title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din data de 12 iulie 2007. # Richard J. Eagle și alții împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Personal angajat în întreprinderea comună JET - Aplicarea unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari - Despăgubire pentru prejudiciul material suferit. # Cauza T-144/02.

text:
      Cauza T‑144/02
      Richard J. Eagle și alții
      împotriva
      Comisiei Comunităților Europene
      „Personal angajat în întreprinderea comună JET – Aplicarea unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari – Despăgubire pentru prejudiciul material suferit”
      Sumarul hotărârii
      1.      Procedură – Invocarea de motive noi pe parcursul procesului
      (Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44)
      2.      Funcționari – Acțiune – Competență de fond
      3.      Funcționari – Acțiune – Competență de fond
      4.      Funcționari – Acțiune – Competență de fond
      1.      Concluziile privind cuantumul despăgubirilor formulate în cadrul unei acțiuni în despăgubiri, după pronunțarea hotărârii interlocutorii
         prin care Tribunalul a obligat Comunitatea să repare prejudiciul suferit de unii membri ai personalului unei întreprinderi
         comune CEEA din cauza aplicării unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari, modificate pentru a ține seama
         de modalitățile de calcul al prejudiciului definite în hotărârea interlocutorie, nu pot fi considerate inadmisibile, dat fiind
         că acestea constituie o evoluție admisibilă a celor conținute în cerere, în special în măsura în care, pe de o parte, Tribunalul
         a stabilit elementele necesare în vederea calculării prejudiciului pentru prima dată în hotărârea interlocutorie și, pe de
         altă parte, structura exactă a prejudiciului și modul de calcul precis al despăgubirilor datorate nu fuseseră încă discutate.

      Într‑adevăr, din moment ce hotărârea interlocutorie a stabilit perioada pentru care se acordă o despăgubire, elementele care
         o compun și metoda care va fi folosită pentru determinarea valorii exacte a despăgubirii care revine fiecăruia, evaluarea
         cuantumului pretențiilor individuale ale fiecărui reclamant trebuie în mod necesar să poată fi corectată ulterior acestei
         hotărâri.

      (a se vedea punctele 21 și 22)
      2.      În cadrul unei acțiuni în despăgubiri, după pronunțarea hotărârii interlocutorii prin care Tribunalul a obligat Comunitatea
         să repare prejudiciul suferit de membrii personalului întreprinderii comune Joint European Torus (JET) din cauza aplicării
         unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari, încadrarea fiecărui reclamant în grad și în treaptă la începutul
         perioadei pentru care se acordă despăgubiri trebuie să fie stabilită luând în considerare recrutarea sa efectivă, această
         perioadă fiind de cinci ani de la data producerii efectelor celui mai vechi contract încheiat sau prelungit, această dată
         neputând fi anterioară cu mai mult de cinci ani.

      Într‑adevăr, chiar dacă Tribunalul a limitat dreptul la repararea prejudiciului la o perioadă de cel mult cinci ani, acesta
         a hotărât totuși că persoanele interesate ar fi trebuit să fie recrutate de la început, și anume din momentul primei angajări,
         cu contracte de agenți temporari, nelegalitatea persistând pe toată durata întreprinderii comune. În consecință, situația
         fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri nu trebuie să fie asimilată aceleia care ar rezulta
         dintr‑o primă recrutare, ci trebuie analizată luând în considerare că, din momentul primei angajări în calitate de agent contractual,
         persoana interesată ar fi trebuit să fie recrutată în calitate de agent temporar, ceea ce face necesară luarea în considerare,
         dacă este cazul, a „carierei” anterioare începutului perioadei menționate. O asemenea metodă de „reconstituire a carierei”
         include în mod necesar promovările de care fiecare reclamant ar fi putut beneficia.

      În ceea ce privește promovările din cursul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, având în vedere situația membrilor
         titulari ai echipei proiectului JET, Tribunalul a considerat că reclamanții au fost menținuți într‑o situație juridică discriminatorie
         care constituia o nelegalitate culpabilă și că, prin urmare, aceștia au suferit un prejudiciu. În consecință, situația similară
         agenților temporari ai CEEA, care trebuie să servească drept termen de comparație pentru a determina avansările în carieră
         de care ar fi putut beneficia reclamanții, este aceea mai favorabilă, după caz, a membrilor titulari ai echipei proiectului
         JET.

      (a se vedea punctele 49-51, 64 și 67)
      3.      Într‑o hotărâre interlocutorie prin care a obligat Comunitatea să repare prejudiciul suferit de membrii personalului JET din
         cauza aplicării unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari, Tribunalul a stabilit că prejudiciul cauzat reclamanților
         rezultă din diferența dintre remunerațiile și avantajele conexe pe care persoanele interesate le‑ar fi primit, dacă ar fi
         lucrat pentru proiectul JET în calitate de agenți temporari, și remunerațiile și avantajele conexe pe care le‑au primit efectiv
         în calitate de agenți contractuali.

      De aici rezultă, pe de o parte, că, pentru determinarea venitului comunitar net pe care fiecare reclamant l‑ar fi primit în
         cursul perioadei pentru care se acordă despăgubiri stabilite de Tribunal, dacă ar fi fost recrutat în calitate de agent temporar,
         trebuie să se ia în considerare ansamblul avantajelor la care ar fi avut dreptul persoana interesată ținând seama de aspectele
         legate de situația personală și profesională pentru care ar fi în măsură să furnizeze probe documentare. În schimb, nu este
         necesar să se includă sumele care ar fi putut fi primite pentru delegații, întrucât, în cadrul JET, toate cheltuielile erau
         rambursate, în timp ce diurnele erau reduse sau chiar lipseau. Pe de altă parte, pentru determinarea venitului național net
         primit de fiecare reclamant în calitate de agent contractual în timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri menționate,
         este necesar să se ia în considerare toate remunerațiile pe care persoanele interesate le‑au primit efectiv cu acest titlu,
         în special diurnele pe care le‑au primit eventual anumiți reclamanți în considerarea distanței față de amplasamentul JET.

      (a se vedea punctele 76-78)
      4.      Într‑o hotărâre interlocutorie prin care a obligat Comunitatea să repare prejudiciul suferit de membrii personalului JET,
         din cauza aplicării unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari, Tribunalul a stabilit că reclamanții ar fi
         trebuit să fie recrutați de la început cu contracte de agenți temporari și că nelegalitatea comisă a depășit ca durată perioada
         pentru care se acordă despăgubiri stabilită de Tribunal. Această constatare impune să se țină seama de faptul că reclamanții
         au putut să dobândească drepturi de pensie pentru toată perioada în cursul căreia fiecare dintre ei a lucrat în mod efectiv
         în cadrul JET, despăgubirea pentru aceste eventuale drepturi fiind, cu toate acestea, limitată la perioada pentru care se
         acordă despăgubiri.

      În consecință, pentru stabilirea părții din despăgubire corespunzătoare drepturilor de pensie, trebuie luată în considerare,
         pentru fiecare dintre reclamanți, data primei recrutări efective în cadrul JET, care poate fi, după caz, anterioară perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri, despăgubirea fiind datorată pentru pierderea drepturilor de pensie aferente perioadei de
         maximum cinci ani care corespunde perioadei pentru care se acordă despăgubiri. Intervalul de maximum cinci ani menționat mai
         sus nu constituie, așadar, singura perioadă care dă naștere acestor drepturi. De fapt, perioada totală de angajare a fiecărui
         reclamant în cadrul JET este cea care îi conferă drepturile de pensie, drepturile corespunzătoare fiind apoi reduse proporțional
         cu perioada pentru care se acordă despăgubiri raportată la perioada totală de angajare.

      În plus, trebuie să se considere că despăgubirea datorată pentru drepturile de pensie nu poate fi inferioară valorii actuariale
         a fondului constituit în numele fiecărui reclamant prin contribuțiile lucrătorului și ale angajatorului pentru perioada de
         maximum cinci ani pentru care se acordă despăgubiri.

      În schimb, în situația în care un reclamant nu ar fi putut în orice caz, în baza prevederilor statutare, să aibă dreptul la
         o pensie pentru limită de vârstă, ci doar la o indemnizație de plecare, în special ca urmare a faptului că a lucrat în cadrul
         JET mai puțin de zece ani, o despăgubire pentru pierderea unei asemenea indemnizații, redusă proporțional cu durata perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri raportată la perioada totală de angajare, constituie alternativa care trebuie în mod necesar
         să îi fie acordată.

      (a se vedea punctele 89-92)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera întâi)
      12 iulie 2007(*)

      „Personal angajat în întreprinderea comună JET – Aplicarea unui statut juridic diferit de cel al agenților temporari – Despăgubire pentru prejudiciul material suferit”
      În cauza T‑144/02,
      Richard J. Eagle, cu domiciliul în Oxon (Regatul Unit), și ceilalți 12 reclamanți ale căror nume figurează în anexă, reprezentați de domnul
         D. Beard, barrister,

      reclamanți,
      împotriva
      Comisiei Comunităților Europene, reprezentată de domnul J. Currall, în calitate de agent,

      pârâtă,
      susținută de
      Consiliul Uniunii Europene, reprezentat de domnii J.-P. Hix și B. Driessen, în calitate de agenți,

      intervenient,
      având ca obiect stabilirea, ca urmare a Hotărârii Tribunalului din 5 octombrie 2004, Eagle și alții/Comisia (T‑144/02, Rec.,
         p. II‑3381), a sumei datorate cu titlu de despăgubire pentru repararea prejudiciului financiar suferit de către fiecare reclamant
         ca urmare a faptului că nu a fost recrutat în calitate de agent temporar al Comunităților Europene pentru exercitarea activității
         în cadrul întreprinderii comune Joint European Torus (JET),

      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera întâi),
      compus din domnii B. Vesterdorf, președinte, M. Jaeger și H. Legal, judecători,
      grefier: doamna C. Kristensen, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 20 martie 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Istoricul cauzei și procedura
      1        Prin Hotărârea din 5 octombrie 2004, Eagle și alții/Comisia (T‑144/02, Rec., p II‑3381, denumită în continuare „hotărârea
         interlocutorie”), Tribunalul a stabilit că, nepropunându‑le reclamanților încheierea unor contracte pentru agenți temporari,
         fapt ce încălca statutele întreprinderii comune Joint European Torus (JET), Comisia a săvârșit o nelegalitate culpabilă de
         natură să angajeze răspunderea Comunității Europene, că această nelegalitate a provocat pierderea unei șanse serioase de recrutare
         a acestora în calitate de agenți temporari și că prejudiciul cauzat reclamanților rezultă din diferența dintre remunerațiile,
         avantajele conexe și drepturile de pensie pe care persoanele interesate le‑ar fi primit sau dobândit dacă ar fi lucrat pentru
         proiectul JET în calitate de agenți temporari și remunerațiile, avantajele conexe și drepturile de pensie pe care le‑au primit
         sau dobândit efectiv în calitate de agenți contractuali (punctele 141, 157 și 164 din hotărârea interlocutorie).

      2        Cu toate acestea, considerând că reclamanții ar fi trebuit să prezinte cererile de despăgubire într‑un termen rezonabil, care
         nu putea să depășească cinci ani începând din momentul în care au luat cunoștință de situația discriminatorie pe care au invocat‑o,
         Tribunalul a hotărât că despăgubirea datorată urmează a fi calculată, în fiecare caz, de la data producerii efectelor celui
         mai vechi contract încheiat sau prelungit cu persoana interesată, această dată neputând fi anterioară cu mai mult de cinci
         ani datei prezentării cererii sale de despăgubire în fața Comisiei (punctul 71 din hotărârea interlocutorie).

      3        Tribunalul nefiind în măsură să determine despăgubirea datorată fiecărui reclamant, hotărârea interlocutorie (punctul 167)
         a stabilit principiile și criteriile pe baza cărora părțile erau invitate să ajungă la un acord, în lipsa căruia acestea urmau
         să sesizeze Tribunalul în legătură cu concluziile lor privind cuantumul despăgubirilor.

      4        Astfel, părțile trebuiau:

      1)      să determine postul și gradul care ar fi corespuns funcțiilor exercitate de fiecare reclamant dacă i‑ar fi fost oferit un
         contract de agent temporar la data producerii efectelor celui mai vechi contract încheiat sau prelungit, această dată neputând
         fi anterioară cu mai mult de cinci ani datei prezentării cererii acestuia de despăgubire (punctele 166 și 168 din hotărârea
         interlocutorie);

      2)      să procedeze la reconstituirea carierei persoanei interesate din momentul recrutării, fără să depășească perioada maximă menționată
         mai sus a ultimilor cinci ani, luând în considerare:

      –        creșterea medie a remunerațiilor pentru postul și gradul corespunzătoare ale unui agent al Comunității Europene a Energiei
         Atomice (CEEA), care lucrează, dacă este cazul, în cadrul JET,

      –        eventualele promovări de care persoana interesată ar fi putut beneficia în cursul acestei perioade, având în vedere respectivul
         grad și post, în baza numărului mediu de promovări acordate agenților temporari ai CEEA aflați într‑o situație similară (punctul
         169 din hotărârea interlocutorie);

      3)      să realizeze o comparație între situația unui agent temporar al Comunităților și cea a unui agent contractual în ceea ce privește
         sumele nete, după ce au fost deduse contribuțiile, reținerile sau alte sume reținute în temeiul legislației aplicabile (punctul
         170 din hotărârea interlocutorie).

      5        Tribunalul a precizat că perioada pentru care se acordă despăgubiri avea ca punct de plecare data producerii efectelor celui
         mai vechi contract încheiat sau prelungit în perioada de cinci ani care precedă data prezentării cererii de despăgubire și
         se termina fie la data la care persoana interesată a încetat să lucreze pentru proiectul JET, dacă această dată este anterioară
         datei finalizării proiectului, 31 decembrie 1999, fie chiar la această dată dacă persoana interesată a lucrat pentru proiectul
         JET până la finalizarea acestuia (punctul 171 din hotărârea interlocutorie).

      6        În sfârșit, Tribunalul a hotărât că, din moment ce despăgubirea compensează pierderile salariale și beneficiile conexe reglementate
         de Protocolul privind privilegiile și imunitățile funcționarilor și agenților Comunităților Europene și este calculată având
         în vedere impozitul comunitar, aceasta este netă de impozit și nu ar putea fi supusă unor prelevări fiscale naționale (punctul
         173 din hotărârea interlocutorie).

      7        Neputând ajunge la un acord asupra tuturor aspectelor referitoare la stabilirea exactă a despăgubirii datorate fiecărui reclamant,
         părțile au transmis Tribunalului, la 28 octombrie 2005, concluziile lor privind cuantumul despăgubirilor.

      8        Printr‑o măsură de organizare a procedurii notificată la 19 decembrie 2006, Tribunalul a solicitat părților, în temeiul articolului
         64 din Regulamentul de procedură al acestuia, informații și clarificări privind aspectele aflate încă în divergență referitoare
         la evaluarea prejudiciului fiecărui reclamant.

      9        Reclamanții au răspuns la solicitările Tribunalului prin scrisoarea depusă la grefă la 19 februarie 2007. Comisia și‑a prezentat
         observațiile asupra răspunsurilor reclamanților prin scrisoarea depusă la grefă la 1 martie 2007.

      10      În răspunsurile lor la solicitările Tribunalului, părțile, care și‑au formulat concluziile privind cuantumul despăgubirilor
         ca urmare a măsurii de organizare a procedurii, au arătat că au rezolvat unele dintre dezacorduri și au relevat aspectele
         care au rămas în discuție.

      11      Prin Ordonanța președintelui Camerei întâi a Tribunalului din 7 martie 2007, cererea de intervenție formulată de Regatul Unit
         al Marii Britanii și Irlandei de Nord la 27 februarie 2007 a fost respinsă ca fiind introdusă tardiv, conform prevederilor
         articolului 115 alineatul (1) coroborate cu cele ale articolului 116 alineatul (6) din Regulamentul de procedură.

      12      Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost prezentate în ședința din 20 martie
         2007. Comisia a depus o versiune modificată a anexelor la observațiile sale din 1 martie 2007.

      13      La sfârșitul ședinței, președintele a acordat un termen de o săptămână reclamanților pentru a comunica eventualele modificări
         pe care le au față de documentele depuse în ședință de către Comisie. La 27 martie 2007, în urma unei cereri a reclamanților,
         președintele a acordat o prelungire de termen Comisiei și acestora, până la 30 martie și, respectiv, 3 aprilie 2007, pentru
         a permite pârâtei să opereze ultimele rectificări ale concluziilor sale privind cuantumul despăgubirilor, iar reclamanților
         pentru a‑și formula observațiile asupra acestor ultime aspecte.

      14      Procedura orală a fost terminată la 17 aprilie 2007.

       Concluziile părților
      15      Reclamanții au solicitat Tribunalului să dispună:

      –        obligarea Comisiei la despăgubirea acestora pentru pierderea unor venituri din muncă și a altor beneficii cauzată de încălcările
         dreptului comunitar comise față de aceștia, cererea de despăgubire fiind stabilită pentru toți reclamanții la suma totală
         de 2 629 269 lire sterline (GBP), la 31 octombrie 2005;

      –        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
      16      Comisia, susținută de Consiliu, a solicitat Tribunalului să dispună:

      –        obligarea acesteia la despăgubirea reclamanților în temeiul hotărârii interlocutorii, potrivit observațiilor sale, cu suma
         totală, pentru toți reclamanții, de 574 424 GBP;

      –        obligarea acesteia la plata a jumătate din cheltuielile de judecată ale reclamanților.
       În drept
       Sfera litigiului rationae personae
      17      Ca răspuns la întrebările adresate în cursul ședinței de Tribunal, reclamanții au arătat că trei dintre ei, domnii T. F. Atkins,
         E. Junger și J. Fanthome, nu au formulat cereri de despăgubire.

      18      Prin urmare, trebuie ca Tribunalul să ia act de acest lucru și să constate că 10 dintre cei 13 reclamanți pun concluzii prin
         care solicită despăgubiri.

      19      În plus, trebuie să se ia act de retragerea cererii formulate de Comisie în observațiile sale din 1 martie 2007 prin care
         se solicita ca Tribunalul să se pronunțe asupra unei eventuale compensări între despăgubirea care va fi datorată de pârâtă
         domnului Walton în executarea prezentei hotărâri și creanța pe care instituția arată că o deține față de acesta în aplicarea
         deciziei sale din 27 mai 2005 (a se vedea, în materia compensării creanțelor, Hotărârea Tribunalului din 17 ianuarie 2007,
         Grecia/Comisia, T‑231/04, punctele 11 și următoarele).

       Cu privire la cuantumul despăgubirilor solicitate
      20      Fără a ridica o excepție de inadmisibilitate, Comisia susține că pretențiile reclamanților privind despăgubirile, corespunzătoare
         perioadei pentru care se acordă despăgubiri stabilite în hotărârea interlocutorie (1995–1999), ar fi de mai mult de o dată
         și jumătate mai mari decât cele inițiale. Comisia apreciază că, deși aceste solicitări au fost ajustate de către persoanele
         interesate în raport cu, printre altele, informațiile pe care aceasta le‑a furnizat în cursul discuțiilor, această creștere
         substanțială a pretențiilor reclamanților ar putea să încalce prevederile articolului 44 din Regulamentul de procedură.

      21      În principiu, trebuie subliniat că, într‑o cauză în care o hotărâre interlocutorie stabilise modalitățile de calcul al prejudiciului
         suferit și unde se dispusese efectuarea unei expertize, Curtea a admis creșterea pretențiilor din concluziile inițiale, considerând
         admisibile asemenea concluzii modificate. Aceasta a considerat că respectivele concluzii constituiau o evoluție admisibilă,
         chiar necesară, a celor conținute în cerere, în special în măsura în care, pe de o parte, Curtea stabilise elementele necesare
         în vederea calculării prejudiciului pentru prima dată în hotărârea interlocutorie și, pe de altă parte, structura exactă a
         prejudiciului și modul de calcul precis al despăgubirilor datorate nu fuseseră încă discutate. Curtea a adăugat că, în dispozitivul
         hotărârii interlocutorii, invitase părțile să prezinte concluziile privind cuantumul despăgubirilor în situația în care acestea
         nu ar fi ajuns la un acord asupra cuantumului prejudiciului. Curtea a hotărât că invitația respectivă ar fi lipsită de sens
         și de justificare dacă părțile nu ar putea să formuleze, ulterior pronunțării hotărârii respective, concluzii diferite de
         cele conținute în cererea introductivă (Hotărârea Curții din 27 ianuarie 2000, Mulder și alții/Consiliul și Comisia, C‑104/89
         și C‑37/90, Rec., p. I‑203, punctele 38-40).

      22      Tot astfel, în speță, din moment ce hotărârea interlocutorie a stabilit perioada pentru care se acordă o despăgubire, elementele
         care o compun și metoda care va fi folosită pentru determinarea valorii exacte a despăgubirii care revine fiecăruia, evaluarea
         cuantumului pretențiilor individuale ale fiecărui reclamant trebuia în mod necesar să poată fi corectată ulterior acestei
         hotărâri.

      23      În plus, din dosar rezultă că despăgubirile solicitate în concluziile reclamanților, din data de 28 octombrie 2005, care au
         fost modificate având în vedere motivarea hotărârii interlocutorii, sunt inferioare, și nu superioare celor din concluziile
         inițiale, dacă se ia în considerare cuantumul lor global și nu doar partea din pretențiile inițiale care privește perioada
         pentru care se acordă despăgubiri, astfel cum procedează pârâta.

      24      Din cele de mai sus rezultă că observația Comisiei cu privire la cuantumul cererilor finale trebuie respinsă ca fiind lipsită
         de pertinență.

       Considerații introductive
      25      Prezenta hotărâre are ca obiect stabilirea despăgubirii datorate fiecărui reclamant pentru repararea prejudiciului rezultat
         din nelegalitatea constatată în hotărârea interlocutorie, conform principiilor și criteriilor enunțate în aceasta, amintite
         la punctele 1-6 de mai sus, din moment ce părțile nu au ajuns la un acord deplin asupra tuturor aspectelor în vederea punerii
         în aplicare a principiilor și criteriilor stabilite de Tribunal.

      26      În prealabil, trebuie subliniat că hotărârea interlocutorie nu a fost contestată nici în ceea ce privește principiul recunoașterii
         răspunderii Comunității, în temeiul nelegalității constatate, nici în legătură cu recunoașterea prejudiciului suferit de reclamanți,
         ale căror drepturi la obținerea unei despăgubiri au fost limitate la o perioadă de maximum cinci ani, nici în ceea ce privește
         principiile și criteriile care trebuie folosite pentru stabilirea despăgubirii datorate fiecăruia. Această hotărâre a devenit,
         așadar, definitivă în legătură cu toate aceste aspecte, care au dobândit autoritate de lucru judecat, și este obligatorie
         pentru soluționarea finală a litigiului (Hotărârea Curții din 19 februarie 1991, Italia/Comisia, C‑281/89, Rec., p. I‑347,
         punctul 14, Ordonanța Curții din 11 iulie 1996, Coussios/Comisia, C‑397/95 P, Rec., p. I‑3873, punctul 25, și Ordonanța Curții
         din 28 noiembrie 1996, Lenz/Comisia, C‑277/95 P, Rec., p. 6109, punctele 48-54, iar în ceea ce privește autoritatea de lucru
         judecat a unei hotărâri interlocutorii, Hotărârea Mulder și alții/Consiliul și Comisia, citată anterior, punctele 54-56).
         În plus, Comisia a subliniat, în observațiile sale din 1 martie 2007 menționate anterior, că nici reclamanții, nici ea însăși
         nu au formulat recurs în fața Curții împotriva Hotărârii din 5 octombrie 2004 și că aceasta a dobândit, prin urmare, autoritate
         de lucru judecat.

      27      În plus, în etapa în care se află litigiul la terminarea procedurii orale, reiese că, în raport cu concluziile părților din
         28 octombrie 2005, acestea au ajuns la un acord asupra unora dintre problemele, generale sau particulare, privind stabilirea
         despăgubirii datorate fiecărui reclamant, având în vedere principiile și criteriile stabilite în hotărârea interlocutorie.

      28      În primul rând, reiese că părțile s‑au înțeles în ceea ce privește metoda generală pentru calcularea pierderilor suferite
         de reclamanți, cu privire la identificarea principalelor elemente componente ale veniturilor, comunitare și naționale, ale
         persoanelor interesate ce trebuie luate în considerare, cu privire la aplicarea, asupra cuantumului final al despăgubirii
         datorate fiecăruia, a unei dobânzi simple de 5,25 % și în ceea ce privește caracterul neimpozabil în temeiul legislației Regatului
         Unit al despăgubirilor care urmează a fi primite de reclamanți, problema regimului fiscal al respectivelor indemnizații fiind
         în mod expres și definitiv soluționată prin hotărârea interlocutorie (a se vedea punctul 6 de mai sus).

      29      Concluziile depuse de către părți la 28 octombrie 2005 prezintă dezacordurile care au rămas în legătură cu șase aspecte, care
         condiționează stabilirea precisă a despăgubirii datorate fiecărui reclamant și pe care părțile le supun spre soluționare Tribunalului.
         Acestea se referă, în primul rând, la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri pentru fiecare reclamant (a se
         vedea punctul 5 de mai sus), în al doilea rând, la gradul și treapta care urmează a fi stabilite pentru fiecare la începutul
         perioadei pentru care se acordă despăgubiri (a se vedea punctul 4 de mai sus), în al treilea rând, la promovările de care
         ar fi putut beneficia persoanele interesate (a se vedea punctul 4 de mai sus), în al patrulea rând, la avantajele conexe remunerațiilor
         pe care le‑ar fi putut primi (a se vedea punctul 1 de mai sus), în al cincilea rând, la contribuțiile, reținerile sau alte
         sume reținute care trebuie luate în considerare pentru determinarea venitului net al unui agent temporar al Comunităților
         și al celui al unui agent contractual (a se vedea punctul 4 de mai sus) și, în al șaselea rând, la drepturile de pensie pe
         care le‑ar putea pretinde fiecare reclamant (a se vedea punctul 1 de mai sus).

      30      În urma măsurii de organizare a procedurii menționate la punctul 8 de mai sus, părțile s‑au apropiat și mai mult de un consens
         cu privire la anumite aspecte menționate mai sus asupra cărora se aflau în dezacord. Cu toate acestea, se pare că nu au ajuns
         la un acord deplin decât în ceea ce privește contribuțiile, reținerile și celelalte sume reținute care trebuie luate în considerare
         pentru determinarea veniturilor efectiv primite de cei interesați în calitate de agenți contractuali. În schimb, divergențe
         mai mult sau mai puțin importante rămân în ceea ce privește celelalte aspecte în litigiu.

      31      În plus, părțile, ale căror puncte de vedere converg în această privință, și‑au prezentat, în scris și în cadrul ședinței,
         dificultățile de a obține acceptarea de către autoritățile fiscale din Regatul Unit a faptului că despăgubirile care urmează
         să fie primite de reclamanți nu pot fi supuse unei impuneri fiscale naționale, în conformitate cu ceea ce a stabilit Tribunalul
         în hotărârea interlocutorie, autoritățile menționate anunțându‑și intenția de a impozita, dacă nu cuantumul principal al despăgubirilor,
         cel puțin dobânzile care s‑ar adăuga la despăgubirile respective. Reclamanții și Comisia solicită Tribunalului să se pronunțe
         în mod specific asupra caracterului neimpozabil al despăgubirilor menționate, atât al cuantumului principal, cât și al dobânzilor.

      32      Se vor examina succesiv cele șase chestiuni menționate la punctul 29 de mai sus, realizând o distincție între aspectele asupra
         cărora s‑a ajuns la un acord și aspectele asupra cărora nu s‑a ajuns la un acord și, de asemenea, problema regimului fiscal
         al dobânzilor datorate pentru despăgubirile care urmează a fi primite de reclamanți.

       Cu privire la aspectele asupra cărora s‑a ajuns la un acord
       Cu privire la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri
      33      Tribunalul a stabilit în hotărârea interlocutorie că despăgubirea datorată urma să fie calculată, pentru fiecare reclamant,
         de la data producerii efectelor celui mai vechi contract încheiat cu acesta sau prelungit, respectiva dată neputând fi anterioară
         cu mai mult de cinci ani datei prezentării cererii de despăgubire în fața Comisiei, această dată fiind stabilită între 12
         noiembrie 1994 și 16 februarie 1995 (punctele 83 și 166 din hotărârea interlocutorie). În plus, rezultă din hotărâre (punctul
         171) că perioada pentru care se acordă despăgubiri se încheie fie la data la care reclamantul vizat și‑a încetat activitatea
         pentru proiectul JET, dacă această dată este anterioară datei de 31 decembrie 1999 la care a fost finalizat proiectul, fie
         la această din urmă dată, dacă a lucrat pentru proiectul JET până la finalul acestuia, precizându‑se că, în cazul specific
         al domnului Walton, angajat în calitate de agent temporar în 1999, perioada pentru care acesta are un drept la despăgubire
         se termină la data recrutării sale efectuate conform Regimului aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene.

      34      Din cercetarea judecătorească și, în special, din răspunsurile la măsura de organizare a procedurii menționată la punctul
         8 de mai sus rezultă că reclamanții nu au putut să depășească dificultățile întâlnite în ceea ce privește determinarea datei
         exacte a începutului perioadei pentru care se acordă despăgubiri corespunzătoare fiecăruia, din cauza modalităților de plată,
         săptămânale sau lunare, a reînnoirilor tardive ale contractelor acestora și, în cazul a doi dintre aceștia, a contractelor
         care nu au fost încheiate pe o perioadă de un an. Ținând seama de aceste elemente de fapt, rezultate din consultarea arhivelor
         JET, care făceau deosebit de delicată determinarea datei începutului perioadei pentru care se acordă despăgubiri, reclamanții
         au ajuns la un acord cu Comisia pentru stabilirea datei de 1 martie 1996 (anterioară cu cinci ani datei cererii de despăgubire)
         drept punct de pornire al perioadei menționate.

      35      Ținând seama de dificultățile specifice invocate de reclamanți pentru a utiliza documentele contractuale consultate și de
         acordul Comisiei, este necesar ca Tribunalul, care în hotărârea interlocutorie invitase părțile să ajungă la o înțelegere,
         să ia act de acordul părților și să stabilească data de început a perioadei pentru care se acordă despăgubiri, pentru fiecare
         reclamant, ca fiind 1 martie 1996, astfel cum se indică în coloana a doua din anexa 2 la prezenta hotărâre.

      36      În consecință, va fi respinsă propunerea alternativă a reclamanților formulată în răspunsurile acestora la măsura de organizare
         a procedurii, de a nu lua în considerare data producerii efectelor celui mai vechi contract încheiat sau prelungit, ci prima
         dată la care o plată ar fi fost datorată, sugestie care a fost de altfel respinsă de pârâtă, ca nefiind conformă cu motivarea
         hotărârii interlocutorii (punctul 166).

       Cu privire la contribuții, rețineri și alte sume reținute
      37      Tribunalul a statuat în hotărârea interlocutorie (punctul 170) că, pentru stabilirea prejudiciului, comparația între situația
         unui agent temporar al Comunităților și cea a unui agent contractual precum fiecare dintre reclamanți trebuie realizată având
         în vedere sumele nete, excluzând contribuțiile, reținerile sau alte sume reținute în baza legislației aplicabile.

      38      Ca urmare a măsurii de organizare a procedurii, reclamanții au dedus, conform motivării menționate anterior a hotărârii interlocutorii,
         pentru stabilirea veniturilor primite în calitate de agenți contractuali, sumele pe care le luaseră inițial în calcul în concluziile
         lor din 28 octombrie 2005, corespunzătoare contribuțiilor la fondul de pensii. Comisia a acceptat această metodă.

      39      Tribunalul va lua act de acest fapt pentru a stabili venitul net pe care l‑a primit în mod efectiv fiecare reclamant în calitate
         de agent contractul în timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri.

       Cu privire la aspectele asupra cărora nu s‑a ajuns la un acord
       Cu privire la gradul și treapta de la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri
      –       Argumentele părților
      40      Reclamanții susțin că gradul și treapta se vor determina, pe lângă luarea în considerare a calificărilor academice ale acestora
         și a experienței profesionale anterioare, pe baza carierei fiecăruia în cadrul JET din momentul în care a început efectiv
         să lucreze, și anume, pentru mulți dintre aceștia, înainte de începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri. Reclamanții
         consideră că Tribunalul a stabilit, în hotărârea interlocutorie, un criteriu de echivalență funcțională între posturile ocupate
         în calitate de agenți contractuali și cele care ar fi fost ocupate în calitate de agenți temporari. Reclamanții arată că,
         pentru a stabili această echivalență funcțională, au consultat un memorandum al responsabilului pentru contracte al JET, domnul
         Byrne, din 25 august 1989.

      41      Invocând hotărârea interlocutorie, reclamanții susțin că, din moment ce au fost efectiv recrutați să lucreze pentru JET, Comisia
         nu mai poate să pretindă astăzi același standard în materie de probațiune precum cel care s‑ar solicita dacă ar fi vorba de
         recrutarea lor efectivă, un asemenea standard fiind, în anumite cazuri, imposibil de demonstrat. În plus, aceștia afirmă că
         fiecare a depus o declarație formală care atestă cariera sa și curriculum vitae.

      42      Comisia susține că gradul și treapta trebuie determinate în raport cu momentul la care și‑a produs efectele cel mai vechi
         contract inclus în perioada pentru care se acordă despăgubiri, ținând seama de diplomele și de experiența profesională anterioară
         a fiecărui reclamant, ca și cum ar fi vorba de o primă recrutare. Comisia consideră că reclamanții trebuie să furnizeze aceleași
         probe, în ceea ce privește calificările și experiența profesională, ca și când ar fi în mod efectiv recrutați. Pârâta apreciază
         că din hotărârea interlocutorie rezultă că răspunderea Comunității este angajată și o despăgubire este datorată pentru o perioadă
         de cel mult cinci ani și că nu ar putea fi luate în considerare contractele anterioare.

      43      În plus, Comisia arată că documentele pertinente pe care le folosește pentru a determina posturi sau grade sunt, pe de o parte,
         Decizia Comisiei din 11 octombrie 1984 privind criteriile aplicabile încadrării în grad și în treaptă pentru recrutarea personalului
         științific și tehnic și, pe de altă parte, decizia Comisiei, intrată în vigoare la 1 septembrie 1983, privind criteriile aplicabile
         numirii în grad și încadrării în treaptă în momentul recrutării, în ceea ce privește personalul administrativ.

      44      Pârâta ridică, de asemenea, problema admisibilității probelor care i‑au fost transmise de către reclamanți, majoritatea în
         iulie 2005, sau chiar în septembrie sau în octombrie 2005, din punctul de vedere al articolului 44 din Regulamentul de procedură.

      –       Aprecierea Tribunalului
      45      Cu titlu preliminar, fiind vorba de probe referitoare la calificările și experiența profesională a reclamanților, care sunt
         utile pentru stabilirea gradului și treptei fiecăruia la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, trebuie amintit
         faptul că, în hotărârea interlocutorie, Tribunalul a stabilit că, având în vedere în principal calificările lor, reclamanții
         ar fi avut șanse reale să fie recrutați în calitate de agenți temporari (punctele 155 și 157 din hotărârea interlocutorie).
         Prin urmare, pentru a se stabili despăgubirea datorată fiecărui reclamant, nu este necesar să se analizeze dacă, la începutul
         perioadei pentru care se acordă despăgubiri, persoana interesată îndeplinea condițiile pentru a fi recrutată. Într‑adevăr,
         din motivarea hotărârii interlocutorii rezultă că standardul în materie de probațiune necesar pentru a stabili încadrarea
         fiecărui reclamant nu poate fi, astfel cum susține Comisia, echivalent cu cel al unei recrutări reale.

      46      În ceea ce privește tardivitatea invocată de pârâtă, din punctul de vedere al articolului 44 din Regulamentul de procedură,
         a anumitor elemente de probă pe care reclamanții i le‑ar fi transmis între lunile iulie și octombrie 2005, admisibilitatea
         unor asemenea elemente nu poate fi contestată în circumstanțele din speță.

      47      Într‑adevăr, motivarea hotărârii interlocutorii, care se referă la principiul răspunderii Comunității, este cea care a definit
         prejudiciul suferit de reclamanți, a stabilit metoda de urmat pentru a determina cuantumul acestuia și care, referindu‑se
         în special la calificările academice, la experiența profesională și la funcțiile exercitate în cadrul JET, a permis părților
         să identifice elementele pertinente pentru stabilirea despăgubirilor datorate. Având în vedere prorogarea termenelor solicitată
         de reclamanți, față de care pârâta nu a formulat obiecții, și circumstanța că aceasta din urmă le‑a permis reclamanților să
         aibă acces la arhivele JET doar la sfârșitul lunii decembrie 2005, nu este posibilă contestarea admisibilității vreunei probe.

      48      În ceea ce privește încadrarea în grad și în treaptă a fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri,
         trebuie amintit faptul că, în hotărârea interlocutorie, Tribunalul a constatat că posturile și calificările reclamanților,
         astfel cum sunt inventariate de Comisie, apar ca fiind similare, prin natura și nivelul lor, celor ale membrilor titulari
         ai echipei proiectului. Tribunalul a reținut (punctul 121) că, în cadrul ședinței, Comisia a admis că nu existau diferențe
         fundamentale între membrii titulari ai echipei proiectului și reclamanți, calificările și experiența profesională a acestora
         fiind asemănătoare. Tribunalul a subliniat, de asemenea, (punctul 122) că această similitudine a funcțiilor era confirmată
         de organigrama JET.

      49      Astfel, din hotărârea interlocutorie (punctele 166 și 168) rezultă că postul, gradul și treapta care urmează a fi determinate
         pentru fiecare reclamant trebuie să corespundă funcțiilor exercitate de fiecare în cadrul JET la data producerii efectelor
         celui mai vechi contract încheiat sau prelungit în timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, funcțiile respective
         fiind cele pe care persoana interesată le exercita în cadrul JET la acea dată, dacă lucra deja dinainte acolo, cum este cazul
         celor mai mulți dintre reclamanți, sau cele pentru a căror exercitare a început să lucreze acolo. Încadrarea fiecărui reclamant
         trebuie, așadar, să fie stabilită luând în considerare recrutarea sa efectivă de către JET, care s‑a produs, în general, înainte
         de data de început a perioadei pentru care se acordă despăgubiri.

      50      Într‑adevăr, chiar dacă Tribunalul a limitat dreptul la repararea prejudiciului al fiecărui reclamant la o perioadă de cel
         mult cinci ani, acesta a hotărât totuși că persoanele interesate ar fi trebuit să fie recrutate de la început, și anume din
         momentul primei angajări, cu contracte de agenți temporari, nelegalitatea persistând pe toată durata JET (punctele 127 și
         139 din hotărârea interlocutorie). Contrar celor afirmate de Comisie, constatarea nelegalității privește toată durata angajării
         la JET, însă o reparare a prejudiciului nu trebuie realizată, din motivele expuse în hotărârea interlocutorie (punctele 57-84),
         decât pentru perioada pentru care se acordă despăgubiri, perioadă definită în această hotărâre.

      51      În consecință, situația fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri nu trebuie să fie asimilată
         aceleia care ar rezulta dintr‑o primă recrutare, ci trebuie analizată luând în considerare că, din momentul primei angajări
         în calitate de agent contractual, persoana interesată ar fi trebuit să fie recrutată în calitate de agent temporar, ceea ce
         face necesară luarea în considerare, dacă este cazul, a „carierei” anterioare începutului perioadei pentru care se acordă
         despăgubiri, pentru a determina încadrarea corespunzătoare funcțiilor exercitate de fiecare la începutul perioadei menționate.

      52      În plus, luarea în considerare a „carierei” anterioare în cadrul JET nu constituie, de fapt, contrar celor afirmate de Comisie,
         o reconstituire a carierei, ci reprezintă doar luarea în considerare a încadrării la care ajunsese persoana interesată, dacă
         este cazul, în calitate de agent contractual al JET, după cum rezultă din hotărârea interlocutorie, care se referă la funcțiile
         exercitate de către fiecare reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, cu scopul de a se determina
         postul și gradul fiecărui reclamant (punctele 166 și 168), amintindu‑se faptul că Tribunalul a constatat o echivalență între
         posturile, calificările și experiența profesională ale reclamanților și cele ale membrilor titulari ai echipei proiectului
         (punctele 121 și 122 din hotărârea interlocutorie). Încadrarea care urmează a fi stabilită la începutul perioadei pentru care
         se acordă despăgubiri trebuie, în consecință, să țină seama de această similitudine funcțională.

      53      Pentru stabilirea încadrării fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, trebuie utilizate
         toate elementele pertinente disponibile menționate de părți, și anume, pe de o parte, memorandumul responsabilului pentru
         contracte al JET din 25 august 1989, care stabilește o corespondență între gradele agenților contractuali și opt grade care
         privesc agenții CEEA, precum și tipurile de încadrare a personalului contractual al JET, astfel cum rezultă din registrul
         personalului menționat corespunzător anului 1994 și, pe de altă parte, Decizia Comisiei din 11 octombrie 1984 privind criteriile
         aplicabile încadrării în grad și în treaptă pentru recrutarea personalului științific și tehnic, precum și decizia Comisiei,
         intrată în vigoare la 1 septembrie 1983, privind criteriile aplicabile numirii în grad și încadrării în treaptă în momentul
         recrutării, în ceea ce privește personalul administrativ.

      54      Având în vedere aceste documente, încadrarea în grad și în treaptă a fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care
         se acordă despăgubiri este stabilită în felul următor.

      55      În primul rând, trebuie determinată încadrarea fiecărui reclamant în calitate de agent contractual la data producerii efectelor
         celui mai vechi contract încheiat sau prelungit în perioada menționată, astfel cum poate fi stabilită pornind de la memorandumul
         responsabilului pentru contracte din cadrul JET din 25 august 1989 și de la registrul personalului contractual al JET corespunzător
         anului 1994. Cu excepția cazului în care este vorba despre o primă recrutare, această încadrare în calitate de agent contractual
         ține seama de evoluția situației personalului avut în vedere începând cu momentul recrutării inițiale și până la data prelungirii
         contractelor acestora care determină începerea perioadei pentru care se acordă despăgubiri, potrivit principiilor enunțate
         anterior.

      56      În al doilea rând, trebuie să se stabilească gradul și treapta corespunzătoare ale unui agent al CEEA echivalent acestei încadrări
         în baza Deciziei Comisiei din 11 octombrie 1984 privind criteriile aplicabile încadrării în grad și în treaptă pentru recrutarea
         personalului științific și tehnic, precum și a deciziei Comisiei, intrată în vigoare la 1 septembrie 1983, privind criteriile
         aplicabile numirii în grad și încadrării în treaptă în momentul recrutării, în ceea ce privește personalul administrativ.

      57      Din cele de mai sus rezultă că încadrarea în grad și în treaptă a fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se
         acordă despăgubiri este stabilită după cum se indică în a treia coloană din anexa 2 la prezenta hotărâre.

       Cu privire la promovări
      –       Argumentele părților
      58      Reclamanții susțin că ritmul de promovare în cadrul JET era deosebit de favorabil, ceea ce ar presupune, în speță, să se rețină,
         pe de o parte, trecerea la un grad superior atunci când creșterea treptei face ca salariul să crească peste nivelul primei
         trepte din gradul superior următor, cu excepția a trei cazuri, pentru care reclamanții adoptă poziția Comisiei, și anume că
         nu are loc promovarea din gradul B în gradul A, din gradul A 5 în gradul A 4 și din gradul A 4 în gradul A 3. Pe de altă parte,
         o promovare corespunzătoare mediei promovărilor în carieră ar trebui adăugată la fiecare cinci ani.

      59      Corelația strânsă între gradele solicitate de reclamanți și cele care figurează în registrul personalului contractual al JET
         ar confirma fundamentarea corectă a metodei propuse. Aceasta ar permite de asemenea ca numirea pe un post de răspundere să
         fie exprimată printr‑o promovare.

      60      Comisia susține că o modificare a responsabilității nu implică automat o promovare pentru că nu există o legătură automată
         între grad și funcție, un funcționar putând să treacă de la postul de administrator la cel de șef de unitate fără promovare.

      61      Ca răspuns la măsura de organizare a procedurii, părțile au arătat că au ajuns la un acord asupra ratei de promovare de 20 %,
         corespunzătoare unei promovări la fiecare cinci ani.

      62      Comisia își menține dezacordul cu privire la aplicarea de către reclamanți a acestei rate pentru perioada anterioară perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri, potrivit metodei acestora, care presupune luarea în considerare a parcursului carierei
         în cadrul JET înainte de perioada pentru care se acordă despăgubiri, pentru a determina încadrarea la începutul perioadei
         respective.

      –       Aprecierea Tribunalului
      63      În prealabil, trebuie subliniat că aspectul asupra căruia nu s‑a ajuns la un acord menționat de Comisie nu se referă la realizarea
         promovărilor de care ar fi beneficiat reclamanții conform cu rata, admisă de părți, de 20 % pe an în timpul perioadei pentru
         care se acordă despăgubiri, ci la aplicarea acestei rate la determinarea încadrării inițiale a fiecăruia, la începutul perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri, reconstituind, dacă este cazul, cariera anterioară în cadrul JET a persoanei interesate.
         Aceste criterii privesc, așadar, stabilirea gradului și a treptei la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri
         și nu au legătură cu promovările din timpul perioadei menționate, de a cărei reconstituire este vorba.

      64      În ceea ce privește luarea în considerare a promovărilor anterioare perioadei pentru care se acordă despăgubiri, care nu este,
         așadar, în discuție aici, trebuie totuși să se remarce, ținând seama de motivele de preocupare ale pârâtei, că este sigur
         că, din momentul în care s‑a constatat (a se vedea punctele 50 și următoarele de mai sus), potrivit motivării hotărârii interlocutorii,
         că era necesar să se țină seama de cariera persoanei interesate din momentul recrutării sale efective pentru stabilirea încadrării
         fiecărui reclamant la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, o asemenea metodă de „reconstituire a carierei”
         include în mod necesar promovările de care acesta ar fi putut beneficia. Părțile fiind de acord că rata de promovare în cadrul
         JET era de 20 %, reclamanții au putut în mod logic să o utilizeze pentru a proceda la această „reconstituire a carierei” inițiale,
         pentru a stabili gradul și treapta fiecăruia la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri.

      65      În ceea ce privește promovările în timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, Tribunalul a stabilit în hotărârea
         interlocutorie (punctul 169) că părțile trebuiau să convină asupra reconstituirii carierei fiecărui reclamant de la data recrutării
         fără să depășească perioada ultimilor cinci ani pentru care despăgubirea este datorată, ținând seama de media de creștere
         a salariilor pentru postul și gradul corespunzătoare ale unui agent al CEEA, care lucra, dacă este cazul, în cadrul JET, precum
         și de eventualele promovări de care fiecare ar fi putut beneficia în timpul acestei perioade, având în vedere gradul și postul
         reținute, pe baza mediei promovărilor acordate agenților temporari ai CEEA aflați într‑o situație similară.

      66      Din hotărârea interlocutorie rezultă că reconstituirea eventualelor promovări din cursul perioadei pentru care se acordă despăgubiri
         trebuie realizată luând în considerare gradul și treapta reținute la începutul acestei perioade de cel mult cinci ani, pe
         baza mediei promovărilor acordate agenților temporari ai CEEA aflați într‑o situație similară, și anume celor care lucrează
         în cadrul JET, potrivit practicii promovărilor existente în cadrul JET.

      67      Într‑adevăr, având în vedere situația membrilor titulari ai echipei proiectului JET, Tribunalul a considerat că reclamanții
         au fost menținuți într‑o situație juridică discriminatorie care constituia o nelegalitate culpabilă (punctele 140 și 141 din
         hotărârea interlocutorie) și că, prin urmare, aceștia au suferit un prejudiciu (punctele 164 și 169 din hotărârea interlocutorie).
         În consecință, „situația similară”, care trebuie să servească drept termen de comparație pentru a determina avansările în
         carieră de care ar fi putut beneficia reclamanții, este aceea mai favorabilă, după caz, a membrilor titulari ai echipei proiectului
         JET.

      68      Accesul eventual la posturi care presupun responsabilități speciale nu a fost luat în considerare în cadrul acestui calcul,
         pentru că, astfel cum subliniază Comisia, nu există o legătură automată între grad și funcție, un funcționar putând să schimbe
         postul fără a beneficia de o promovare. În schimb, promovările reconstituite trebuie să includă modificările treptei și modificările
         gradului conform practicii JET.

      69      Prin urmare, trebuie să se țină seama, conform principiilor formulate în hotărârea interlocutorie, de promovările reconstituite
         în baza motivelor de mai sus pentru stabilirea venitului net pe care fiecare reclamant ar fi putut să îl primească în calitate
         de agent temporar în cursul perioadei pentru care se acordă despăgubiri.

       Cu privire la avantajele conexe
      –       Argumentele părților
      70      Reclamanții susțin că trebuie să se calculeze venitul net primit efectiv de fiecare dintre aceștia, cu deducerea sumelor câștigate
         de aceștia când lucrau în timpul concediilor sau când efectuau ore suplimentare, considerând că fiecare a lucrat același număr
         de zile ca și un agent temporar al CEEA aflat într‑o situație similară și fără a efectua ore suplimentare. Aceștia afirmă
         că a lua în considerare sumele primite efectiv de reclamanți cu acest titlu (superioare celor ale agenților temporari ai JET)
         ar exclude orice despăgubire corespunzătoare concediilor plătite și orelor suplimentare.

      71      Comisia subliniază că sumele primite de reclamanți pentru concediile plătite și orele suplimentare trebuie, datorită flexibilității
         de care beneficiau aceștia pentru a‑și mări veniturile, spre deosebire de agenții CEEA, luate în considerare în cadrul veniturilor
         primite de persoanele interesate în calitatea lor de agenți contractuali. În ceea ce privește stabilirea venitului comunitar
         pe care fiecare ar fi putut să îl primească, Comisia susține că trebuie să se probeze faptul că persoana interesată îndeplinea
         condițiile specifice cu privire la acea parte din despăgubire corespunzătoare anumitor alocații, precum alocația pentru locuință,
         alocația pentru creșterea copilului sau alocația școlară.

      72      În ceea ce privește eventuale delegații efectuate de către reclamanți, Comisia invocă faptul că este vorba de rambursarea
         unor costuri, și nu a veniturilor pierdute. Legat de diurnele pe care le‑ar fi primit unii reclamanți care locuiau departe
         de amplasamentul JET, pârâta afirmă că Statutul funcționarilor nu conferă un avantaj echivalent agenților și că despăgubirile
         corespunzătoare trebuie să fie considerate drept venituri efectiv primite în calitate de agent contractual.

      73      Ca urmare a măsurii de organizare a procedurii, reiese că părțile au ajuns la un acord asupra următoarelor aspecte.

      74      În ceea ce privește concediile plătite, este acceptat, având în vedere că cei mai mulți reclamanți nu au beneficiat de acestea,
         să se contabilizeze în veniturile primite de reclamanți în calitate de agenți contractuali sumele primite de persoanele interesate
         pentru că au lucrat același număr de ore pe care le‑ar fi lucrat dacă ar fi fost agenți ai CEEA.

      75      În legătură cu orele suplimentare, părțile au ajuns la un acord pentru a distinge situația reclamanților care se încadrează
         în categoria A de cea a reclamanților care se încadrează în categoria B. Pe de o parte, personalul CEEA din categoria A nefiind
         plătit pentru orele suplimentare efectuate, spre deosebire de personalul contractual, din care fac parte și reclamanții, aceștia
         din urmă acceptă majorarea de 10 % aplicată de Comisie asupra veniturilor lor naționale. Pe de altă parte, reiese că personalul
         CEEA din categoria B (precum și cel din categoria C) nu primea o compensare financiară pentru orele suplimentare, ci una orară,
         care se dovedește imposibil de calculat. În consecință, reclamanții au decis să nu țină seama de orele suplimentare pentru
         niciunul dintre cei doi termeni ai ecuației (venituri naționale și venituri comunitare). În schimb, Comisia a menținut în
         mod uniform majorarea de 10 % aplicată veniturilor primite de reclamanți în calitate de agenți contractuali. Rezultă, așadar,
         o divergență în evaluarea acestor venituri în sumele indicate de părți.

      –       Aprecierea Tribunalului
      76      Tribunalul a stabilit în hotărârea interlocutorie (punctul 164) că, pentru perioada petrecută în cadrul întreprinderii comune
         JET, prejudiciul cauzat reclamanților rezultă din diferența dintre remunerațiile, avantajele conexe și drepturile de pensie
         pe care persoanele interesate le‑ar fi primit sau dobândit dacă ar fi lucrat pentru proiectul JET în calitate de agenți temporari
         și remunerațiile, avantajele conexe și drepturile de pensie pe care le‑au primit sau dobândit efectiv în calitate de agenți
         contractuali.

      77      De aici rezultă, pe de o parte, că pentru determinarea venitului comunitar net pe care fiecare reclamant l‑ar fi primit în
         timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri dacă ar fi fost recrutat în calitate de agent temporar, trebuie să se ia
         în considerare ansamblul avantajelor la care ar fi avut dreptul persoana interesată ținând seama de aspectele legate de situația
         personală și profesională pentru care ar fi în măsură să furnizeze probe documentare. În schimb, nu este necesar să se includă
         sumele care ar fi putut fi primite pentru delegații, Comisia afirmând, în această privință, fără a fi contrazisă, că, în cadrul
         JET, toate cheltuielile de ședere erau rambursate, în timp ce diurnele erau reduse sau chiar lipseau.

      78      Pe de altă parte, pentru determinarea venitului național net primit de fiecare reclamant în calitate de agent contractual
         în timpul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, este necesar să se ia în considerare toate remunerațiile pe care persoanele
         interesate le‑au primit efectiv cu acest titlu, în special diurnele pe care le‑au primit eventual anumiți reclamanți în considerarea
         distanței față de amplasamentul JET.

      79      În ceea ce privește concediile plătite, trebuie să se ia act de acordul părților și să se țină seama de sumele primite de
         persoanele interesate pentru că au lucrat același număr de ore pe care le‑ar fi lucrat dacă ar fi fost agenți ai CEEA.

      80      În legătură cu orele suplimentare, trebuie să se aplice, după cum au convenit părțile, o majorare de 10 % pe veniturile primite
         de persoanele interesate în calitatea lor de agenți contractuali, în măsura în care personalul CEEA din categoria A nu era
         plătit pentru orele suplimentare efectuate, spre deosebire de agenții contractuali, astfel cum era cazul reclamanților.

      81      Cu privire la reclamanții încadrați în categoria B, se observă că pârâta nu susține că ar fi inexacte afirmațiile reclamanților
         potrivit cărora personalul CEEA din categoriile B și C nu primea o compensație financiară pentru orele suplimentare, ci una
         orară, care se dovedește imposibil de calculat. În această situație, se va considera că soluția cea mai potrivită este cea
         reținută de reclamanți, și anume aceea de a nu se lua în considerare orele suplimentare, nici pentru determinarea veniturilor
         primite de reclamanți în calitate de agenți contractuali, și nici pentru determinarea veniturilor pe care le‑ar fi putut primi
         în calitate de agenți temporari ai CEEA.

      82      În consecință, Tribunalul trebuie să hotărască asupra venitului net pe care fiecare reclamant l‑ar fi putut primi în calitate
         de agent temporar în cursul perioadei pentru care se acordă despăgubiri și asupra celui pe care l‑a primit efectiv în calitate
         de agent contractual în cursul aceleiași perioade, conform principiilor menționate anterior privind avantajele conexe.

      83      Prin urmare, cuantumul veniturilor nete primite de agenți, cuantumul veniturilor pe care ar fi trebuit să le primească în
         calitate de agenți temporari, cuantumul pierderii care rezultă din diferența dintre aceste două valori și cuantumul pierderii
         cumulate care rezultă din actualizarea acestui din urmă cuantum la data de 31 decembrie 1999 sunt cele care figurează în coloanele
         1, respectiv 2, 3 și 4 din anexa 3 la prezenta hotărâre.

       Cu privire la drepturile de pensie
      –       Argumentele părților
      84      Reclamanții susțin că au dreptul la repararea prejudiciului cauzat de pierderea drepturilor de pensie și că acesta nu poate
         fi înlocuit de o indemnizație de plecare. Aceștia afirmă că cei mai mulți dintre ei au lucrat în cadrul JET pentru o perioadă
         mai mare decât cea de maximum cinci ani pe baza căreia trebuie calculată despăgubirea. Aceștia consideră că un mod potrivit
         pentru a determina drepturile de pensie este reprezentat de calcularea costului unei rente viagere echivalente cu pensia pe
         care ar fi primit‑o dacă s‑ar fi procedat în mod legal, și de luarea în considerare a părții din această sumă care corespunde
         perioadei pentru care se acordă despăgubiri.

      85      Comisia susține că reclamanții nu pot pretinde decât o indemnizație de plecare din moment ce durata perioadei pentru care
         a fost angajată răspunderea Comunității ca urmare a faptului că nu i‑a recrutat pe reclamanți, care a dat naștere unei obligații
         de reparare a prejudiciului, a fost stabilită de Tribunal la maximum cinci ani. Acordarea de drepturi de pensie în considerarea
         faptului că anumiți reclamanți lucrau dinainte în cadrul JET, ceea ce ar presupune întemeierea pe contracte încheiate înainte
         de începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri, ar fi contrară limitării impuse de Tribunal.

      –       Aprecierea Tribunalului
      86      Tribunalul a stabilit în hotărârea interlocutorie (punctul 164) că, pentru perioada petrecută în cadrul întreprinderii comune
         JET, prejudiciul produs reclamanților includea drepturile de pensie, care corespundeau diferenței între drepturile de pensie
         pe care persoanele interesate le‑ar fi dobândit dacă ar fi lucrat pentru proiectul JET în calitate de agenți temporari și
         drepturile de pensie pe care le dobândiseră în fapt în calitate de agenți contractuali.

      87      Pe de altă parte, Tribunalul a considerat că despăgubirea trebuia să fie calculată pentru o perioadă care începea la data
         producerii efectelor celui mai vechi contract încheiat sau prelungit cu persoana interesată, această dată neputând fi anterioară
         cu mai mult de cinci ani datei prezentării Comisiei a cererii sale de despăgubiri, și se termina fie la data la care reclamantul
         în cauză a încetat să lucreze pentru proiectul JET, dacă această dată este anterioară datei de 31 decembrie 1999, la care
         s‑a terminat proiectul, fie la această din urmă dată, dacă a lucrat pentru proiectul JET până la finalul său (punctul 171
         din hotărârea interlocutorie).

      88      Din motivele citate mai sus rezultă fără dubiu că Tribunalul a recunoscut în mod expres dreptul reclamanților la repararea
         prejudiciului în ceea ce privește drepturile de pensie. Astfel, chiar dacă a limitat în prealabil admisibilitatea capetelor
         de cerere privind despăgubirile la o perioadă de maximum cinci ani în raport cu data cererii de despăgubire a fiecărui reclamant,
         Tribunalul nu a dedus de aici că acest element al despăgubirii ar trebui să fie înlocuit în toate cazurile cu o indemnizație
         de plecare. Interpretarea Comisiei în această privință nu poate fi, în consecință, reținută.

      89      Într‑adevăr, astfel cum s‑a amintit la punctul 51 de mai sus, Tribunalul a stabilit, în hotărârea interlocutorie, că reclamanții
         ar fi trebuit să fie recrutați de la început cu contracte de agenți temporari și că nelegalitatea comisă a depășit ca durată
         perioada pentru care se acordă despăgubiri. Această constatare impune să se țină seama de faptul că reclamanții au putut să
         dobândească drepturi de pensie pentru toată perioada în cursul căreia fiecare dintre ei a lucrat în mod efectiv în cadrul
         JET, despăgubirea pentru aceste eventuale drepturi fiind, cu toate acestea, limitată la perioada pentru care se acordă despăgubiri.

      90      În consecință, pentru stabilirea părții din despăgubire corespunzătoare drepturilor de pensie trebuie luată în considerare,
         pentru fiecare dintre reclamanți, data primei recrutări efective în cadrul JET, care poate fi, după caz, anterioară perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri, despăgubirea fiind datorată pentru pierderea drepturilor de pensie aferente perioadei de
         maximum cinci ani care corespunde perioadei pentru care se acordă despăgubiri. Intervalul de maximum cinci ani menționat mai
         sus nu constituie, așadar, singura perioadă care dă naștere acestor drepturi. De fapt, perioada totală de angajare a fiecărui
         reclamant în cadrul JET este cea care îi conferă drepturile de pensie, drepturile corespunzătoare fiind apoi reduse proporțional
         cu perioada pentru care se acordă despăgubiri raportată la perioada totală de angajare, conform motivării citate anterior
         a hotărârii interlocutorii.

      91      În plus, trebuie să se considere că despăgubirea datorată pentru drepturile de pensie nu poate fi inferioară valorii actuariale
         a fondului constituit în numele fiecărui reclamant prin contribuțiile lucrătorului și ale angajatorului pentru perioada de
         maximum cinci ani pentru care se acordă despăgubiri.

      92      În schimb, în situația în care un reclamant nu ar fi putut în orice caz, în baza prevederilor statutare, să aibă dreptul la
         o pensie pentru limită de vârstă, ci doar la o indemnizație de plecare, în special ca urmare a faptului că a lucrat în cadrul
         JET mai puțin de zece ani, o despăgubire pentru pierderea unei asemenea indemnizații, redusă proporțional cu durata perioadei
         pentru care se acordă despăgubiri raportată la perioada totală de angajare, constituie alternativa care trebuie în mod necesar
         să îi fie acordată conform motivării citate anterior a hotărârii interlocutorii. Din răspunsurile reclamanților la măsura
         de organizare a procedurii reiese că aceștia prezintă, în ultima formă a concluziilor lor, pentru aceia dintre ei care au
         lucrat mai puțin de zece ani în cadrul JET, o cerere privind acordarea unei indemnizații de plecare în locul drepturilor de
         pensie.

      93      Circumstanțele invocate de Comisie nu repun în discuție considerațiile de mai sus.

      94      Chiar dacă în Hotărârea din 17 mai 1990, Barber, C‑262/88 (Rec., p. I‑1889), Curtea a limitat efectele în timp ale interpretării
         date articolului 141 CE pentru motive imperative care țin de securitatea juridică și care se opun ca situațiile juridice care
         și‑au produs toate efectele juridice în trecut să fie repuse în discuție, această soluție nu pare pertinentă în speță.

      95      Într‑adevăr, circumstanțele din speță, referitoare la despăgubirea pentru prejudiciile provocate prin nelegalități comise
         de Comisie față de reclamanți nu sunt comparabile cu cele din speța precedentă, care ridica o problemă de modificare retroactivă
         a sistemelor de pensii pe întreg teritoriul Comunității, cu implicații financiare considerabile, fiind de adăugat că pârâta
         nu a invocat nicio considerație imperativă de interes general.

      96      Pe de altă parte, afirmația Comisiei potrivit căreia, pentru perioada anterioară perioadei pentru care se acordă despăgubiri,
         nu ar fi existat un fond de pensii în cadrul JET, astfel că acordarea de drepturi de pensie reclamanților pentru această perioadă,
         anterioară, ar fi însemnat acordarea unui avantaj de care agenții CEEA angajați de JET nu au beneficiat, nu poate fi acceptată.

      97      Din prevederile articolului 2 coroborate cu cele ale articolului 39 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților
         Europene, care se referă și la agenții CEEA, rezultă că agenții temporari au dreptul la pensie pentru limită de vârstă sau
         la o indemnizație de plecare în condițiile prevăzute de Statutul funcționarilor Comunităților Europene. Or, statutul JET anexat
         Deciziei 78/471/Euratom a Consiliului din 30 mai 1978 privind înființarea întreprinderii comune JET (JO L 151, p. 10), în
         versiunea sa relevantă pentru stabilirea drepturilor de pensie ale reclamanților, trimitea în mod expres, în articolul 8 alineatul
         (5), la Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene pentru personalul recrutat în calitate de agent temporar,
         cum ar fi trebuit să fie cazul reclamanților. Prin urmare, presupunând că în practică regimul prevăzut în textele aplicabile
         nu ar fi fost respectat pentru agenții CEEA angajați de JET, această situație regretabilă nu poate fi invocată de pârâtă în
         ceea ce privește stabilirea despăgubirii datorate reclamanților ca urmare a nelegalităților comise față de aceștia.

      98      În plus, în condițiile în care reclamanții solicitau, încă din momentul introducerii acțiunii, în 2002, o despăgubire pentru
         pierderea drepturilor de pensie, iar hotărârea interlocutorie a admis în mod explicit principiul acordării unei asemenea despăgubiri,
         se observă că nu a fost probată de către Comisie exactitatea afirmației sale și nu au fost aduse precizări cu privire la dificultățile
         de ordin practic care ar putea să rezulte din aceasta.

      99      Din cele de mai sus rezultă că despăgubirea reclamanților pentru pierderea drepturilor de pensie sau, dacă este cazul, a indemnizației
         de plecare este stabilită, conform motivelor de mai sus, astfel cum se indică în coloana (5) din anexa 3 la prezenta hotărâre.

       Cu privire la totalul despăgubirii datorate fiecărui reclamant
      100    Tribunalul a stabilit în hotărârea interlocutorie (punctul 164) că, pentru perioada petrecută în cadrul întreprinderii comune
         JET, prejudiciul produs reclamanților rezultă din diferența dintre remunerațiile, avantajele conexe și drepturile de pensie
         pe care persoanele interesate le‑ar fi primit sau dobândit dacă ar fi lucrat pentru proiectul JET în calitate de agenți temporari
         și remunerațiile, avantajele conexe și drepturile de pensie pe care le‑au primit sau dobândit efectiv în calitate de agenți
         contractuali.

      101    Din cele de mai sus rezultă că va fi stabilit cuantumul definitiv al despăgubirii datorate fiecărui reclamant pentru repararea
         prejudiciului în cauză, la data de 31 decembrie 1999, care, în orice caz, încheie perioada pentru care se acordă despăgubiri,
         la suma totală indicată în coloana (6) din anexa 3 la prezenta hotărâre. Începând cu această dată, sumei respective i se va
         aplica o dobândă simplă cu rata de 5,25 %, astfel cum se indică la punctul 28 de mai sus, până la data plății efective a despăgubirii.

       Cu privire la regimul fiscal al despăgubirilor reclamanților
      102    Părțile au prezentat problemele care ar putea apărea, pe plan național, în cadrul executării prezentei hotărâri, datorită
         faptului că autoritățile fiscale din Regatul Unit și‑au exprimat intenția să impoziteze, dacă nu cuantumul principal al despăgubirilor,
         cel puțin dobânzile aferente despăgubirilor în cauză, contrar dispozițiilor hotărârii interlocutorii.

      103    Trebuie amintit că Tribunalul a hotărât că, întrucât despăgubirea datorată fiecărui reclamant urmărește să compenseze pierderi
         salariale și pierderi ale beneficiilor conexe considerate ca fiind nete de impozit și întrucât este calculată, potrivit acelorași
         reguli, ținând seama de impozitul comunitar, această despăgubire trebuie să beneficieze de regimul fiscal aplicabil sumelor
         plătite de Comunități agenților lor, potrivit articolului 16 din Protocolul privind privilegiile și imunitățile funcționarilor
         și agenților Comunităților Europene. Despăgubirea respectivă, considerată astfel ca fiind netă de impozit, nu ar putea fi
         supusă, în consecință, unor prelevări fiscale naționale. Nicio altă despăgubire complementară nu este, așadar, datorată cu
         titlu de compensare a unor astfel de prelevări (punctul 173 din hotărârea interlocutorie).

      104    Din hotărârea interlocutorie rezultă că atât cuantumul principal al despăgubirii datorate fiecărui reclamant, cât și dobânzile
         aferente acesteia, care constituie costul timpului consumat pentru repararea prejudiciului persoanelor interesate și nu pot
         fi, așadar, disociate de cuantumul principal, nu ar putea fi, în nici un caz, supuse vreunei prelevări fiscale naționale care
         ar avea ca efect direct diminuarea reparării respectivului prejudiciu. În plus, astfel cum rezultă din hotărârea interlocutorie,
         Comunitatea nu ar putea fi obligată la plata către reclamanți a unei despăgubiri complementare, care nu ar avea legătură cu
         nelegalitățile constatate de Tribunal, pentru a compensa scăderea valorii despăgubirii care le rămâne în final persoanelor
         interesate ca urmare a unor decizii fiscale naționale, un asemenea transfer fiind echivalent cu alimentarea fără o cauză legitimă
         a bugetului unui stat membru.

      105    Nefiind cazul să se pronunțe anticipat asupra eventualelor consecințe procedurale la care s‑ar expune într‑o asemenea situație
         statul membru implicat, a căror oportunitate ar trebui apreciată de către Comisie, Tribunalul nu poate decât să confirme deplina
         imunitate fiscală a despăgubirilor datorate reclamanților, atât a cuantumului principal, cât și a dobânzilor, față de prevederile
         naționale, imunitate care rezultă din motivarea hotărârii interlocutorii, care a dobândit autoritate de lucru judecat, astfel
         cum s‑a indicat la punctele 26 și 28 de mai sus.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
       Argumentele părților
      106    Reclamanții, care solicită obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolului 87 din Regulamentul
         de procedură, invocă faptul că, deși Tribunalul a limitat perioada pentru care se acordă despăgubiri, aceștia nu au căzut
         în pretenții cu privire la un capăt de cerere, iar cheltuielile lor nu sunt proporționale cu perioada pentru care se acordă
         despăgubiri.

      107    Comisia susține că reclamanții nu pot pretinde că au câștigat procesul din moment ce au căzut în pretenții cu privire la una
         dintre problemele esențiale, și anume prescripția, ceea ce a avut ca efect reducerea de 5 sau de 6 ori a pretențiilor inițiale
         ale acestora. Observând că Tribunalul a consacrat acestei probleme aproape jumătate din Hotărârea din 5 octombrie 2004 pronunțată
         în cauza T‑144/02, Comisia consideră că o posibilă abordare ar fi aceea de a o obliga doar la plata a jumătate din cheltuielile
         de judecată ale reclamanților.

       Aprecierea Tribunalului
      108    Trebuie amintit că punctul 4 din dispozitivul hotărârii interlocutorii a dispus soluționarea odată cu fondul a cererii privind
         cheltuielile de judecată.

      109    Din articolul 88 din Regulamentul de procedură, care este aplicabil în speță, rezultă că, din moment ce litigiul a fost examinat
         în cadrul contenciosului referitor la litigiile dintre Comunitate și agenții acesteia (punctul 52 din hotărârea interlocutorie),
         în acest context, cheltuielile efectuate de către instituții rămân în sarcina acestora, fără a aduce atingere prevederilor
         articolului 87 alineatul (3) al doilea paragraf.

      110    În temeiul articolului 87 alineatul (3) din regulamentul menționat, Tribunalul poate să repartizeze cheltuielile de judecată
         sau poate decide ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire la
         unul sau mai multe capete de cerere sau pentru motive excepționale.

      111    În plus, articolul 87 alineatul (4) din același regulament prevede că statele membre și instituțiile care intervin în litigiu
         suportă propriile cheltuieli de judecată.

      112    Trebuie subliniat că rezultă atât din dispozitivul hotărârii interlocutorii, cât și din motivele pe care este fundamentată
         aceasta că reclamanții au obținut, în esență, admiterea capetelor de cerere pe care le formulaseră. Într‑adevăr, Tribunalul
         a recunoscut dreptul la repararea prejudiciului financiar pe care fiecare dintre reclamanți l‑a suferit ca urmare a faptului
         că nu a fost recrutat în calitate de agent temporar al Comunităților pentru exercitarea activității în cadrul întreprinderii
         comune JET. Astfel, afirmația pârâtei că Tribunalul a limitat perioada pentru care se acordă despăgubiri nu înlătură nicidecum
         recunoașterea deplină a răspunderii Comunității pentru nelegalitatea comisă, care a fost constatată pentru întreaga perioadă
         în cursul căreia reclamanții au lucrat pentru JET.

      113    Trebuie subliniat de asemenea că, deși aceștia din urmă au căzut parțial în pretenții în ceea ce privește cererile de despăgubire,
         în măsura în care Tribunalul nu a admis totalitatea sumelor solicitate pentru prejudiciul în cauză, nu este mai puțin adevărat
         că toți reclamanții obțin o despăgubire superioară celei pe care Comisia era dispusă să o acorde (a se vedea Hotărârea Curții
         Mulder și alții/Consiliul și Comisia, citată anterior, punctele 363-365).

      114    În aceste condiții, trebuie să se decidă că, pentru întregul proces desfășurat în fața Tribunalului, Comisia va suporta propriile
         cheltuieli de judecată, precum și pe cele ale reclamanților, iar Consiliul, intervenient, va suporta propriile cheltuieli
         de judecată.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera întâi)
      declară și hotărăște:
      1)      Comisia este obligată la plata către fiecare reclamant a unei despăgubiri corespunzătoare sumei indicate pentru fiecare dintre
            aceștia în coloana 6 din anexa 3 la prezenta hotărâre.
      2)      Acestei sume i se va aplica o dobândă cu rata de 5,25 % începând de la 31 decembrie 1999 până la plata efectivă.
      3)      Comisia va suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de reclamanți pe parcursul întregului
            proces desfășurat în fața Tribunalului.
      4)      Consiliul va suporta propriile cheltuieli de judecată.

               Vesterdorf

                Jaeger

                Legal

         Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 12 iulie 2007.

               Grefier

                     Președinte

               E. Coulon

                     B. Vesterdorf

         Anexa 1
      Lista reclamanţilor (13)
      Atkins T. F.
      Brickley Carol
      Eagle Richard J.
      Fanthome John G.
      Felton Robert
      Gaberscik Alexander
      Gardener Martin
      Grant Michael George
      Junger Edward
      Marren Clifford
      Marrs Beryl
      Sands David
      Walton Robert C.

      Anexa 2

               Numele reclamanţilor

               Începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri

               Gradul și treapta la începutul perioadei pentru care se acordă despăgubiri

               Brickley

               1 martie 1996

               A 5/2

               Eagle

               1 martie 1996

               B 1/8

               Felton

               1 martie 1996

               A 5/3

               Gaberscik

               1 martie 1996

               A 7/1

               Gardener

               1 martie 1996

               B 1/7

               Grant

               1 martie 1996

               B 2/4

               Marren

               1 martie 1996

               B 1/5

               Marrs

               1 martie 1996

               B 1/8

               Sands

               1 martie 1996

               B 2/1

               Walton

               1 martie 1996

               A 5/5

      Anexa 3

               Numele reclamanţilor

               Totalul veniturilor nete primite în calitate de agent contractual (1)
               Venituri naţionale
               (GBP)

               Totalul veniturilor nete ale unui agent temporar echivalent (2)
               Venituri comunitare
               (GBP)

               Diferenţa:
               Pierderea netă simplă
               (3 = 2 - 1)
               (GBP)

               Diferenţa:
               Pierderea netă cumulată
               (4 = 3 actualizată la 31 decembrie 1999)
               (GBP)

               Pierderea pensiei pentru limită de vârstă
               (sau indemnizaţia de plecare) (5)
               (GBP)

               Pierderea totală
               la 31 decembrie 1999
               (6 = 4 + 5)
               (GBP)

               Brickley

               55 885

               127 702

               71 817

               78 799

               12 233

               91 033

               Eagle

               102 784

               186 517

               83 734

               90 189

               147 220

               237 410

               Felton

               127 231

               198 678

               71 447

               76 915

               48 132

               125 047

               Gaberscik

               61 513

               87 728

               26 215

               28 210

               12 346

               40 555

               Gardener

               104 242

               262 987

               158 745

               170 348

               121 464

               291 812

               Grant

               62 745

               167 619

               104 875

               111 738

               127 730

               239 467

               Marren

               111 040

               207 958

               96 918

               104 288

               123 823

               228 111

               Marrs

               102 977

               186 517

               83 540

               89 981

               162 080

               252 061

               Sands

               72 970

               157 228

               84 259

               90 038

               88 551

               178 589

               Walton

               113 978

               210 673

               96 695

               103 612

               104 409

               208 021

         * Limba de procedură: engleza.


title: Hotărârea Tribunalului (camera a patra) din 15 iunie 2010. # Actega Terra GmbH împotriva Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci de comerț, desene și modele industriale) (OAPI). # Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TERRAEFFEKT matt & gloss - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]. # Cauza T-118/08.

text:
      Hotărârea Tribunalului (Camera a patra) din 15 iunie 2010 – Actega Terra/OAPI (TERRAEFFEKT matt & gloss)
      (Cauza T‑118/08)
      „Marcă comunitară – Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TERRAEFFEKT matt & gloss – Motiv absolut de refuz – Caracter descriptiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul
         (CE) nr. 207/2009]”

      Marcă comunitară – Definiția și dobândirea mărcii comunitare – Motive absolute de refuz – Mărci compuse exclusiv din semne sau indicații care pot să servească pentru a desemna caracteristicile unui produs [Regulamentul
         nr. 40/94 al Consiliului, art. 7 alin. (1) lit. (c)] (a se vedea punctele 33, 34 și 51-53)

      Obiectul

               Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 ianuarie 2008 (cauza R 1467/2007‑1) privind o cerere
                  de înregistrare a semnului verbal TERRAEFFEKT matt & gloss ca marcă comunitară

            Date privind cauza

               Solicitantul mărcii comunitare:

               Actega Terra GmbH

               Marca comunitară vizată:

               Marca verbală TERRAEFFEKT matt & gloss pentru produse din clasa 2 – cererea nr. 5454517

               Decizia examinatorului:

               Respinge înregistrarea

               Decizia camerei de recurs:

               Respinge calea de atac

      Dispozitivul

                  1)

                  	Respinge acțiunea.

                  2)

                  	Obligă Actega Terra GmbH la plata cheltuielilor de judecată.


Hotărârea Curții (camera a treia) din data de 12 ianuarie 1983. # K împotriva Consiliului Comunităților Europene. # Funcționar. # Cauza 257/81.


Hotărârea Curții (camera a doua) din data de 14 iulie 1988. # Oskar Schäflein împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Coeficient corector. # Cauza 284/87.


Hotărârea Curții (camera a șasea) din data de 11 iunie 1998. # Karlheinz Fischer împotriva Finanzamt Donaueschingen. # Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare: Finanzgericht Baden-Württemberg, Freiburg - Germania. # Dispoziții fiscale - A șasea directivă TVA. # Cauza C-283/95.