliului din 15 octombrie 2012 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 16).


title: Cauza C-397/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Impozitarea indirectă a majorării de capital — Societăți de capital — Directiva 69/335/CEE — Articolul 2 alineatele (1) și (3), articolul 4 alineatul (1) și articolul 7 — Impozit pe capital — Scutire — Condiții — Transferul sediului de administrare sau a sediului social dintr-un stat membru într-un alt stat membru — Impozit pe capitalul afectat activităților comerciale exercitate într-un stat membru de sucursale sau de sedii permanente ale unor societăți stabilite într-un alt stat membru]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 9 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-397/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Impozitarea indirectă a majorării de capital - Societăți de capital - Directiva 69/335/CEE - Articolul 2 alineatele (1) și (3), articolul 4 alineatul (1) și articolul 7 - Impozit pe capital - Scutire - Condiții - Transferul sediului de administrare sau a sediului social dintr-un stat membru într-un alt stat membru - Impozit pe capitalul afectat activităților comerciale exercitate într-un stat membru de sucursale sau de sedii permanente ale unor societăți stabilite într-un alt stat membru)
   2009/C 205/06
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Gippini Fournier și M. Afonso, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: B. Plaza Cruz și M. Muñoz Pérez, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea Directivei 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind impozitarea indirectă a majorării de capital (JO L 249, p. 25, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 9) — Transferul sediului social al unei societăți — Reglementare națională care prevede impozitarea unui transfer al sediului în măsura în care respectiva societate nu este supusă impozitului pe capital în statul membru de origine — Condiții de aplicare a scutirilor obligatorii

      Dispozitivul

               1)

               Regatul Spaniei:

                           —

                           prin supunerea scutirii de impozitul pe capital a operațiunilor prevăzute la articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind impozitarea indirectă a majorării de capital, astfel cum a fost modificată prin Directiva 73/79/CEE a Consiliului din 9 aprilie 1973, prin Directiva 73/80/CEE a Consiliului din 9 aprilie 1973 și prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985, condițiilor prevăzute la articolul 96 din cea de a doua dispoziție adițională a versiunii consolidate a Legii privind impozitul pe profit (Disposición Adicional Segunda del texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades), aprobată prin Decretul-lege regal nr. 4/2004 din 5 martie 2004;

                           —

                           prin aplicarea unui impozit pe capital pentru transferul dintr-un stat membru în Spania a sediului de administrare sau a sediului social al societăților de capital care nu au fost supuse, în statul membru de origine, unui impozit similar și

                           —

                           prin aplicarea impozitului pe capitalul afectat activităților comerciale exercitate pe teritoriul spaniol de sucursalele sau de sediile permanente ale unor societăți stabilite într-un stat membru care nu aplică un impozit similar,
                           nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 69/335, astfel cum a fost modificată prin Directivele 73/79, 73/80 și 85/303.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza T-759/15: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe/Comisia

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/49

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2015 – Fiat Chrysler Finance Europe/Comisia
   (Cauza T-759/15)
   (2016/C 059/57)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Fiat Chrysler Finance Europe (FCFE) (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: J. Rodriguez, solicitor, M. Engel și G. Maisto, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii în anulare admisibilă;

               —

               anularea articolelor 1-4 din Decizia Comisiei din data de 21 octombrie 2015 adresată Marelui Ducat al Luxemburgului („Luxemburg”) în cauza SA.38375 (2914/C ex 2014 NN) (denumită în continuare „decizia contestată”);

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de FCFE.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă articolul 107 TFUE în măsura în care Comisia a aplicat în mod eronat noțiunea „avantaj selectiv” și a omis să arate că APA [acord de preț în avans] poate denatura concurența.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă articolul 296 alineatul (2) TFUE și obligația de motivare prin faptul că a omis să explice în ce mod desprinde principiul concurenței depline din dreptul Uniunii Europene sau chiar în ce constă acest principiu, precum și prin faptul că a descris în mod superficial efectul APA asupra concurenței.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă principiul securității juridice în măsura în care noua definiție pe care Comisia o dă principiului concurenței depline creează o incertitudine și o confuzie totală în ceea ce privește condițiile în care un acord de preț în avans și chiar orice analiză în materie de prețuri de transfer ar putea încălca normele Uniunii privind ajutoarele de stat.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că decizia contestată încalcă principiul protecției încrederii legitime, în măsura în care Comisia a creat o încredere legitimă prin faptul că, în materia ajutoarelor de stat, aceasta evaluează acordurile privind prețurile de transfer în temeiul directivelor OCDE, iar îndepărtarea sa subită de la acestea a încălcat principiul protecției încrederii legitime.


title: Cauza T-79/10: Acțiune introdusă la 22 februarie 2010 — COLT Télécommunications France/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/56

         Acțiune introdusă la 22 februarie 2010 — COLT Télécommunications France/Comisia
   (Cauza T-79/10)
   2010/C 113/87
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: COLT Télécommunications France SAS (Paris, Franța) (reprezentant: M. Debroux, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Obligarea Comisiei să comunice, cu titlu de măsuri de organizare a procedurii și de cercetare judecătorească, prevăzute la articolele 49, 64 și 65 din Regulamentul de procedură al Tribunalului, anumite documente, menționate în Decizia C(2009) 7426 final a Comisiei (ajutor de stat N 331/2008 — Franța);

               —

               anularea deciziei în măsura în care prin aceasta s-a considerat că „măsura notificată nu constituie un ajutor de stat în înțelesul articolului 87 alineatul (1) din tratat”;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2009) 7426 final a Comisiei, din 30 septembrie 2009, prin care s-a considerat că nu constituie ajutor de stat compensarea costurilor serviciului public în valoare de 59 milioane de euro, acordată de autoritățile franceze în favoarea unui grup de întreprinderi, pentru instituirea și exploatarea unei rețele de comunicații electronice de mare viteză (proiectul THD 92), în departamentul Hauts-de-Seine.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv întemeiat pe faptul că nu a fost deschisă de către Comisie procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Acest motiv privește șapte aspecte.

               —

               primul aspect se întemeiază pe constatarea că durata deosebit de lungă (15 luni) a examinării prealabile deciziei demonstrează în sine complexitatea problemei și necesitatea deschiderii unei proceduri oficiale de investigare;

               —

               prin intermediul celui de al doilea aspect, reclamanta susține că, din calendarul de desfășurare în două faze a rețelei, Comisia ar fi trebuit să constate, a minima, că prima fază de desfășurare a rețelei, concentrată în zone foarte dense și rentabile, nu necesită nicio subvenție publică;

               —

               al treilea aspect se referă la argumentarea că metodologia utilizată în decizie pentru definirea pretinselor „zone nerentabile” este foarte criticabilă și contradictorie față de constatările ARCEP, autoritatea franceză de reglementare sectorială; aceste contradicții și erori metodologice ar fi trebuit să determine deschiderea etapei evaluării detaliate;

               —

               al patrulea aspect se referă la obiecțiile numeroase și argumentate formulate de operatorii concurenți, care ar fi trebuit, de asemenea, să determine Comisia să deschidă etapa evaluării detaliate;

               —

               prin intermediul celui de al cincilea aspect, reclamanta susține că nu s-ar fi exercitat de către Comisie niciun control, nici chiar minimal, pentru a se asigura că autoritățile franceze nu au comis o eroare vădită de apreciere, prin crearea unui pretins serviciu de interes economic general, în special pentru motivul inexistenței unei disfuncționalități a pieței;

               —

               al șaselea aspect se referă de asemenea la lipsa controlui, chiar minimal, privind eroarea vădită de apreciere săvârșită de autoritățile franceze prin crearea SIEG, în special pentru motivul lipsei caracterului specific al intervenției publice avute în vedere;

               —

               în sfârșit, prin intermediul celui de al șaptelea aspect, reclamanta susține că decizia nu a ținut cont de riscul efectiv de supracompensare a pretinselor costuri suplimentare referitoare la pretinsele obligații de serviciu public.


title: Cauza C-646/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Galați (România) la data de 5 decembrie 2013 — Casa Județeană de Pensii Brăila/E.S.

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Galați (România) la data de 5 decembrie 2013 — Casa Județeană de Pensii Brăila/E.S.
   (Cauza C-646/13)
   2014/C 39/22
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Galați

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Casa Județeană de Pensii Brăila

      Pârâtă: E.S.

      Întrebările preliminare

               1.

               Dacă prevederile art. 8 alin. (1) din Regulamentul (CEE) nr. 883/2004 (1) trebuie interpretate în sensul că înlătură de la aplicare o convenție bilaterală de securitate socială încheiată anterior aplicării regulamentului și care nu figurează în anexa II la regulament, în condițiile în care regimul aplicabil prin convenția bilaterală este mai favorabil asiguratului decât cel care i s-ar fi aplicat în baza regulamentului?

               2.

               Art. 8 alin. (1) din Regulamentul (CEE) nr. 883/2004 impune ca, în aprecierea caracterului mai favorabil al convenției bilaterale, să considerăm că trebuie să ne limităm la interpretarea juridică a acordului bilateral sau și la modalitatea concretă de aplicare a lui (sub aspectul întinderii cuantumului pensiei posibil acordate de fiecare stat, stabilit a plăti în funcție de aplicarea/înlăturarea acordului prin regulament).

               3.

               Dacă răspunsul la întrebarea nr. 1 este negativ (în sensul că nu este înlăturată aplicarea convenției bilaterale de securitate socială), poate fi considerat mai favorabil, în sensul art. 8 alin. (1) din Regulamentul (CEE) nr. 883/2004, un regim juridic în baza căruia un stat semnatar al convenției de securitate socială recunoaște un stagiu de cotizare mai mic decât cel realizat efectiv, acest stat plătește o pensie într-un cuantum mai mare decât cel la care ar avea dreptul în urma recunoașterii întregului stagiu de cotizare în statul cosemnatar?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).


title: Cauza T-127/14 P: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Sesma Merino/OAPI („Recurs — Funcție publică — Funcționari — Notare — Raport de evaluare — Obiective 2011-2012 — Act cauzator de prejudiciu — Admisibilitate”)

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/43

         Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Sesma Merino/OAPI
   (Cauza T-127/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Notare - Raport de evaluare - Obiective 2011-2012 - Act cauzator de prejudiciu - Admisibilitate”))
   (2016/C 027/52)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Saba și D. Botis, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 11 decembrie 2013, Sesma Merino/OAPI (F-125/12, RecFP, EU:F:2013:192), și prin care se solicită anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Alvaro Sesma Merino la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 184, 16.6.2014.


title: Cauza C-375/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 iunie 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 iunie 2017 – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Cauza C-375/17)
   (2017/C 330/07)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelante: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Intimați: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul Uniunii – în special dreptul de stabilire și libera prestare a serviciilor, precum și principiile nediscriminării, transparenței, liberei concurențe, proporționalității și coerenței – trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări precum cea care figurează la articolul 1 alineatul 653 din Legea stabilității din 2015 și de actele de punere în aplicare aferente, care prevede un model de concesionar „monoproviding” exclusiv în legătură cu serviciul privind jocul de loto, iar nu pentru alte jocuri, concursuri de pronosticuri și pariuri?

               2)

               Dreptul Uniunii – în special dreptul de stabilire, libera prestare a serviciilor și Directiva 2014/23/UE (1), precum și principiile nediscriminării, transparenței, liberei concurențe, proporționalității și coerenței – trebuie interpretat în sensul că se opune unui anunț de participare care prevede o valoare de bază a contractului cu mult mai mare și nejustificată în raport cu cerințele privind capacitatea economico-financiară și tehnico-organizatorică, de tipul celor menționate la punctele 5.3, 5.4, 11, 12.4 și 15.3 din caietul de sarcini al procedurii de cerere de ofertă pentru atribuirea în concesiune a jocului de loto?

               3)

               Dreptul Uniunii – în special dreptul de stabilire, libera prestare a serviciilor și Directiva 2014/23/UE, precum și principiile nediscriminării, transparenței, liberei concurențe, proporționalității și coerenței – trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări care prevede impunerea unei alternative de fapt între a beneficia de atribuirea unei noi concesiuni și a continua exercitarea libertății de prestare a diferite servicii de pariuri la nivel transfrontalier, alternativă de tipul celei care decurge din articolul 30 din proiectul de convenție, astfel încât decizia de a participa la procedura de cerere de ofertă pentru atribuirea noii concesiuni ar presupune renunțarea la activitatea transfrontalieră, în pofida faptului că legitimitatea acestei din urmă activități a fost recunoscută în mai multe rânduri de Curtea de Justiție?

      (1)  Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO L 94, p. 1).


title: Cauza C-483/07 P: Recurs introdus la 5 noiembrie 2007 de Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 28 august 2007 în cauza T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/7

         Recurs introdus la 5 noiembrie 2007 de Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) pronunțate la 28 august 2007 în cauza T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-483/07 P)
   (2008/C 8/13)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (reprezentant: K. Bott, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               1.

               Anularea ordonanței Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene, (Camera a doua) din 28 august 2007;

               2.

               declararea nulității deciziei intimatei de a rezerva domeniul „galileo.eu”;

               3.

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs și procedurii în fața Tribunalului de Primă Instanță;

               4.

               în subsidiar față de concluziile 2 și 3, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță și obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii de recurs.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezentul recurs, recurenta susține încălcarea dreptului comunitar (articolul 58 primul paragraf a doua teză din Statutul Curții de Justiție), și anume a articolului 230 al patrulea paragraf CE. În opinia recurentei, Tribunalul de Primă Instanță a săvârșit o astfel de încălcare a dreptului în măsura în care a respins acțiunea acesteia ca inadmisibilă cu motivarea că decizia atacată a intimatei de a rezerva pentru sine domeniul „galileo.eu” nu o „privește în mod individual” pe recurentă. Aceasta din urmă consideră că decizia Comisiei de a rezerva domeniul „galileo.eu” pentru sine o privește în mod individual în sensul jurisprudenței Curții, ca urmare a drepturilor care îi revin cu privire la marca verbală germană Galileo, a poziției juridice pe care o are în procedura de înregistrare în temeiul Regulamentului nr. 874/2004 al Comisiei, precum și a faptului că domeniul „galileo.eu” reprezintă un bun economic care poate fi comercializat și poate fi atribuit numai o singură dată.


title: Cauza F-81/15: Acțiune introdusă la 26 mai 2015 – ZZ și ZZ/Comisia

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/42

         Acțiune introdusă la 26 mai 2015 – ZZ și ZZ/Comisia
   (Cauza F-81/15)
   (2015/C 262/57)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și ZZ (reprezentanți: T. Bontinck, A. Guillerme, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Constatarea nelegalității articolului 45 și a anexei I la Statutul funcționarilor și anularea deciziilor AIPN de a nu-i include pe reclamanți pe lista funcționarilor promovați în gradul AST10 în cadrul exercițiului anual de promovare 2014.

      Concluziile reclamanților

               —

               Cu titlu principal: constatarea nelegalității articolului 45 din statut și a anexei I, precum și a măsurilor tranzitorii aferente;

               —

               anularea deciziei AIPN din 14 novembre 2014 de a nu-i include pe reclamanți pe lista funcționarilor promovați în gradul AST 10, în cadrul exercițiului anual de promovare 2014 prevăzut la articolul 45 din statut;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

               —

               Cu titlu subsidiar: anularea deciziei AIPN din 14 noiembrie 2014 de a nu-i include pe reclamanți pe lista funcționarilor promovați în gradul AST 10, în cadrul exercițiului anual de promovare 2014 prevăzut la articolul 45 din statut;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-63/12: Hotărârea Tribunalului din 26 octombrie 2012 — Oil Turbo Compressor/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară — Înghețarea fondurilor — Acțiune în anulare — Obligația de motivare” )

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/24

         Hotărârea Tribunalului din 26 octombrie 2012 — Oil Turbo Compressor/Consiliul
   (Cauza T-63/12) (1)

   (Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Iranului în scopul de a împiedica proliferarea nucleară - Înghețarea fondurilor - Acțiune în anulare - Obligația de motivare)
   2012/C 379/41
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock) (Teheran, Iran) (reprezentant: K. Kleinschmidt, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și Z. Kupčová, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71), în măsura în care o privește pe reclamantă.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care o privește pe Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock).

               2.

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Oil Turbo Compressor.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza C-325/12: Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/22

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-325/12)
   2012/C 287/41
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, P. Guerra e Andrade și L. Nicolae, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2009/136/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 de modificare a Directivei 2002/22/CE privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile de comunicații electronice, a Directivei 2002/58/CE privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului și, în orice caz, prin necomunicarea acestora Comisiei, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 2009/136/CE;

               —

               obligarea Republicii Portugheze, conform articolului 260 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, la plata unei penalități cu titlu cominatoriu pentru neîndeplinirea obligației de a comunica toate măsurile de transpunere a Directivei 2009/136/CE, în cuantum de 22 014,72 euro pe zi, începând cu data pronunțării hotărârii Curții;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Statul portughez nu a adoptat toate măsurile necesare pentru a pune în aplicare Directiva 2009/136/CE și, în orice caz, nu a comunicat aceste măsuri Comisiei Europene.
   Statul portughez a încercat să transpună Directiva 2009/136/CE în dreptul național numai în ceea ce privește modificările aduse Directivei 2002/22/CE. Partea din Directiva 2009/136/CE care modifică Directiva 2002/58/CE (protecția vieții private și comunicațiile electronice) nu a fost transpusă.
   Potrivit articolului 260 alineatul (3) TFUE, Comisia poate solicita Curții, sesizată cu o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 TFUE, să oblige statul membru în cauză, în hotărârea prin care se constată neîndeplinirea obligației de a comunica Comisiei măsurile de transpunere a unei directive adoptate în conformitate cu o procedură legislativă, să plătească o sumă forfetară sau o penalitate cu titlu cominatoriu.
   Potrivit Comunicării Comisiei privind punerea în aplicare a articolului 260 alineatul (3) TFUE (2), penalitatea cu titlu cominatoriu pe care Comisia o propune este calculată conform metodei expuse în Comunicarea privind punerea în aplicare a articolului 228 CE.
   În consecință, determinarea sancțiunii se bazează pe criteriile gravității încălcării, duratei încălcării și necesității de a asigura efectul disuasiv al sancțiunii.
   Comisia propune stabilirea unui coeficient de gravitate 8, ținând seama de importanța normelor de drept al Uniunii care au făcut obiectul încălcării și de consecințele acestei încălcări pentru interesele generale și particulare.

      (1)  JO L 337, p. 11.

      (2)  JO 2011, C 12, p. 1.


title: Cauza T-69/09: Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2010 — Provincie Groningen și Provincie Drenthe/Comisia ( Acțiune în anulare — FEDER — Decizie prin care se reduce contribuția financiară și se dispune rambursarea parțială a sumelor avansate — Entitate regională — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate )

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/30

         Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2010 — Provincie Groningen și Provincie Drenthe/Comisia
   (Cauza T-69/09) (1)

   (Acțiune în anulare - FEDER - Decizie prin care se reduce contribuția financiară și se dispune rambursarea parțială a sumelor avansate - Entitate regională - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate)
   2010/C 328/50
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamante: Provincie Groningen (Țările de Jos) și Provincie Drenthe (Țările de Jos) (reprezentanți: C. Dekker și E. Belhadj, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Steiblytė și W. Roels, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C(2008) 8355 a Comisiei din 11 decembrie 2008 privind reducerea contribuției financiare a Fondului European pentru Dezvoltare Regională acordată în temeiul documentului unic de programare nr. 97.07.13.003 în cadrul obiectivului nr. 2, referitor la provinciile Groningue et Drenthe, în conformitate cu Decizia C(1997) 1362 a Comisiei din 26 mai 1997

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Provincie Groningen și Provincie Drenthe la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 90, 18.4.2009.


title: Cauza T-88/13 P: Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2015 – Z/Curtea de Justiție [„Recurs — Funcţie publică — Funcționari — Imparțialitatea Tribunalului Funcției Publice — Cerere de recuzare a unui judecător — Schimbare a repartizării — Interesul serviciului — Regula corespondenței între grad și post — Articolul 7 alineatul (1) din statut — Procedură disciplinară — Dreptul la apărare”]

text:
               10.8.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 262/17

         Hotărârea Tribunalului din 19 iunie 2015 – Z/Curtea de Justiție
   (Cauza T-88/13 P) (1)

   ([„Recurs - Funcţie publică - Funcționari - Imparțialitatea Tribunalului Funcției Publice - Cerere de recuzare a unui judecător - Schimbare a repartizării - Interesul serviciului - Regula corespondenței între grad și post - Articolul 7 alineatul (1) din statut - Procedură disciplinară - Dreptul la apărare”])
   (2015/C 262/22)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Z (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: F. Rollinger, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentant: A. Placco, agent)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 5 decembrie 2012, Z/Curtea de Justiție (F-88/09 și F-48/10, RepFP, EU:F:2012:171), având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia), Z/Curtea de Justiție (F-88/09 și F-48/10, RepFP, EU:F:2012:171) în măsura în care a respins ca inoperant motivul invocat în cauza F-48/10, întemeiat pe necompetența comitetului de soluționare a reclamațiilor și pe nelegalitatea articolului 4 din decizia Curții de Justiție din 4 mai 2004 privind exercitarea competențelor încredințate prin Statutul funcționarilor Uniunii Europene autorității împuternicite să facă numiri, precum și prin Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene autorității abilitate să încheie contractele de muncă.

               2)

               Respinge în rest recursul.

               3)

               Respinge acțiunea în cauza F-48/10 întrucât se întemeia pe motivul referitor la necompetența comitetului de soluționare a reclamațiilor și pe nelegalitatea articolului 4 din decizia Curții de Justiție din 4 mai 2004 privind exercitarea competențelor încredințate prin Statutul funcționarilor Uniunii Europene autorității împuternicite să facă numiri, precum și prin Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene autorității abilitate să încheie contractele de muncă.

               4)

               În ceea ce privește cheltuielile de judecată aferente prezentei proceduri, Z suportă trei pătrimi din cheltuielile de judecată efectuate de Curtea de Justiție și trei pătrimi din propriile cheltuielile de judecată, iar Curtea de Justiție suportă o pătrime din propriile cheltuieli de judecată și o pătrime din cheltuielile de judecată efectuate de Z.

      (1)  JO C 233, 10.8.2013.


title: Cauza C-270/08: Ordonanța președintelui Curții din 28 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/18

         Ordonanța președintelui Curții din 28 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Ungară
   (Cauza C-270/08) (1)

   (2009/C 6/36)

      Limba de procedură: maghiara

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 209, 15.8.2008.


title: Cauza T-419/09: Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — Cybergun/OAPI — Umarex Sportwaffen (AK 47) [ „Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală AK 47 — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/26

         Hotărârea Tribunalului din 24 martie 2011 — Cybergun/OAPI — Umarex Sportwaffen (AK 47)
   (Cauza T-419/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală AK 47 - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 145/43
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Cybergun SA (Bondoufle, Franța) (reprezentant: S. Guyot, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Umarex Sportwaffen GmbH & Co. KG (Arnsberg, Germania) (reprezentant: M.-H. Hoffmann, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 august 2009 (cauza R 1101/2007-1) privind o procedură de declarare a nulității între Umarex Sportwaffen GmbH & Co. KG și Cybergun SA

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Cybergun SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 312, 19.12.2009.


title: Cauza T-71/10 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 aprilie 2010 — Xeda International/Comisia ( „Măsuri provizorii — Directiva 91/414/CEE — Decizie privind neînscrierea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414 — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței” )

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/40

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 30 aprilie 2010 — Xeda International/Comisia
   (Cauza T-71/10 R)
   („Măsuri provizorii - Directiva 91/414/CEE - Decizie privind neînscrierea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414 - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”)
   2010/C 179/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Xeda International SA (Saint Andiol, Franța) (reprezentanți: C. Mereu, K. Van Maldegem, avocați și P. Sellar, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi și L. Parpala, agenți, asistați de J. Stuyck, avocat)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei 2009/859/CE a Comisiei din 30 noiembrie 2009 privind neînscrierea difenilaminei în anexa I la Directiva 91/414/CE a Consiliului și retragerea autorizațiilor pentru produsele de uz fitosanitar care conțin această substanță (JO L 314, p. 79), până la pronunțarea hotărârii privind acțiunea principală

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-412/13: Acțiune introdusă la 9 august 2013 — Chin Haur Indonesia/Consiliul

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/27

         Acțiune introdusă la 9 august 2013 — Chin Haur Indonesia/Consiliul
   (Cauza T-412/13)
   2013/C 274/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Chin Haur Indonesia (Tangerang, Indonezia) (reprezentanți: T. Müller-Ibold și F.-C. Laprévote, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a articolului 1 alineatul (1) și a articolului 1 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 (1), în măsura în care prin acestea se extinde taxa antidumping asupra reclamantei și se respinge cererea de scutire formulată de aceasta;

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată, precum și a altor cheltuieli efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta cauză;

               —

               dispunerea oricăror alte măsuri pe care Tribunalul le consideră adecvate.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că Comisia și Consiliul nu au demonstrat eludarea în ceea ce privește importurile din Indonezia și au săvârșit astfel o eroare vădită de apreciere, întrucât:

                           —

                           concluzia că a avut loc o modificare a configurației schimburilor comerciale este vădit eronată;

                           —

                           Consiliul a apreciat în mod greșit că producătorii indonezieni și în mod special reclamanta transbordau biciclete din China către UE.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că în mod greșit s-a reținut de către Consiliu că reclamanta nu a fost cooperantă și că o asemenea lipsă de cooperare justifica refuzul cererii de scutire formulată de aceasta, întrucât:

                           —

                           reclamanta a cooperat în cea mai mare măsură posibilă;

                           —

                           concluzia privind lipsa de cooperare este nejustificată;

                           —

                           concluzia Consiliului privind lipsa de cooperare constituie o încălcare a obligației de motivare;

                           —

                           Consiliul nu a luat în considerare informații suplimentare furnizate de reclamantă.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că dreptul reclamantei la un proces echitabil a fost încălcat în cadrul anchetei, întrucât:

                           —

                           Comisia nu și-a respectat obligația de examinare imparțială a probelor prezentate în fața sa;

                           —

                           ancheta Comisiei conține neregularități procedurale.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că refuzul de a acorda reclamantei o scutire constituie o încălcare a principiului egalității de tratament, întrucât:

                           —

                           Comisia a discriminat reclamanta prin faptul că a acordat o scutire unor exportatori aflați într-o situație similară și a respins cererea de scutire formulată de reclamantă;

                           —

                           în mod greșit i s-a aplicat reclamantei același tratament ca cel aplicat producătorilor celor mai necooperanți.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv se susține că concluziile regulamentului de punere în aplicare în ceea ce privește prejudiciul și dumpingul nu sunt conforme cu regulamentul antidumping de bază, întrucât:

                           —

                           concluzia privind neutralizarea efectelor corective ale taxei antidumping este eronată;

                           —

                           Comisia a stabilit existența dumpingului în temeiul unor date care nu erau fiabile și adecvate și a refuzat în mod greșit să ia în considerare datele cu privire la prețuri furnizate de reclamantă.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 501/2013 al Consiliului din 29 mai 2013 de extindere a taxei antidumping definitive impuse prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 990/2011 asupra importurilor de biciclete originare din Republica Populară Chineză la importurile de biciclete expediate din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia, indiferent dacă acestea sunt sau nu declarate ca fiind originare din Indonezia, Malaysia, Sri Lanka și Tunisia (JO L 153, p. 1).


title: Cauza T-156/09: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 iunie 2009 — Four Ace International/OAPI (skiken)

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/21

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 iunie 2009 — Four Ace International/OAPI (skiken)
   (Cauza T-156/09) (1)

   2009/C 233/44

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-551/08: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — H & R ChemPharm GmbH/Comisia Comunităților Europene

text:
               7.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/32

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2008 — H & R ChemPharm GmbH/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-551/08)
   (2009/C 55/60)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: H & R ChemPharm GmbH (Salzbergen, Germania) (reprezentanți: M. Klusmann și S. Thomas, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               în subsidiar, reducerea în mod corespunzător a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin această decizie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia C (2008) 5476 final a Comisiei din 1 octombrie 2008 în cazul COMP/39.181 — Ceară de lumânări prin care pârâta a considerat că anumite întreprinderi, printre care și reclamanta, au încălcat articolul 81 alineatul (1) din Tratat și articolul 53 din Acordul privind SEE participând la un acord continuu și/sau la o practică concertată în sectorul cerii de parafină.
   Reclamanta invocă patru motive în susținerea acțiunii sale.
   Prin intermediul primului motiv, reclamanta invocă o încălcare a dreptului său la apărare pentru motivul că, în decizia atacată, nu s-a făcut distincția între aceasta și celelalte societăți cărora li s-au aplicat amenzi separat, însă care sunt prezentate în mod unitar drept „H&R/Tudapetrol”. Reclamanta nu înțelege ce contribuții concrete la încălcare ar trebui să îi fie imputate. Aceasta constituie o încălcare a dreptului său la apărare întrucât trebuie să reiasă cu certitudine din motive și din decizie din care acte concrete rezultă imputarea unei încălcări a dreptului și o amendă care se întemeiază pe această încălcare.
   În subsidiar, prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă lipsa de probe privind săvârșirea unei încălcări în ceea ce o privește. Din cauza unei administrări globale a probei față de ansamblul destinatarilor deciziei, Comisia nu a realizat că nu exista nicio probă privind comiterea unei încălcări de către reclamantă. Reclamanta reproșează Comisiei că nu a apreciat probele într-un mod suficient de selectiv și de individualizat care ar fi putut și ar trebuit să evidențieze caracterul steril al elementelor de probă prezentate în ceea ce privește o încălcare comisă de reclamantă.
   În continuare în subsidiar, prin intermediul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că, la calcularea amenzii, s-a stabilit în mod greșit o sumă de bază mult prea mare.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, de asemenea în subsidiar, reclamanta invocă o încălcare a principiului proporționalității și o încălcare a principiului nediscriminării pentru motivul că a fost comisă o eroare de apreciere cu ocazia calculării amenzii. Aceasta invocă în special o eroare de apreciere atunci când s-a stabilit la 17 % partea din cifra de afaceri în funcție de gravitatea încălcării, precum și a taxei de intrare și caracterul disproporționat al cuantumului amenzii întrucât s-a luat în considerare în mod disproporționat mărimea întreprinderii. În sfârșit, reclamanta subliniază caracterul ilicit al aplicării retroactive a Orientărilor privind calcularea amenzii din 2006 la prezenta cauză.


title: Cauza T-829/14: Acțiune introdusă la 29 decembrie 2014 – Antrax It/OAPI – Vasco Group (Radiatoare pentru încălzire)

text:
               23.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 65/48

         Acțiune introdusă la 29 decembrie 2014 – Antrax It/OAPI – Vasco Group (Radiatoare pentru încălzire)
   (Cauza T-829/14)
   (2015/C 065/65)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Antrax It Srl (Resana, Italia) (reprezentant: L. Gazzola, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Vasco Group BVBA (Dilsen, Belgia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: reclamanta

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: Desenul sau modelul industrial comunitar pentru produsele „termosifoane” – Desenul sau modelul industrial comunitar nr. 593959-0002

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a OAPI din 10 octombrie 2014 în cauza R 1273/2013-3

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Conexarea prezentei cauze cu acțiunea formulată de actuala reclamantă împotriva deciziei R 1272/2013-3 a OAPI, întrucât este perfect identică celei atacate în prezent;

               —

               anularea deciziei atacate a OAPI în partea în care a declarat nulitatea modelului industrial comunitar nr. 593959-0002 pentru motivul că nu prezintă același caracter individual și, drept consecință, declararea validității acestui model industrial, fără trimiterea cauzei, pentru a treia oară, la Oficiu;

               —

               anularea deciziei atacate a OAPI în partea în care a obligat Antrax IT s.r.l la plata cheltuielilor de judecată;

               —

               obligarea în solidar a OAPI și Vasco Group BVBA la plata către Antrax IT s.r.l. a tuturor cheltuielilor de judecată, precum și a oricărei alte sume prevăzute de lege;

               —

               obligarea Vasco Group BVBA la plata către Antrax IT s.r.l. a tuturor cheltuielilor de judecată, precum și a oricărei alte sume prevăzute de lege, suportate de aceasta în procedura de pe rolul OAPI;

               —

               constatarea incompatibilității dintre articolul 1d din Regulamentul nr. 216/96 și articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene

      Motivele invocate

               —

               Motivele si principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-828/14.


title: Cauza C-571/12: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 6 decembrie 2012 — SIA Greencarrier Freight Services Latvia/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               9.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākās tiesas Senāts (Republica Letonia) la 6 decembrie 2012 — SIA Greencarrier Freight Services Latvia/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-571/12)
   2013/C 38/21
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākās tiesas Senāts

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SIA Greencarrier Freight Services Latvia

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 70 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 (1) poate fi interpretat în sensul că este posibilă extinderea rezultatelor verificării unei părți a mărfurilor cuprinse într-o declarație la mărfuri cuprinse în declarații anterioare care nu au făcut obiectul verificării parțiale însă care au fost declarate cu același cod al Nomenclaturii combinate, care proveneau de la același producător și care, conform informațiilor privind denumirea și compoziția mărfurilor care figurează pe certificatele producătorului respectiv, erau identice cu mărfurile cuprinse în declarația pentru care au fost prelevate mostre în vederea unei verificări parțiale?
               Cu alte cuvinte:
               Noțiunea „declarație” în sensul articolului 70 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 include și declarațiile cu privire la care nu au fost prelevate mostre în vederea verificării dar în cuprinsul cărora au fost declarate mărfuri identice (mărfurile au fost declarate cu același cod al Nomenclaturii combinate, proveneau de la același producător, iar denumirea precum și compoziția mărfurilor indicate în certificatele producătorului erau aceleași)?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: este posibil să fie extinse rezultatele verificării parțiale prevăzute la articolul 70 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 la declarații pentru care declarantul, din motive obiective, nu este în măsură să solicite o verificare suplimentară în temeiul articolului 70 alineatul (1) al doilea paragraf întrucât nu are posibilitatea de a supune mărfurile unui control în temeiul articolului 78 alineatul (2) din același regulament?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58).


title: Cauza C-441/09: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Taxă pe valoarea adăugată — Directiva 2006/112/CE — Aplicarea unei cote reduse — Animale vii care sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal — Livrări, importuri și achiziții de anumite animale vii, în special de cai)

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/8

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 12 mai 2011 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-441/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Taxă pe valoarea adăugată - Directiva 2006/112/CE - Aplicarea unei cote reduse - Animale vii care sunt destinate în mod normal utilizării în prepararea alimentelor pentru consumul uman și animal - Livrări, importuri și achiziții de anumite animale vii, în special de cai)
   2011/C 204/14
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Triantafyllou și B.-R. Killmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentant: C. Pesendorfer, agent)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și B. Beaupère-Manokha, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. M. Wissels și M. Noort, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolelor 96 și 98 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) coroborate cu anexa III la această directivă — Cotă redusă — Livrarea, importul și achiziția anumitor animale vii (în special cai) care nu sunt destinate preparării sau producerii unor alimente pentru consumul uman sau animal

      Dispozitivul

               1.

               Prin aplicarea unei cote reduse a taxei pe valoarea adăugată tuturor livrărilor, importurilor și achizițiilor intracomunitare de cai, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 96 și 98 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată coroborate cu anexa III la această directivă.

               2.

               Obligă Republica Austria la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Franceză și Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-269/08: Acțiune introdusă la 20 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/16

         Acțiune introdusă la 20 iunie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Malta
   (Cauza C-269/08)
   (2008/C 197/28)
   Limba de procedură: malteza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și K. Xuereb, agenți)

      Pârâtă: Republica Malta
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (1) sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor acte către Comisie, Republica Malta nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei;

               —

               obligarea Republicii Malta la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea directivei a expirat la 10 octombrie 2006.

      (1)  JO L 304, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 52.


title: Cauza T-184/17: Acțiune introdusă la 21 martie 2017 – Leifheit/EUIPO (Reprezentarea a patru pătrate verzi)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/33

         Acțiune introdusă la 21 martie 2017 – Leifheit/EUIPO (Reprezentarea a patru pătrate verzi)
   (Cauza T-184/17)
   (2017/C 161/47)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Leifheit AG (Nassau, Germania) (reprezentanți: G. Hasselblatt, V. Töbelmann și P. Schneider, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii figurativ (reprezentarea a patru pătrate verzi) – cererea de înregistrare nr. 14 781 819

      Decizia atacată: Decizia Camerei a noua de recurs a EUIPO din 9 ianuarie 2017 în cauza R 1115/2016-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-196/10: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2011 — Apotheke DocMorris/OAPI (Reprezentarea unei cruci în culorile verde și alb)

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/49

         Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2011 — Apotheke DocMorris/OAPI (Reprezentarea unei cruci în culorile verde și alb)
   (Cauza T-196/10) (1)

   2011/C 282/90
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-194/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Riigikohus (Estonia) la 7 aprilie 2016 – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan/Svensk Handel AB

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Riigikohus (Estonia) la 7 aprilie 2016 – Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan/Svensk Handel AB
      (Cauza C-194/16)
      (2016/C 211/45)
      Limba de procedură: estona

         Instanța de trimitere

      Riigikohus

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Bolagsupplysningen OÜ, Ingrid Ilsjan

         Pârâtă: Svensk Handel AB

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o persoană ale cărei drepturi ar fi fost încălcate prin publicarea pe internet a unor informații incorecte referitoare la aceasta și prin omisiunea de a șterge comentariile care o privesc poate formula o acțiune având ca obiect rectificarea informațiilor incorecte și ștergerea comentariilor care îi lezează drepturile în fața instanțelor fiecărui stat membru pe al cărui teritoriu sunt sau au fost accesibile informațiile publicate pe internet, în ceea ce privește prejudiciul rezultat în acest stat membru?

                  2)

                  Articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o persoană juridică ale cărei drepturi ar fi fost încălcate prin publicarea pe internet a unor informații incorecte referitoare la aceasta și prin omisiunea de a șterge comentariile care o privesc poate invoca dreptul privind rectificarea informațiilor, obligarea la ștergerea comentariilor și plata de despăgubiri pentru prejudiciile materiale rezultate în urma publicării informațiilor incorecte, în ceea ce privește întregul prejudiciu care i-a fost cauzat, în fața instanțelor din statul în care se află centrul obișnuit al intereselor sale?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare, articolul 7 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că:

                              —

                              trebuie să se considere că centrul obișnuit al intereselor unei persoane juridice și, prin urmare, locul producerii prejudiciului suferit de aceasta se află în statul membru în care persoana juridică își are sediul sau

                              —

                              la stabilirea centrului obișnuit al intereselor persoanei juridice și, prin urmare, a locului producerii prejudiciului suferit de aceasta trebuie să se țină seama de totalitatea împrejurărilor, de exemplu de sediul și de unitățile persoanei juridice, de sediul clienților săi și de modul de încheiere a tranzacțiilor?

         (1)  JO L 351, p. 1.


title: Cauza C-220/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Hannover — Germania) — Andreas Ingemar Thiele Meneses/Region Hannover (Cetățenia Uniunii — Articolele 20 TFUE și 21 TFUE — Dreptul de liberă circulație și de ședere — Resortisant al unui stat membru — Studii efectuate în alt stat membru — Acordarea unui ajutor pentru formare — Condiția domiciliului permanent — Situarea locului de formare în statul de domiciliu al solicitantului sau într-un stat vecin — Excepție limitată — Împrejurări specifice solicitantului)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/15

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 24 octombrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Hannover — Germania) — Andreas Ingemar Thiele Meneses/Region Hannover
   (Cauza C-220/12) (1)

   (Cetățenia Uniunii - Articolele 20 TFUE și 21 TFUE - Dreptul de liberă circulație și de ședere - Resortisant al unui stat membru - Studii efectuate în alt stat membru - Acordarea unui ajutor pentru formare - Condiția domiciliului permanent - Situarea locului de formare în statul de domiciliu al solicitantului sau într-un stat vecin - Excepție limitată - Împrejurări specifice solicitantului)
   2013/C 367/24
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Hannover

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Andreas Ingemar Thiele Meneses

      Pârâtă: Region Hannover

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Verwaltungsgericht Hannover — Interpretarea articolelor 20 și 21 TFUE — Beneficiul ajutorului pentru formare („BaföG”) — Reglementarea unui stat membru care condiționează acest beneficiu pentru resortisanții săi care au reședința în străinătate de „împrejurări specifice” și care limitează locul de formare la statul de reședință sau la unul dintre statele vecine

      Dispozitivul

   Articolele 20 TFUE și 21 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în cauza principală, care subordonează, în principiu, acordarea unui ajutor pentru formare pentru studiile efectuate într-un alt stat membru condiției unice de a avea un domiciliu permanent, în sensul acestei reglementări, stabilit pe teritoriul național și care, în situația în care solicitantul este un resortisant național care nu are domiciliul permanent pe acest teritoriu național, nu prevede un ajutor pentru formarea în străinătate decât în statul de domiciliu al solicitantului sau într-un stat învecinat acestuia și numai dacă împrejurări specifice îl justifică.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-139/08: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 septembrie 2009 — The Smiley Company/OAPI (Reprezentarea jumătății unui zâmbet sub formă de smiley) [ Marcă comunitară — Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană — Marcă figurativă care reprezintă jumătatea unui zâmbet sub formă de smiley — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 146 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 151 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/63

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 29 septembrie 2009 — The Smiley Company/OAPI (Reprezentarea jumătății unui zâmbet sub formă de smiley)
   (Cauza T-139/08) (1)

   („Marcă comunitară - Înregistrare internațională care desemnează Comunitatea Europeană - Marcă figurativă care reprezintă jumătatea unui zâmbet sub formă de smiley - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 146 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 151 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2009/C 267/112
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Smiley Company SPRL (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Deutsch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 februarie 2008 (R 958/2007-4) privind înregistrarea internațională care desemnează Comunitatea Europeană a mărcii figurative care reprezintă jumătatea unui zâmbet sub formă de smiley.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă The Smiley Company SPRL la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor legate de substituirea de către aceasta a domnului Franklin Loufrani.

      (1)  JO C 142, 7.6.2008.


title: Cauza C-146/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Verband Sozialer Wettbewerb eV/DHL Paket GmbH (Trimitere preliminară — Practici comerciale neloiale — Publicitate care figurează într-o publicație tipărită — Omisiunea informațiilor semnificative — Acces la aceste informații prin intermediul paginii de internet prin care au fost distribuite produsele vizate — Produse vândute de către persoana care a publicat anunțul sau de către terți)

text:
               22.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 161/4

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 30 martie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof – Germania) – Verband Sozialer Wettbewerb eV/DHL Paket GmbH
   (Cauza C-146/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Practici comerciale neloiale - Publicitate care figurează într-o publicație tipărită - Omisiunea informațiilor semnificative - Acces la aceste informații prin intermediul paginii de internet prin care au fost distribuite produsele vizate - Produse vândute de către persoana care a publicat anunțul sau de către terți))
   (2017/C 161/04)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Verband Sozialer Wettbewerb eV

      Pârâtă: DHL Paket GmbH

      Dispozitivul

   Articolul 7 alineatul (4) din Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului trebuie interpretat în sensul că un anunț publicitar precum cel în discuție în litigiul principal, care intră sub incidența noțiunii „invitație de a cumpăra” în sensul acestei directive, poate fi conform obligației de informare prevăzute de această dispoziție. Revine instanței de trimitere sarcina de a examina de la caz la caz, pe de o parte, dacă limitele de spațiu din textul publicitar justifică punerea la dispoziție a informațiilor cu privire la furnizor numai la nivelul platformei de vânzări pe internet și, pe de altă parte, dacă este cazul, dacă informațiile impuse la articolul 7 alineatul (4) litera (b) din directiva menționată privind platforma de vânzări pe internet sunt comunicate simplu și rapid.

      (1)  JO C 243, 4.7.2016


title: Cauza T-213/17: Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Romantik Hotels & Restaurants/EUIPO – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)

text:
               29.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/33

         Acțiune introdusă la 5 aprilie 2017 – Romantik Hotels & Restaurants/EUIPO – Hotel Preidlhof (ROMANTIK)
   (Cauza T-213/17)
   (2017/C 168/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Romantik Hotels & Restaurants AG (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: S. Hofmann și W. Göpfert, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Hotel Preidlhof GmbH (Naturns, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca Uniunii verbală „ROMANTIK” – marca Uniunii nr. 2 527 109

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 3 februarie 2017 în cauza R 1257/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta a fost confirmată declararea nulității mărcii Uniunii 2 527 109 „ROMANTIK” (marcă verbală), precum și

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (3) coroborat cu articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-72/17: Acțiune introdusă la 3 februarie 2017 – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl)

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/59

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2017 – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl)
   (Cauza T-72/17)
   (2017/C 104/83)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Gabriele Schmid (Halbenrain, Austria) (reprezentant: Rechtsanwältin B. Kuchar)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Graz, Austria)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a mărcii „Steirisches Kürbiskernöl” – înregistrarea internațională nr. 900 100

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 decembrie 2017 în cauza R 1768/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate și constatarea decăderii mărcii IR nr. 900 100 pentru Uniunea Europeană cu privire la toate produsele;

                  in eventu

               —

               anularea deciziei atacate ca urmare a lipsei probării utilizării mărcii nr. 900 100 în calitate de semn distinctiv și trimiterea procedurii spre rejudecare în fața EUIPO;

               —

               în orice caz, obligarea titularei mărcii la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în procedura în fața EUIPO și în cadrul prezentei proceduri.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 15 alin. (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 51 alin. (1) lit. (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 55 alin. (1) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-43/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 8 februarie 2008 — Cauză în materia dreptului mărcilor pe rol între: ZVS Zeitungsvertrieb Stuttgart GmbH și președintele Deutsches Patent- u. Markenamt

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 8 februarie 2008 — Cauză în materia dreptului mărcilor pe rol între: ZVS Zeitungsvertrieb Stuttgart GmbH și președintele Deutsches Patent- u. Markenamt
   (Cauza C-43/08)
   (2008/C 107/19)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundespatentgericht
   Părțile din acțiunea principală
   ZVS Zeitungsvertrieb Stuttgart GmbH și președintele Deutsches Patent- u. Markenamt
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 3 din Directiva 89/104/CEE din 21 decembrie 1988 impune o egalitate de tratament a solicitanților (1), care se află în situație de concurență, în momentul înregistrării mărcilor în vederea asigurării egalității de șanse pe planul concurenței?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ, instanța este obligată să examineze indiciile concrete ale unei inegalități de tratament care a condus la o denaturare a concurenței și să țină seama în cadrul analizei de decizii anterioare adoptate de autoritatea competentă în cazuri similare?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ, instanța, atunci când a constatat o astfel de discriminare, trebuie să țină seama de interdicția oricărei discriminări care denaturează concurența atunci când interpretează și aplică articolul 3 din Directiva 89/104/CEE din 21 decembrie 1988?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebările 1, 2 și 3, legislația națională, în scopul de a evita orice denaturare a concurenței, trebuie să oblige autoritatea națională să deschidă din oficiu o procedură de anulare împotriva unor mărci anterioare înregistrate în mod greșit?

      (1)  JO L 40, p. 1, Ediție Specială 17/vol. 1, p. 92.