title: Cauza C-323/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales) Chancery Division la 12 august 2009 — Interflora Inc, Interflora British Unit/Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Justice (England and Wales) Chancery Division la 12 august 2009 — Interflora Inc, Interflora British Unit/Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited
   (Cauza C-323/09)
   2009/C 282/37
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Interflora Inc, Interflora British Unit

      Pârâte: Marks & Spencer plc, Flowers Direct Online Limited

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care un operator care este concurent al titularului unei mărci înregistrate și care oferă produse și servicii identice cu cele desemnate de marca menționată prin intermediul site-ului său web, (i) alege un semn care este identic (în conformitate cu jurisprudența Curții în cauza C-291/00) cu marca respectivă în calitate de cuvânt cheie pentru serviciul de legătură sponsorizată (link) al administratorului unui motor de căutare, (ii) desemnează semnul drept cuvânt cheie, (iii) asociază semnul cu URL-ul propriului site web, (iv) stabilește costul per click în raport cu acel cuvânt cheie (v) programează timpii de expunere a link-ului sponsorizat și (vi) utilizează semnul în corespondența comercială referitoare la facturarea și plata tarifelor sau la administrarea contului propriu cu administratorul motorului de căutare, însă link-ul sponsorizat nu include în sine semnul sau orice alt semn similar, toate sau unele dintre aceste acțiuni constituie „utilizare” a semnului de către concurent în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din Prima Directivă a Consiliului 89/104/CEE (1) din 21 decembrie 1988 (denumită în continuare „directiva privind mărcile”) și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 40/94 (2) din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (denumit în continuare „regulamentul privind marca comunitară”)?

               2.

               Orice asemenea utilizare este „pentru” produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară?

               3.

               Orice asemenea utilizare se încadrează în domeniul de aplicare al vreuneia sau al ambelor dispoziții care urmează:

                           (a)

                           articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară; și

                           (b)

                           (presupunând că printr-o asemenea utilizare se aduce atingere caracterului distinctiv al mărcii respective sau se obțin foloase necuvenite din renumele mărcii) articolul 5 alineatul (2) din directiva privind mărcile și articolul 9 alineatul (1) litera (c) din regulamentul privind marca comunitară?

               4.

               Influențează răspunsul la a treia întrebare:

                           (a)

                           împrejurarea că prezentarea link-ului sponsorizat al concurentului ca răspuns la o căutare efectuată de un utilizator prin intermediul semnului în cauză este de natură să determine o parte a publicului să creadă că concurentul este membru al rețelei comerciale a titularului mărcii, contrar realității; sau

                           (b)

                           împrejurarea că administratorul motorului de căutare nu încuviințează titularilor mărcii în statul membru în cauză blocarea selecționării de către terți drept cuvinte cheie a semnelor identice cu mărcile titularilor?

               5.

               În cazul în care administratorul motorului de căutare (i) prezintă unui utilizator un semn care este identic (în conformitate cu jurisprudența Curții în cauza C-291/00) cu o marcă înregistrată, în cadrul barelor de căutare localizate în partea superioară și cea inferioară a paginilor de căutare care conțin un link sponsorizat către site-ul web al competitorului menționat în cadrul primei întrebări, (ii) prezintă semnul utilizatorului în interiorul sumarului rezultatelor căutării, (iii) prezintă semnul utilizatorului ca sugestie alternativă atunci când utilizatorul a introdus un semn similar în motorul de căutare, (iv) prezintă utilizatorului o pagină cu rezultate ale căutării care conține link-ul sponsorizat al concurentului ca răspuns la introducerea semnului de către utilizator și (v) adoptă utilizarea semnului din partea utilizatorului, prezentându-i acestuia paginile cu rezultatele căutării care conțin link-ul sponsorizat al concurentului, însă link-ul sponsorizat nu include în sine semnul sau orice alt semn similar, toate sau unele dintre aceste acțiuni constituie „utilizare” a semnului de către administratorul motorului de căutare în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară?

               6.

               Orice asemenea utilizare este „pentru” produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată marca în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile și al articolului 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară?

               7.

               Orice asemenea utilizare se încadrează în domeniul de aplicare al vreuneia sau al ambelor dispoziții care urmează:

                           (a)

                           articolul 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile și articolul 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară; și

                           (b)

                           (presupunând că printr-o asemenea utilizare se aduce atingere caracterului distinctiv al mărcii respective sau se obțin foloase necuvenite din renumele mărcii) articolul 5 alineatul (2) din directiva privind mărcile și articolul 9 alineatul (1) litera (c) din regulamentul privind marca comunitară?

               8.

               Influențează răspunsul la a șaptea întrebare:

                           (a)

                           împrejurarea că prezentarea link-ului sponsorizat al concurentului ca răspuns la o căutare efectuată de un utilizator prin intermediul semnului în cauză este de natură să determine o parte a publicului să creadă că concurentul este membru al rețelei comerciale a titularului mărcii, contrar realității; sau

                           (b)

                           împrejurarea că administratorul motorului de căutare nu încuviințează titularilor mărcii în statul membru în cauză blocarea selecționării de către terți drept cuvinte cheie a semnelor identice cu mărcile titularilor?

               9.

               Dacă orice asemenea utilizare se încadrează în domeniul de aplicare al articolului 5 alineatul (1) litera (a) din directiva privind mărcile/articolului 9 alineatul (1) litera (a) din regulamentul privind marca comunitară ori al articolului 5 alineatul (2) din directiva privind mărcile/articolului 9 alineatul (1) litera (c) din regulamentul privind marca comunitară sau al ambelor dispoziții combinate:

                           (a)

                           o asemenea utilizare constă în sau include „transmiterea într-o rețea de comunicații a informațiilor furnizate, de un destinatar al serviciului”, iar în caz afirmativ, administratorul motorului de căutare „[selectează] sau [modifică] informațiile” în sensul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 2000/31/CE (3) a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („directiva privind comerțul electronic”)?

                           (b)

                           o asemenea utilizare constă în sau include „stocarea automată, intermediară și temporară a informațiilor transmise, atât timp cât stocarea servește exclusiv pentru a face mai eficientă transmiterea mai departe a informațiilor către alți destinatari ai serviciului, la cerere” în sensul articolului 13 alineatul (1) din directiva privind comerțul electronic?

                           (c)

                           o asemenea utilizare constă în sau include „stocarea informațiilor furnizate de un destinatar al serviciului” în sensul articolului 14 alineatul (1) din directiva privind comerțul electronic?

                           (d)

                           dacă utilizarea nu constă exclusiv în activități care se încadrează în domeniul de aplicare al unuia sau mai multora dintre articolele 12 alineatul (1), 13 alineatul (1) și 14 alineatul (1) din directiva privind comerțul electronic, dar include asemenea activități, administratorul motorului de căutare este exonerat de răspundere în măsura în care utilizarea constă în astfel de activități și, în caz afirmativ, pot fi acordate despăgubiri sau alte reparații financiare în considerarea unei asemenea utilizări în măsura în care nu este exonerat de răspundere?

               10.

               Dacă răspunsul la a noua întrebare este în sensul că utilizarea nu constă exclusiv din activități care se încadrează în domeniul de aplicare al unuia sau mai multora dintre articolele 12-14 din directiva privind comerțul electronic, concurentul poate fi ținut să răspundă solidar pentru încălcările săvârșite de administratorul motorului de căutare în virtutea legislației naționale privind răspunderea solidară?

      (1)  Prima Directivă a Consiliului 89/104/CEE din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, JO L40, p.1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 92.

      (2)  JO L 11, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 146.

      (3)  JO L 178, p. 1, Ediție specială 13/vol. 29, p. 257.


title: Cauza C-100/07 P: Recurs introdus la 21 februarie 2007 de É.R. și alții împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 13 decembrie 2006 în cauza T-138/03, É.R. și alții/Consiliu și Comisie

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/2

         Recurs introdus la 21 februarie 2007 de É.R. și alții împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 13 decembrie 2006 în cauza T-138/03, É.R. și alții/Consiliu și Comisie
   (Cauza C-100/07 P)
   (2007/C 129/03)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurenți: É.R., J.R., A.R., B.R., O.O., T.D., V.D., J.M.D., D.D., D.F., E.E., C.F., H.R., M.R., I.R., B.R., M.R., C.S. (reprezentant: F. Honnorat, avocat)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurenților

               —

               Constatarea admisibilității recursului;

               —

               Constatarea temeiniciei acestuia;

               —

               Anularea dispozițiilor hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (Camera întâi) din 13 decembrie 2006, în cauza T-138/03;

               —

               Dispunerea trimiterii cauzei către Tribunal spre rejudecare pentru ca acesta să se pronunțe asupra cererilor recurenților.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul lor, recurenții solicită anularea hotărârii atacate în măsura în care aceasta a respins acțiunea acestora ca fiind parțial inadmisibilă, iar în rest neîntemeiată.
   În primul rând, în ceea ce privește admisibilitatea acțiunii lor, recurenții susțin că motivarea Tribunalului este contradictorie și că, apreciind că acțiunea pentru repararea prejudiciilor rezultate din contaminarea și din decesul dlui H.E.R ar fi fost introdusă după expirarea termenului de prescripție de 5 ani, această instanță a încălcat atât articolul 46 din Statutul Curții, cât și articolul 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale. În această privință, reclamanții susțin că, având în vedere că la momentul examinării solicitărilor lor, nu dispuneau de datele epidemiologice adecvate pentru a permite să se stabilească cu exactitate data infectării rudelor acestora, Tribunalul nu putea să declare acțiunea lor ca fiind prescrisă.
   În al doilea rând, în ceea ce privește examinarea acțiunii pe fond, recurenții susțin, de asemenea, că Tribunalul ar fi adoptat o motivare contradictorie și ar fi încălcat articolul 6 alineatul (1) din convenția menționată anterior, întrucât, pe de o parte, și-a întemeiat decizia pe rapoarte vechi și nu a luat în considerare datele epidemiologice cele mai recente și, pe de altă parte, a considerat că nu a fost stabilită existența unei legături de cauzalitate între pretinsul prejudiciu și comportamentul ilicit imputat instituțiilor comunitare.


title: Cauza T-343/12: Ordonanța Tribunalului din 21 noiembrie 2012 — Grupo T Diffusión/OAPI — ABR Producción Contemporánea (Lampe) ( „Marcă comunitară — Cerere de declarare a nulității — Retragerea cererii de declarare a nulității — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/50

         Ordonanța Tribunalului din 21 noiembrie 2012 — Grupo T Diffusión/OAPI — ABR Producción Contemporánea (Lampe)
   (Cauza T-343/12) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de declarare a nulității - Retragerea cererii de declarare a nulității - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 26/101
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Grupo T Diffusión, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: A. Lasala Grimalt, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: ABR Producción Contemporánea, SL (Barcelona, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a treia de recurs a OAPI din 1 iunie 2012 (cauza R 1622/2010-3), privind o procedură de declarare a nulității între ABR Producción Contemporánea, SL și Grupo T Diffusión, SA.

      Dispozitivul

               1.

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-159/16: Acțiune introdusă la 15 aprilie 2016 – Metronia/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE O NADA)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/61

      Acțiune introdusă la 15 aprilie 2016 – Metronia/EUIPO – Zitro IP (TRIPLE O NADA)
      (Cauza T-159/16)
      (2016/C 211/75)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Metronia, SA (Madrid, Spania) (reprezentant: A. Vela Ballesteros, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Zitro IP Sàrl (Luxemburg, Luxemburg)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementele verbale „TRIPLE O NADA” – cererea de înregistrare a mărcii nr. 11 603 529

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 februarie 2016 în cauza R 2605/2014-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  admiterea acțiunii formulate împotriva Deciziei Camerei de recurs din 15 februarie 2016, acordându-i-se marca comunitară solicitată;

                  —

                  obligarea părții adverse la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-432/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 31 iulie 2013 — Casa Județeană de Pensii Cluj/Attila Balazs

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/4

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Cluj (România) la data de 31 iulie 2013 — Casa Județeană de Pensii Cluj/Attila Balazs
   (Cauza C-432/13)
   2013/C 298/06
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Cluj

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Casa Județeană de Pensii Cluj

      Pârât: Attila Balazs

      Întrebările preliminare

   Dacă prevederile art. 7 alin. (2) lit. (c) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 (1) trebuie interpretate în sensul în care intră în sfera lor de aplicare un acord bilateral încheiat între două state membre, anterior datei de la care se aplică regulamentul, în temeiul căruia acestea au convenit încetarea obligației privind drepturile de asigurări sociale datorate de către un stat către resortisanții celuilalt stat, care au avut calitatea de refugiați politici pe teritoriul primului stat și au fost repatriați pe teritoriul celui de-al doilea stat, în schimbul plății de către primul stat a unei sume forfetare pentru plata pensiilor și acoperirea perioadei pentru care în primul stat membru s-au plătit contribuțiile de asigurări sociale?

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care realizează activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (JO L 149, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 26).


title: Cauza T-639/14: Acțiune introdusă la 22 august 2014 – DEI/Comisia

text:
               10.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 395/54

      Acțiune introdusă la 22 august 2014 – DEI/Comisia
      (Cauza T-639/14)
      (2014/C 395/67)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (reprezentanţi: E. Bourtzalas, Waelbroeck Denis, A. Oikonomou, C. Sinodinos, E. Salaka, avocaţi)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziilor Comisiei cuprinse în scrisoarea acesteia din 12 iunie 2014 adresate reclamantei, care se referă la cele două plângeri prezentate succesiv de reclamantă cu privire la ajutorul de stat ilegal care rezultă, inițial, din punerea în aplicare a Deciziei nr. 346/2012 a autorității elene de reglementare în sectorul energiei și, ulterior, din hotărârea instanței de arbitraj speciale în cadrul arbitrajului permanent al autorității respective de reglementare în sectorul energiei și care obligă reclamanta să furnizeze energie electrică societății denumite Aluminium SA sub prețul de cost și, mai precis, a deciziei explicite de a nu efectua investigații suplimentare cu privire la cea de a doua plângere a reclamantei cu motivarea că nu ar fi fost demonstrată nicio încălcare a normelor în materie de ajutoare de stat, și a deciziei implicite de a nu efectua investigații suplimentare cu privire la prima dintre plângerile menționate și

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe încălcarea normelor fundamentale de procedură, întrucât pârâta nu a respectat cerințele procedurale aplicabile pentru adoptarea actului atacat.

                  2.

                  Al doilea motiv se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere cu privire la circumstanțele de drept și de fapt în interpretarea și aplicarea articolelor 107 TFUE și 108 TFUE, care a condus la concluzia pârâtei că măsura în litigiu nu poate fi imputată statului.

                  3.

                  Al treilea motiv se întemeiază pe o eroare vădită de apreciere cu privire la circumstanțele de drept și de fapt în interpretarea și aplicarea articolelor 107 TFUE și 108 TFUE, care a condus la concluzia pârâtei că din măsura în litigiu nu decurge acordarea unui avantaj necuvenit societății Aluminium SA.

                  4.

                  Al patrulea motiv se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare suficientă și de examinare a tuturor elementelor de fapt și de drept relevante și pe încălcarea principiului bunei administrări, în special în măsura în care pârâta nu a clarificat în mod corespunzător toate motivele pentru care elementele de fapt și de drept invocate de reclamantă nu demonstrau existența pretinsului ajutor de stat ilegal și nu a justificat în detaliu schimbarea sa substanțială de poziție în raport cu cazurile precedente în ceea ce privește criteriul imputabilității în sarcina statului și calcularea prețului de furnizare a energiei electrice pentru un consumator precum societatea Aluminium SA și în măsura în care pârâta nu efectuat nicio investigație semnificativă cu privire la cele două plângeri ale reclamantei.


title: Cauza C-45/14: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Ítélőtábla – Ungaria) – Procedură penală împotriva István Balázs, Dániel Papp (Trimitere preliminară — Drepturi fundamentale — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolele 47, 50 și 54 — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Lipsă — Necompetență vădită a Curții)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/32

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Ítélőtábla – Ungaria) – Procedură penală împotriva István Balázs, Dániel Papp
   (Cauza C-45/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Drepturi fundamentale - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolele 47, 50 și 54 - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Lipsă - Necompetență vădită a Curții))
   2014/C 315/52
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Ítélőtábla

      Părțile din procedura principală

   István Balázs, Dániel Papp

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de Fővárosi Ítélőtábla (Ungaria) prin decizia din 21 ianuarie 2014.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza T-79/15: Acțiune introdusă la 18 februarie 2015 – Olympus Medical Systems Corp./OAPI (3D)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/41

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2015 – Olympus Medical Systems Corp./OAPI (3D)
   (Cauza T-79/15)
   (2015/C 118/52)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Olympus Medical Systems Corp. (Tokyo, Japonia) (reprezentanți: A. Ebert-Weidenfeller și C. Opatz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Marca în litigiu: marca figurativă care cuprinde elementul „3D”

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 decembrie 2014 în cauza R 1708/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-51/15: Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – FR/EASA

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/37

         Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – FR/EASA
   (Cauza F-51/15)
   (2015/C 190/45)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: FR (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: European Aviation Safety Agency (EASA)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Acțiune în anularea deciziei de concediere a reclamantului la sfârșitul perioadei de probă și în repararea prejudiciului material și moral pretins a fi fost suferit.

      Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei din 13 iunie 2014;

               —

               anularea, în măsura în care este necesar, a deciziei din 18 decembrie 2014;

               —

               în consecință, obligarea EASA la repararea prejudiciului material suferit de reclamant în cazul în care reclamantul nu este reintegrat în cadrul EASA;

               —

               obligarea EASA la repararea prejudiciului moral suferit de reclamant, evaluat ex aequo et bono, cu titlu provizoriu, la 5  800 de euro și

               —

               obligarea EASA la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-154/15: Hotărârea Tribunalului din 26 octombrie 2016 – Jaber/Consiliul [„Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive luate împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor — Anulare a actelor anterioare printr-o hotărâre a Tribunalului — Noi acte care includ numele reclamantului pe liste — Acțiune în anulare — Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură — Cuprinsul cererii introductive — Admisibilitate — Obligația de motivare — Sarcina probei — Dreptul de proprietate — Libertatea de a desfășura o activitate comercială”]

text:
               12.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/18

         Hotărârea Tribunalului din 26 octombrie 2016 – Jaber/Consiliul
   (Cauza T-154/15) (1)

   ([„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive luate împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor - Anulare a actelor anterioare printr-o hotărâre a Tribunalului - Noi acte care includ numele reclamantului pe liste - Acțiune în anulare - Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură - Cuprinsul cererii introductive - Admisibilitate - Obligația de motivare - Sarcina probei - Dreptul de proprietate - Libertatea de a desfășura o activitate comercială”])
   (2016/C 462/21)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Aiman Jaber (Lattakia, Siria) (reprezentanți: A. Boesch, D. Amaudruz și M. Ponsard, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: B. Driessen și S. Kyriakopoulou, agenți)

      Obiectul

   Acțiune întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea Deciziei de punere în aplicare 2015/117/PESC a Consiliului din 26 ianuarie 2015 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2015, L 20, p. 85) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/108 al Consiliului din 26 ianuarie 2015 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (JO 2015, L 20, p. 2), în măsura în care numele reclamantului a fost inclus pe lista persoanelor și a entităților cărora li se aplică măsurile restrictive

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Aiman Jaber suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri și în cursul procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 190, 8.6.2015.


title: Cauza F-13/12: Acțiune introdusă la 3 februarie 2012 — ZZ/Comisia

text:
               12.5.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/32

         Acțiune introdusă la 3 februarie 2012 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-13/12)
   2012/C 138/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de neprelungire a contractului de agent contractual al reclamantului

      Concluziile reclamantei

               —

               Declararea admisibilității acțiunii;

               —

               anularea deciziei șefului unității „Recrutare și încetarea raporturilor de muncă” din cadrul Direcției HR. B, DG Resurse umane și securitate, în calitatea sa de autoritate abilitată să încheie contractele de muncă (AAIC), de neprelungire a contractului reclamantului;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziei adoptate de AICC de respingere a reclamației formulate de reclamant;

               —

               reintegrarea reclamantului în funcția pe care o ocupa în cadrul DG DIGIT, printr-o prelungire a contractului său în conformitate cu cerințele statutului;

               —

               în subsidiar, în cazul respingerii cererii de reintegrare formulate mai sus, obligarea pârâtei la repararea prejudiciului suferit de reclamant, evaluat provizoriu și ex aequo et bono la diferența dintre remunerația pe care ar fi încasat-o ca agent temporar în cadrul Comisiei, dacă contractul său ar fi fost prelungit, și indemnizația de șomaj pe care o încasează în prezent, și aceasta, pentru o perioadă de 2 ani (corespunzătoare duratei de prelungire a contractului prevăzute la articolul 8 din RAA), majorată cu dobânzi de întârziere în cuantum legal pentru perioada respectivă;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtei la plata unei sume stabilite provizoriu și ex aequo et bono la 5 000 de euro pentru repararea prejudiciului moral, majorată cu dobânzi de întârziere în cuantum legal la data la care va fi pronunțată hotărârea;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-254/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Republica Ungară) la 25 mai 2011 — Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőrkapitányság Záhony Határrendészeti Kirendeltsége/Shomodi Oskar

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Republica Ungară) la 25 mai 2011 — Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőrkapitányság Záhony Határrendészeti Kirendeltsége/Shomodi Oskar
   (Cauza C-254/11)
   2011/C 232/29
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőrkapitányság Záhony Határrendészeti Kirendeltsége

      Intimat: Shomodi Oskar

      Întrebările preliminare

               1.

               Dispoziția de la articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1931/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 (1) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1931/2006), prin care se autorizează o ședere neîntreruptă cu o durată maximă de trei luni — ținând seama în special de dispozițiile articolului 2 litera (a) și ale articolului 3 punctul 3 din regulamentul menționat — trebuie interpretată în sensul că regulamentul menționat autorizează intrări și ieșiri multiple și o ședere maximă neîntreruptă de cel mult trei luni, în conformitate cu acordurile bilaterale încheiate între state membre și țări terțe vecine în temeiul articolului 13 din același regulament, astfel încât, înainte de expirarea termenului de ședere de trei luni, o persoană cu reședința în zonele de frontieră care deține un permis de trecere locală a frontierei poate întrerupe continuitatea șederii neîntrerupte și, după ce a trecut din nou frontiera, dispune din nou de un drept de ședere neîntreruptă de trei luni?

               2.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, șederea neîntreruptă, în sensul articolului 5 din Regulamentul nr. 1931/2006, poate fi considerată întreruptă atunci când intrarea și ieșirea au loc în aceeași zi sau în două zile consecutive?

               3.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ, iar răspunsul la a doua întrebare este negativ, ce interval de timp sau ce alt criteriu de apreciere trebuie luat în considerare pentru a se constata că s-a produs o întrerupere în șederea neîntreruptă, în sensul articolului 5 din Regulamentul nr. 1931/2006?

               4.

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, dispoziția prin care se autorizează o ședere neîntreruptă cu o durată maximă de trei luni, prevăzută la articolul 5 din Regulamentul nr. 1931/2006, poate fi interpretată în sensul că este necesar să se adauge timpul trecut între intrările și ieșirile multiple și că, ținând seama de dispozițiile articolului 20 alineatul (1) din Convenția de punere în aplicare a acordului Schengen din 14 iunie 1985 (JO 2000, L 239, p. 19, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 183) — precum și de orice alte norme de reglementare a spațiului Schengen — în măsura în care totalul obținut atinge 93 de zile (trei luni), este necesar să se considere că permisul de trecere locală a frontierei nu mai conferă un drept de ședere pentru perioada de șase luni calculate de la data primei intrări?

               5.

               În cazul în care răspunsul la a patra întrebare este afirmativ, trebuie luate în considerare, la calcularea totalului, intrările și ieșirile multiple care au loc într-o zi sau intrarea și ieșirea unică care au loc în aceeași zi, și care trebuie să fie metoda de calcul utilizată în acest scop?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1931/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 de stabilire a normelor referitoare la micul trafic de frontieră la frontierele terestre externe ale statelor membre și de modificare a dispozițiilor Convenției Schengen (JO L 405, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 140).


title: Cauza T-534/11: Acțiune introdusă la 10 octombrie 2011 — Schenker/Comisia Europeană

text:
               3.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/26

         Acțiune introdusă la 10 octombrie 2011 — Schenker/Comisia Europeană
   (Cauza T-534/11)
   2011/C 355/47
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schenker AG (Essen, Germania) (reprezentanți: C. von Hammerstein, B. Beckmann și C. Munding, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei adoptate de pârâtă la 3 august 2011 (SG.B/MKu/psi-Ares [2011]);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă, în esență, patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe lipsa unei examinări concrete și individuale a documentelor prevăzute în cerere
               În primul rând, Comisia nu ar fi efectuat o examinare concretă și individuală a documentelor menționate în cererea de acces. În opinia reclamantei, Comisia nu ar fi trebuit să se întemeieze pe o prezumție generală de includere în motivele de refuz. În acest mod, aceasta ar fi încălcat principiile rezultate din jurisprudența privind accesul la documente, precum și importanța dreptului fundamental de acces la documente, stabilit la articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe existența unor erori vădite de apreciere în aplicarea excepțiilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1)

               În al doilea rând, Comisia ar fi săvârșit erori vădite în aplicarea excepțiilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1049/2001. Prin aplicarea prea extinsă a excepțiilor, Comisia nu ar fi respectat principiile rezultate din jurisprudența privind accesul la documente și nici importanța dreptului fundamental de acces la documente, stabilit la articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În lumina drepturilor fundamentale, precum și a principiilor transparenței și al statului de drept, ar trebui să i se acorde reclamantei un acces la documente cât mai larg posibil.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
               În al treilea rând, Comisia ar fi încălcat principiul proporționalității, întrucât nu ar fi efectuat o evaluare comparativă și, în orice caz, nu în mod corespunzător, a excepțiilor pe care — în mod nejustificat — le-a admis, cu interesul public privind divulgarea documentelor solicitate. În acest mod, Comisia ar fi încălcat supremația vădită pe care o deține interesul public privind divulgarea documentelor în raport cu eventualele interese legate de confidențialitatea acestora.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
               În al patrulea rând, Comisia nu ar fi respectat faptul că reclamanta dispune, în toate ipotezele, de un drept de acces cel puțin parțial — garantat prin articolul 42 din Carta drepturilor fundamentale — la documentele solicitate. Respingând în mod nediferențiat și global accesul solicitat, Comisia ar fi privat de efectul util dreptul de acces la documente, protejat în calitate de drept fundamental, precum și Regulamentul nr. 1049/2001.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei.


title: Cauza C-102/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de Contas (Portugalia) la 28 februarie 2017 – Secretaria Regional de Saúde dos Açores/Ministério Público

text:
               15.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/21

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de Contas (Portugalia) la 28 februarie 2017 – Secretaria Regional de Saúde dos Açores/Ministério Público
   (Cauza C-102/17)
   (2017/C 151/27)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de Contas

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Secretaria Regional de Saúde dos Açores

      Intimat: Ministério Público

      Întrebarea preliminară

   Articolul 58 alineatul (4) din Directiva 2014/24/UE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea cuprinsă la articolul 40 alineatul (3) și alineatul (5) litera c) din Decreto Legislativo Regional n.o 27/2015/A, de 29 de dezembro 2015 [Decretul legislativ regional nr. 27/2015/A din 29 decembrie 2015], care, în cadrul unei proceduri de achiziție publică, permite impunerea drept condiție de admitere la procedură un criteriu geografic, în temeiul căruia trebuie să se fi executat în trecut trei lucrări în aceeași regiune autonomă?

      (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie [2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO L 94 du 28.3.2014, p. 65)]


title: Cauza C-557/11: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 25 octombrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Maria Kozak/Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie (TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolele 306-310 — Regimul special pentru agențiile de turism — Prestarea unui serviciu de transport efectuată de o agenție de turism care acționează în nume propriu — Noțiunea de serviciu unic — Articolul 98 — Cotă redusă de TVA)

text:
               22.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/7

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 25 octombrie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Naczelny Sąd Administracyjny — Polonia) — Maria Kozak/Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
   (Cauza C-557/11) (1)

   (TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolele 306-310 - Regimul special pentru agențiile de turism - Prestarea unui serviciu de transport efectuată de o agenție de turism care acționează în nume propriu - Noțiunea de serviciu unic - Articolul 98 - Cotă redusă de TVA)
   2012/C 399/11
   Limba de procedură: poloneza

      Instanța de trimitere

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Maria Kozak

      Pârât: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Naczelny Sąd Administracyjny — Interpretarea articolelor 306-310, precum și a articolului 98 coroborat cu punctul 5 din anexa III la Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Domeniul de aplicare al regimului special de impozitare pentru agențiile de turism — Refuz de aplicare a cotei reduse de TVA, aplicabilă prestărilor de servicii de transport, în cazul unui serviciu de transport prestat de o agenție de turism care acționează în nume propriu în cadrul unui serviciu de turism complex — Calificare drept prestare unică

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 306-310 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că, atunci când, în cadrul unui serviciu de turism prestat unui client în schimbul unui preț forfetar impozitat conform acestor dispoziții, o agenție de turism prestează acestui client un serviciu propriu de transport, care constituie unul dintre elementele acestui serviciu de turism, acest serviciu este supus regimului comun al taxei pe valoarea adăugată, în special în ceea ce privește cota de impozitare, iar nu regimului special al taxei pe valoarea adăugată aplicabil operațiunilor agențiilor de turism. Conform articolului 98 din această directivă, dacă statele membre au prevăzut o cotă redusă a taxei pe valoarea adăugată în materie de servicii de transport, această cotă redusă este aplicabilă serviciului menționat.

      (1)  JO C 25, 28.1.2012.


title: Cauza T-331/15: Hotărârea Tribunalului din 26 mai 2016 – Bimbo/EUIPO (THE SNACK COMPANY) („Marca Uniunii Europene — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THE SNACK COMPANY — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Egalitate de tratament — Obligația de motivare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/30

         Hotărârea Tribunalului din 26 mai 2016 – Bimbo/EUIPO (THE SNACK COMPANY)
   (Cauza T-331/15) (1)

   ((„Marca Uniunii Europene - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative THE SNACK COMPANY - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Egalitate de tratament - Obligația de motivare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009”))
   (2016/C 251/34)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. García Murillo şi A. Schifko, agenţi)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 31 martie 2015 (cauza R 954/2014-2), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ THE SNACK COMPANY ca marcă a Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Bimbo, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 262, 10.8.2015.


title: Cauza T-463/17: Acțiune introdusă la 25 iulie 2017 – Raise Conseil/EUIPO – Raizers (RAISE)

text:
               2.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 330/11

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2017 – Raise Conseil/EUIPO – Raizers (RAISE)
   (Cauza T-463/17)
   (2017/C 330/14)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamanta: Raise Conseil (Paris, Franța) (reprezentant: F. Fajgenbaum, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Raizers (Paris)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene RAISE – marca Uniunii Europene nr. 11 508 967.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de declarare a nulității.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 24 mai 2017 în cauza R 1606/2016-5.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a declarat nulitatea mărcii Uniunii Europene RAISE nr. 11 508 967 pentru lipsa caracterului distinctiv în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din RMUE, în ceea ce privește următoarele serviciile din clasa 36: „Afaceri financiare; informaţii financiare; management financiar; servicii de finanţare; analiză financiară; constituire sau investiție de capitaluri; consultaţii în domeniul financiar; finanţare; împrumuturi (finanţare); evaluare financiară (domeniul asigurărilor, bancar şi imobiliar); constituire si plasare de fonduri; factoring; emitere de bonuri valorice; cotaţii de bursă; curtaj în bursă; afaceri monetare; operaţiuni de schimb bancar; evaluări și estimări fiscale; servicii în domeniul fondurilor de pensii facultative; bancă directă; emisiune de cecuri de călătorie sau de cărți de credit; afaceri imobiliare; estimări imobiliare”;

               —

               obligarea societății Raizers, reclamanta în acțiunea în nulitate, la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de societatea Raise Conseil, inclusiv a cheltuielilor de reprezentare.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza F-14/07: Acțiune introdusă în data de 27 februarie 2007 — Caló/Comisie

text:
               14.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/57

         Acțiune introdusă în data de 27 februarie 2007 — Caló/Comisie
   (Cauza F-14/07)
   (2007/C 82/120)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Giuseppe Caló (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               anularea deciziei de a respinge candidatura reclamantului pentru postul de director în cadrul direcției „Statistici privind întreprinderile ”a Biroului „Statistici ”al Comunităților Europene;

               —

               anularea deciziei de a-l numi pe dl X în respectivul post;

               —

               obligarea pârâtei la plata către reclamant a sumei simbolice de un euro cu titlu de daune-interese pentru greșeală de serviciu;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul, funcționar în cadrul Comisiei, a contestat în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene, pe de o parte, decizia de a-l reîncadra în funcția de consilier principal în cadrul DG în care fusese repartizat (1) și, pe de altă parte, decizia de a respinge candidatura sa pentru un post de director în cadrul aceleiași DG (2); totodată, a contestat în fața Tribunalului Funcției Publice (3) deciziile adoptate în cadrul reorganizării DG Eurostat prin care a fost respinsă candidatura sa pentru un post de director. În prezent, reclamantul contestă decizia de a respinge candidatura sa pentru un alt post de director în cadrul aceleiași DG și de a numi în acel post un alt candidat.
   În susținerea acțiunii sale, reclamantul invocă în special existența unei erori vădite de apreciere precum și încălcarea: i) articolelor 7, 29 și 45 din Statutul funcționarilor; ii) a regulilor privind evaluarea, selecția și numirea membrilor personalului cu funcții superioare de conducere al Comisiei, astfel cum au fost definite într-o comunicare din data de 22 noiembrie 2000; iii) a regulilor privind evaluarea personalului cu funcții superioare de conducere de grad A1 și A2, astfel cum au fost definite într-o comunicare din data de 10 martie 2004; iv) a anunțului pentru ocuparea unor posturi vacante COM/2006/164.

      (1)  Cauza T-118/04 (JO C 118, 30.4.2004, p. 47).

      (2)  Cauza T-134/04 (JO C 146, 29.5.2004, p. 6).

      (3)  Cauza F-79/06 (JO C 237, 30.9.2006, p. 17).


title: Cauza C-388/16: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 iulie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Hotărârea Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Sumă forfetară]

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/11

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 13 iulie 2017 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-388/16) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Hotărârea Curții de constatare a neîndeplinirii obligațiilor - Neexecutare - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Sancțiuni pecuniare - Sumă forfetară])
   (2017/C 293/14)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și S. Pardo Quintillán, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentanți: M. A. Sampol Pucurull și A. Rubio González, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu a adoptat, la data la care a expirat termenul stabilit în scrisoarea de punere în întârziere emisă de Comisia Europeană, și anume 20 septembrie 2015, măsurile pe care le impunea executarea Hotărârii din 11 decembrie 2014, Comisia/Spania (C-576/13, nepublicată, EU:C:2014:2430), Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

               2)

               Obligă Regatul Spaniei la plata către Comisia Europeană a unei sume forfetare de 3 milioane de euro.

               3)

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 314, 29.8.2016.


title: Cauza C-32/15 P: Recurs introdus la 28 ianuarie 2015 de Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 13 noiembrie 2014 în cauza T-40/14, Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt/Comisia Europeană

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/15

         Recurs introdus la 28 ianuarie 2015 de Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 13 noiembrie 2014 în cauza T-40/14, Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt/Comisia Europeană
   (Cauza C-32/15 P)
   (2015/C 089/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Electrabel SA, Dunamenti Erőmű Zrt (reprezentant: J. Philippe, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului din 13 noiembrie 2014 pronunțată în cauza T-40/14, în măsura în care prin aceasta se respinge acțiunea recurentelor ca inadmisibilă;

               —

               declararea acțiunii recurentelor ca admisibilă, sau, cu titlu subsidiar, ca admisibilă pentru perioada începând cu 10 ianuarie 2009;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurilor în fața Tribunalului și a Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele invocă patru motive. În ordonanța atacată, Tribunalul a respins acțiunea formulată de recurente, privind în principal repararea prejudiciilor suferite ca urmare a rezilierii abuzive a contractului de achiziție de energie electrică (denumit în continuare „CAEE”), în aplicarea Deciziei nelegale 2009/609/CE a Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul de stat C 41/2005 (1). Tribunalul a constatat că acțiunea recurentelor era prescrisă și le-a respins cererea ca inadmisibilă.
   Prin intermediul primului motiv, recurentele reproșează Tribunalului faptul că nu a arătat motivele pentru care articolul 102 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului (denumit în continuare „Regulamentul de procedură”), prin care se acordă o prelungire a termenelor pe motiv de distanță, nu se aplică cererii recurentelor deși din interpretarea Tratatelor, a Statutului Curții de Justiție (denumit în continuare „Statutul”) și a Regulamentului de procedură reiese că articolul 102 alineatul (2) se aplică termenului de prescripție menționat în alineatul (1) al articolului 46 din Statut.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurentele constată că Tribunalul a comis o eroare de drept în aplicarea articolului 268 și a articolului 340 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene atunci când a cerut recurentelor să menționeze în cererea inițială natura repetitivă a prejudiciului lor.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele reproșează Tribunalului faptul că nu a arătat motivele pentru care jurisprudența menționată de recurente în sprijinul naturii repetitive a prejudiciului lor nu este comparabilă cu situația lor, deși ele făcuseră o demonstrație detaliată.
   Prin cel de-al patrulea motiv, recurentele constată că Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a respins motivarea recurentelor în sensul că prejudiciul lor este continuu întrucât decizia Comisiei este încă în curs de examinare.

      (1)  JO L 225, p. 53.


title: Cauza C-16/12: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 6 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gyulai Törvényszék — Ungaria) — HERMES Hitel és Faktor Zrt/Nemzeti Földalapkezelő Szervezet (Trimitere preliminară — Principiile generale ale dreptului Uniunii — Legea privind pădurile — Lipsa unei legături cu dreptul Uniunii — Necompetență vădită a Curții)

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/7

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 6 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gyulai Törvényszék — Ungaria) — HERMES Hitel és Faktor Zrt/Nemzeti Földalapkezelő Szervezet
   (Cauza C-16/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Principiile generale ale dreptului Uniunii - Legea privind pădurile - Lipsa unei legături cu dreptul Uniunii - Necompetență vădită a Curții)
   2012/C 303/13
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Gyulai Törvényszék

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: HERMES Hitel és Faktor Zrt

      Pârâtă: Nemzeti Földalapkezelő Szervezet

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Gyulai Törvényszék — Interpretarea principiilor generale ale dreptului Uniunii — Contract de credit ipotecar încheiat între o instituție financiară și o instituție publică — Modificare legislativă prin care sunt scoase în afara comerțului anumite terenuri forestiere care anterior erau bunuri în comerț — Modificare care face imposibilă vânzarea la licitație publică a terenurilor care fac obiectul ipotecii menționate în urma procedurii judiciare introduse de creditor pentru neexecutarea contractului de către debitor

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este în mod vădit necompetentă să răspundă la întrebările adresate de le Gyulai Törvényszék (Ungaria) prin decizia din 4 ianuarie 2012.

      (1)  JO C 126, 28.4.2012.


               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/1

         (2007/C 117/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 95, 28.4.2007

   Publicații anterioare

      JO C 82, 14.4.2007

      JO C 69, 24.3.2007

      JO C 56, 10.3.2007

      JO C 42, 24.2.2007

      JO C 20, 27.1.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-665/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal do Trabalho de Lisboa (Portugalia) la 16 decembrie 2013 — Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins/Via Directa — Companhia de Seguros SA

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal do Trabalho de Lisboa (Portugalia) la 16 decembrie 2013 — Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins/Via Directa — Companhia de Seguros SA
   (Cauza C-665/13)
   2014/C 85/21
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal do Trabalho de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins

      Pârâtă: Via Directa — Companhia de Seguros SA

      Întrebările preliminare

               1.

               Principiul egalității de tratament, din care rezultă interzicerea oricărei forme de discriminare, trebuie interpretat în sensul că se aplică lucrătorilor din sectorul public?

               2.

               Impunerea unilaterală de către stat a suspendării plății indemnizațiilor speciale menționate mai sus, care se aplică doar unei categorii specifice de lucrători — celor din sectorul public — constituie o discriminare bazată pe natura juridică a contractului de muncă?


title: Cauza T-207/16: Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Comisia

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/36

         Acțiune introdusă la 4 mai 2016 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Comisia
   (Cauza T-207/16)
   (2016/C 251/42)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (reprezentant: Christianos Vasileios Spiridon)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei de excludere a reclamantului;

               —

               anularea deciziei de înscriere și de activare în Sistemul de avertizare rapidă sau/și în Sistemul unic de detectare timpurie și de excludere adoptate în privința sa; și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamantul solicită anularea, în primul rând, a deciziei ordonatorului de credite competent și/sau a autorității contractante competente privind excluderea sa și, în al doilea rând, anularea deciziei ordonatorului de credite competent și/sau a autorității contractante competente prin care s-a solicitat sau s-a efectuat înscrierea și activarea de către Comisie a avizului de excludere care îl privește în Sistemul de avertizare rapidă (SAP) și/sau în Sistemul unic de detectare timpurie și de excludere (EDES), care sunt administrate de Comisia Europeană.
   Reclamantul susține că actele atacate trebuie anulate pentru următoarele motive:

               1.

               În primul rând, ca urmare a încălcării normelor fundamentale de procedură.

               2.

               În al doilea rând, ca urmare a încălcării dispozițiilor Deciziei 2014/792/UE (1) privind sistemul de avertizare rapidă și a Regulamentului nr. 2015/1929 (2) privind Sistemul unic de detectare timpurie și de excludere, precum și a dreptului de a fi ascultat și a principiului proporționalității.

               3.

               În al treilea rând, ca urmare a încălcării principiilor generale ale bunei administrări și transparenței.

      (1)  2014/792/UE: Decizia Comisiei din 13 noiembrie 2014 privind sistemul de avertizare rapidă utilizat de ordonatorii de credite ai Comisiei și de agențiile executive (JO L 329, p. 68).

      (2)  Regulamentul (UE, Euratom) 2015/1929 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 octombrie 2015 de modificare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii (JO L 286, p. 1).


title: Cauza F-94/10: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 mai 2011 — Carpenito/Consiliul

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/58

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 mai 2011 — Carpenito/Consiliul
   (Cauza F-94/10) (1)

   2011/C 252/130
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 13, 15.1.11, p. 41.


title: Cauza C-21/15 P: Recurs introdus la 19 ianuarie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 7 noiembrie 2014 în cauza T-399/11, Banco Santander și Santusa/Comisia

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/11

         Recurs introdus la 19 ianuarie 2015 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua extinsă) din 7 noiembrie 2014 în cauza T-399/11, Banco Santander și Santusa/Comisia
   (Cauza C-21/15 P)
   (2015/C 081/14)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes și P. Němečková, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Banco Santander, S.A. și Santusa Holding, S.L.

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene;

               —

               soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.

      Motivele și principalele argumente

   Tribunal a săvârșit o eroare de drept întrucât a interpretat greșit articolul 107 alineatul (1) din tratat și, în special, noțiunea de caracter selectiv al ajutoarelor de stat care figurează la acest articol.
   Acest unic motiv de recurs cuprinde două aspecte, care rezultă din eroarea de drept invocată:

               —

               în primul rând, Tribunalul impune în mod greșit, pentru a demonstra că o măsură este selectivă, obligația de a determina un grup de întreprinderi cu caracteristici proprii și inerente (identificabile ex ante) și

               —

               în al doilea rând, Tribunalul interpretează în mod greșit noțiunea de caracter selectiv efectuând o distincție artificială între ajutoarele pentru exportul de bunuri și ajutoarele pentru exportul de capital.


title: Cauza C-310/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 31 mai 2016 – Procedură penală împotriva lui Petar Dzivev și alții

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 31 mai 2016 – Procedură penală împotriva lui Petar Dzivev și alții
   (Cauza C-310/16)
   (2016/C 314/17)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Spetsializiran nakazatelen sad

      Partea din procedura principală

   Petar Dzivev și alții

      Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibilă cu:

                           —

                           articolul 325 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevede că statele membre combat frauda și orice altă activitate ilegală care aduce atingere intereselor financiare ale Uniunii prin măsuri care descurajează fraudele și oferă o protecție efectivă în statele membre;

                           —

                           articolul 2 alineatul (1) coroborat cu articolul 1 alineatul (1) litera (b) din Convenția privind protejarea intereselor financiare ale Comunității Europene coroborat cu articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Decizia [Consiliului din 7 iunie 2007 privind sistem de resurse proprii ale Comunităților Europene] 2007/436/CE [Euratom], potrivit căruia, fiecare stat membru adoptă măsurile necesare pentru a garanta sancționarea efectivă a fraudei de TVA;

                           —

                           articolul 47 primul și al doilea paragraf din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești constituite în prealabil prin lege

                     o reglementare națională potrivit căreia probele obținute prin folosirea unor „tehnici speciale de investigație”, mai precis prin interceptarea convorbirilor telefonice ale unor persoane care, ulterior, au fost acuzate de evaziune fiscală în materie de TVA nu pot fi folosite în proces, întrucât mandatele prin care s-au dispus măsurile respective au fost emise de o instanță necompetentă și dacă, în acest sens, se ține seama de următoarele aspecte:

                           —

                           anterior (cu una-trei luni înainte), s-a solicitat interceptarea unei părți a convorbirilor telefonice, iar aceeași instanță, care la acea dată mai avea competența necesară, a dispus această măsură prin mandat;

                           —

                           cererea de interceptare a convorbirilor telefonice în discuție prin mandat (de prelungire a interceptării convorbirilor telefonice și de interceptare pentru unele posturi telefonice suplimentare) a fost adresată aceleiași instanțe care nu mai avea competența necesară, aceasta fiind transferată altei instanțe cu puțin timp înainte de depunerea cererii; în pofida faptului că nu mai avea competența necesară, instanța inițială a examinat cererea pe fond și a emis mandatul corespunzător;

                           —

                           ulterior (după aproximativ o lună), s-a formulat o nouă cerere de interceptare a acelorași posturi telefonice, iar acest mandat a fost emis de instanța care avea competența necesară;

                           —

                           niciunul dintre mandatele emise nu este motivat efectiv;

                           —

                           norma juridică care a prevăzut transferul de competență a fost neclară, a condus la numeroase decizii judiciare contradictorii și a determinat Varhoven sad să pronunțe o decizie de interpretare cu caracter obligatoriu, la aproximativ doi ani de la transferul de competenței și de la interceptarea convorbirilor telefonice în discuție;

                           —

                           instanța sesizată cu prezenta cauză nu are competența să soluționeze cereri de utilizare a tehnicilor speciale de investigație (interceptarea convorbirilor telefonice); cu toate acestea, instanța are competența de a decide asupra legalității măsurii de interceptare a convorbirilor telefonice, inclusiv cu privire la constatarea că un mandat nu respectă condițiile legale și de a refuza, astfel, să ia în considerare probele obținute în acest mod; această competență există numai atunci când s-a emis un mandat valabil de interceptare a convorbirilor telefonice;

                           —

                           valorificarea acestor probe (convorbirile telefonice ale inculpaților, a căror interceptare a fost dispusă prin mandat de o instanță care nu mai avea competență) are o importanță fundamentală pentru soluționarea problemei răspunderii conducătorului unui grup infracțional constituit în scopul săvârșirii de infracțiuni fiscale în sensul Legii privind TVA sau a calității sale de instigator al unor infracțiuni fiscale concrete, iar acesta poate fi declarat vinovat și condamnat numai dacă aceste conversații telefonice sunt admise ca probă, în caz contrar, instanța fiind nevoită să îl achite?

               2)

               Decizia preliminară pronunțată în cauza C-614/14 se poate aplica efectiv în speță?


title: Cauza T-322/13: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Tsujimoto/OAPI – Kenzo (KENZO) [ „Marcă comunitară — Procedura de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KENZO — Marca comunitară verbală anterioară KENZO — Motiv relativ de refuz — Renume — Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Prezentare tardiv a unor documente — Puterea de apreciere a camerei de recurs — Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/17

         Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Tsujimoto/OAPI – Kenzo (KENZO)
   (Cauza T-322/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedura de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale KENZO - Marca comunitară verbală anterioară KENZO - Motiv relativ de refuz - Renume - Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Prezentare tardiv a unor documente - Puterea de apreciere a camerei de recurs - Articolul 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2015/C 081/22)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japonia) (reprezentant: A. Wenninger-Lenz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial M. Rajh și J. Crespo Carrillo, ulterior M. Rajh și P. Bullock, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Kenzo (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Roncaglia, G. Lazzaretti, F. Rossi și N. Parrotta, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată de împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 25 martie 2013 (cauza R 1364/2012-2) privind o procedură de opoziție Kenzo și domnul Kenzo Tsujimoto

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Kenzo Tsujimoto la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauzele conexate C-447/08 și C-448/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 iulie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Svea hovrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva Otto Sjöberg (C-447/08), Anders Gerdin (C-448/08) (Libera prestare a serviciilor — Jocuri de noroc — Exploatarea jocurilor de noroc prin internet — Promovarea jocurilor organizate în alte state membre — Activități rezervate unor organisme publice sau cu caracter nelucrativ — Sancțiuni penale)

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 8 iulie 2010 (cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Svea hovrätt — Suedia) — Procedură penală împotriva Otto Sjöberg (C-447/08), Anders Gerdin (C-448/08)
   (Cauzele conexate C-447/08 și C-448/08) (1)

   (Libera prestare a serviciilor - Jocuri de noroc - Exploatarea jocurilor de noroc prin internet - Promovarea jocurilor organizate în alte state membre - Activități rezervate unor organisme publice sau cu caracter nelucrativ - Sancțiuni penale)
   2010/C 234/12
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Svea hovrätt

      Părțile din acțiunea principală

   Otto Sjöberg (C-447/08), Anders Gerdin (C-448/08)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Svea Hovrätt — Interpretarea articolelor 12 CE, 43 CE, 49 CE și 54 CE — Legislație națională care interzice, prin aplicarea de sancțiuni penale, promovarea participării la o loterie numai în cazul în care aceasta este organizată într un alt stat membru

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în acțiunea principală, care interzice publicitatea destinată rezidenților acestui stat pentru jocuri de noroc organizate în alte state membre în scopuri lucrative de către operatori privați.

               2.

               Articolul 49 CE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care supune jocurile de noroc unui regim de drepturi exclusive și potrivit căreia promovarea acestor jocuri organizate într un alt stat membru este pasibilă de sancțiuni mai severe decât promovarea unor astfel de jocuri exploatate pe teritoriul național fără autorizație. Este de competența instanței de trimitere să examineze dacă reglementarea națională în discuție în acțiunea principală se găsește în această situație.

      (1)  JO C 327, 20.12.2008.


title: Cauza C-558/08: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Portakabin Limited, Portakabin B.V./Primakabin B.V. [Mărci — Publicitate pe internet plecând de la cuvinte-cheie ( „keyword advertising” ) — Directiva 89/104/CEE — Articolele 5-7 — Afișarea unor anunțuri plecând de la un cuvânt-cheie identic cu o marcă — Afișarea unor anunțuri plecând de la cuvinte-cheie ce reproduc o marcă cu „mici erori” — Publicitate pentru produse de ocazie — Produse fabricate și introduse în comerț de titularul mărcii — Epuizarea dreptului conferit de marcă — Aplicarea unor etichete care poartă numele revânzătorului și suprimarea celor care poartă marca — Publicitate plecând de la marca unei alte persoane, pentru produse de ocazie care includ, pe lângă produse fabricate de titularul mărcii, produse care au o altă proveniență]

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/10

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 iulie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hoge Raad der Nederlanden — Țările de Jos) — Portakabin Limited, Portakabin B.V./Primakabin B.V.
   (Cauza C-558/08) (1)

   (Mărci - Publicitate pe internet plecând de la cuvinte-cheie („keyword advertising”) - Directiva 89/104/CEE - Articolele 5-7 - Afișarea unor anunțuri plecând de la un cuvânt-cheie identic cu o marcă - Afișarea unor anunțuri plecând de la cuvinte-cheie ce reproduc o marcă cu „mici erori” - Publicitate pentru produse de ocazie - Produse fabricate și introduse în comerț de titularul mărcii - Epuizarea dreptului conferit de marcă - Aplicarea unor etichete care poartă numele revânzătorului și suprimarea celor care poartă marca - Publicitate plecând de la marca unei alte persoane, pentru produse de ocazie care includ, pe lângă produse fabricate de titularul mărcii, produse care au o altă proveniență)
   2010/C 234/15
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Portakabin Limited, Portakabin B.V.

      Pârâtă: Primakabin B.V.

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Interpretarea articolului 5 alineatul (1) litera (a), a articolului 5, a articolului 6 alineatul (1) literele (b) și (c) și a articolului 7 din Prima directivă a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989, L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Dreptul titularului unei mărci de a se opune utilizării ilicite a mărcii sale — Utilizare — Noțiune — Utilizarea mărcii ca termen de căutare în scopul realizării unei căutări pe internet a produselor mărcii menționate cu ajutorul unui motor de căutare — Afișarea unui link către pagina de internet a unui distribuitor al produselor mărcii

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 5 alineatul (1) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci este îndreptățit să interzică unei persoane care publică un anunț ca, plecând de la un cuvânt-cheie identic sau similar cu marca menționată pe care această persoană l-a selecționat fără consimțământul titularului respectiv în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet, să facă publicitate pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care marca este înregistrată, atunci când publicitatea în cauză nu permite sau permite numai cu dificultate utilizatorului de internet mediu să își dea seama dacă produsele sau serviciile vizate în anunț provin de la titularul mărcii sau de la o întreprindere legată din punct de vedere economic de acesta sau dacă, dimpotrivă, provin de la un terț.

               2.

               Articolul 6 din Directiva 89/104, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care utilizarea de către persoane care publică anunțuri a unor semne identice sau similare cu anumite mărci drept cuvinte-cheie în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet poate fi interzisă în temeiul articolului 5 din directiva menționată, aceste persoane care publică anunțuri nu pot, de regulă, să invoce excepția prevăzută la acest articol 6 alineatul (1) pentru a eluda o asemenea interdicție. Cu toate acestea, revine instanței de trimitere obligația de a verifica, având în vedere împrejurările specifice cauzei, dacă nu există în mod real nicio utilizare în sensul articolului 6 alineatul (1) care să poată fi considerată ca îndeplinind condiția privind conformitatea cu practicile loiale în domeniul industrial sau comercial.

               3.

               Articolul 7 din Directiva 89/104, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretat în sensul că titularul unei mărci nu este îndreptățit să interzică unei persoane care publică un anunț ca, plecând de la un semn identic sau similar cu marca menționată pe care această persoană l-a selecționat fără consimțământul titularului respectiv drept cuvânt-cheie în cadrul unui serviciu de referențiere pe internet, să facă publicitate pentru revânzarea unor produse fabricate de acest titular și introduse inițial pe piață pe teritoriul Spațiului Economic European de acesta sau cu consimțământul său, cu excepția situației în care există un motiv justificat, în sensul alineatului (2) al articolului menționat, pentru ca titularul să se opună acestei revânzări, precum o utilizare a semnului respectiv care lasă impresia că există o legătură economică între revânzător și titularul mărcii sau o utilizare care aduce o atingere serioasă renumelui mărcii.

               4.

               Instanța națională, căreia îi revine obligația de a aprecia dacă există sau nu există un astfel de motiv justificat în cauza cu care este sesizată:

                           —

                           nu poate constata, pe baza simplului fapt că o persoană care publică un anunț utilizează marca altei persoane cu adăugarea unor termeni care indică faptul că produsele în cauză fac obiectul unei revânzări, precum „uzat” sau „de ocazie”, că anunțul lasă impresia că există o legătură economică între revânzător și titularul mărcii sau aduce o atingere serioasă renumelui acesteia;

                           —

                           este obligată să constate că există un asemenea motiv justificat atunci când revânzătorul a suprimat, fără consimțământul titularului mărcii pe care o utilizează în cadrul publicității pentru propriile activități de revânzare, mențiunea acestei mărci de pe produse fabricate și introduse în comerț de respectivul titular și a înlocuit această mențiune printr-o etichetă care poartă numele revânzătorului și care disimulează astfel marca menționată și

                           —

                           este obligată să considere că nu se poate interzice unui revânzător specializat în vânzarea de produse de ocazie care poartă o marcă a altei persoane utilizarea acestei mărci pentru a aduce la cunoștința publicului activitățile sale de revânzare care includ, pe lângă vânzarea de produse de ocazie care poartă marca menționată, și vânzarea altor produse de ocazie, cu excepția situației în care revânzarea acestor alte produse nu riscă, prin volumul, prezentarea sau calitatea sa slabă, să diminueze în mod grav imaginea pe care titularul a reușit să o creeze pentru marca sa.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza T-405/10: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2010 — Justice & Environment/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/54

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2010 — Justice & Environment/Comisia
   (Cauza T-405/10)
   ()
   2010/C 301/86
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Justice & Environment (Amsterdam, Țările de Jos) (reprezentant: P. Černý, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea măsurilor contestate [Deciziile 2010/135/UE și 2010/136/UE ale Comisiei și răspunsul C(2010) 4632 al Comisiei].

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamanta solicită anularea Deciziilor 2010/135/UE (1) și 2010/136/UE (2) privind introducerea pe piață în calitate de produse alimentare și furaje a unui soi de cartof modificat genetic, precum și a Deciziei C(2010) 4632 a Comisiei de respingere a cererii de reexaminare internă formulată de reclamantă conform titlului IV din Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 (3).
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă următoarele motive:

               Reclamanta susține că, prin adoptarea Deciziilor 2010/135/UE și 2010/136/UE, Comisia a încălcat norme fundamentale de procedură în sensul articolului 263 TFUE și obligațiile sale prevăzute de articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2001/18/CE (4). În opinia reclamantei, deciziile contestate încalcă anumite principii generale ale dreptului Uniunii, întrucât: evaluarea riscului efectuată de Comisie a fost contradictorie, Comisia a interpretat în mod eronat articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2001/18/CE, Comisia a examinat în mod incomplet probele și nu a luat în considerare legislația modificată. În plus, reclamanta pretinde că, prin autorizarea introducerii pe piață a unui soi de cartof modificat genetic, Decizia 2010/136/UE a Comisiei încalcă și Regulamentul nr. 1829/2003/CE (5).

               De asemenea, reclamanta afirmă că Decizia C(2010) 4632 a Comisiei este nelegală întrucât confirmă nelegalitatea celor două decizii contestate ale Comisiei, menționate mai sus, prin faptul că se respinge cererea de reexaminare internă formulată de reclamantă. Mai mult, potrivit reclamantei, Comisia nu a respectat principiul bunei administrări a justiției și obligația acesteia de a examina în mod corespunzător probele în procesul de luare a deciziei administrative, întrucât nu a examinat în mod corespunzător argumentele prezentate de reclamantă în cererea sa de reexaminare internă.

      (1)  Decizia Comisiei din 2 martie 2010 privind introducerea pe piață, în conformitate cu Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a unui soi de cartof (Solanum tuberosum L., linia EH92-527-1) modificat genetic pentru conținut sporit de amilopectină în amidon [notificată cu numărul C(2010) 1193], JO L 53, p. 11.

      (2)  Decizia Comisiei din 2 martie 2010 de autorizare a introducerii pe piață a furajelor produse din cartof modificat genetic de tipul EH92-527-1 (BPS-25271-9) și a prezenței accidentale sau inevitabile din punct de vedere tehnic a acestui cartof în produsele alimentare și în alte produse furajere prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului [notificată cu numărul C(2010) 1196], JO L 53, p. 15.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului, JO L 264, p. 13.

      (4)  Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, JO L 106, p. 1.

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic, JO L 268, p. 1.


               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/1

         (2007/C 96/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 95, 28.4.2007

   Publicații anterioare

      JO C 82, 14.4.2007

      JO C 69, 24.3.2007

      JO C 56, 10.3.2007

      JO C 42, 24.2.2007

      JO C 20, 27.1.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-273/13 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 octombrie 2014  – Republica Polonă/Comisia Europeană (Recurs — FEOGA, FEGA și FEADR — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Cheltuieli efectuate de Republica Polonă)

text:
               22.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 462/6

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 16 octombrie 2014 – Republica Polonă/Comisia Europeană
   (Cauza C-273/13 P) (1)

   ((Recurs - FEOGA, FEGA și FEADR - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Cheltuieli efectuate de Republica Polonă))
   (2014/C 462/10)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Rossi şi A. Szmytkowska, agenţi)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013


title: Cauza T-145/13: Ordonanța Tribunalului din 1 aprilie 2014 – Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance/Comisia

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/52

         Ordonanța Tribunalului din 1 aprilie 2014 – Ningbo Qixin Solar Electrical Appliance/Comisia
   (Cauza T-145/13) (1)

   2014/C 175/72
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza C-420/05 P: Ordonanța Curții din 15 mai 2007 — Ricosmos BV/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Codul vamal — Operațiune de tranzit comunitar extern — Remiterea drepturilor de import — Condiții — Respectarea termenelor — Dreptul la apărare — Principiul proporționalității — Noțiunea de neglijență manifestă — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/13

         Ordonanța Curții din 15 mai 2007 — Ricosmos BV/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-420/05 P) (1)

   (Recurs - Codul vamal - Operațiune de tranzit comunitar extern - Remiterea drepturilor de import - Condiții - Respectarea termenelor - Dreptul la apărare - Principiul proporționalității - Noțiunea de neglijență manifestă - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   (2007/C 199/22)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Recurentă: Ricosmos BV (reprezentant: J.H. Peek, advocaat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: B. Stromsky și M. van Beek, agenți)
   Obiectul
   Recurs declarat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 13 septembrie 2005, Ricosmos/Comisia (T-53/02), prin care Tribunalul a respins cererea de anulare a Deciziei (REM 09/00) a Comisiei din 16 noiembrie 2001, indicând autorităților olandeze că nu era necesar să remită drepturile de import cu privire la o încărcătură de țigări cu destinația Republica Cehă, pe motivul că frauda săvârșită de terți în cadrul unei operațiuni de tranzit comunitar extern nu constituie o situație specială care justifică remiterea drepturilor de import
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Ricosmos BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 48, 25.2.2006.


title: Cauza F-121/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 septembrie 2008 — David Spee/Europol (Funcție publică — Personal al Europol — Remunerație — Articolele 28 și 29 din Statutul personalului Europol — Trepte acordate în baza evaluării — Aplicarea retroactivă a normelor — Metodă de calcul)

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/55

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 11 septembrie 2008 — David Spee/Europol
   (Cauza F-121/06) (1)

   (Funcție publică - Personal al Europol - Remunerație - Articolele 28 și 29 din Statutul personalului Europol - Trepte acordate în baza evaluării - Aplicarea retroactivă a normelor - Metodă de calcul)
   (2008/C 313/98)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamant: David Spee (Rijswijk, Țările de Jos) (reprezentant: D. C. Coppens, avocat)

      Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: Urban și D. Neumann, ulterior D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați de B. Wägenbaur și de R. van der Hout, avocats)
   Obiectul
   Anularea Deciziei Europol din 5 iulie 2006 prin care reclamantului i s-a acordat numai unul dintre cele două trepte prevăzute la articolul 29 din Statutul personalului Europol.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006, p. 84.


title: Cauza T-442/07: Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2011 — Ryanair/Comisia ( Ajutoare de stat — Sectorul aerian — Ajutoare acordate de autoritățile italiene companiilor Alitalia, Air One și Meridiana — Acțiune în constatarea abținerii de a acționa — Neadoptarea unei poziții de către Comisie — Obligația de a acționa )

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/16

         Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2011 — Ryanair/Comisia
   (Cauza T-442/07) (1)

   (Ajutoare de stat - Sectorul aerian - Ajutoare acordate de autoritățile italiene companiilor Alitalia, Air One și Meridiana - Acțiune în constatarea abținerii de a acționa - Neadoptarea unei poziții de către Comisie - Obligația de a acționa)
   2011/C 331/29
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Ryanair Ltd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: E. Vahida și I. G. Metaxas-Maragkidis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, S. Noë și E. Righini, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Air One SpA (Chieti, Italia) (reprezentanți: M. Merola, C. Satacroce și G. Belotti, avocați)

      Obiectul

   Cerere prin care se solicită constatarea abținerii Comisiei de a acționa, întrucât aceasta s-a abținut în mod nelegal să adopte o poziție cu privire la plângerile reclamantei referitoare, pe de o parte, la un ajutor pretins acordat de Republica Italiană companiilor Alitalia, Air One și Meridiana, și, pe de altă parte, la o pretinsă încălcare a dreptului concurenței

      Dispozitivul

               1.

               Comisia Comunităților Europene nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Tratatului CE, întrucât s-a abținut să adopte o decizie cu privire la transferul a 100 de angajați ai Alitalia, semnalat în scrisoarea din 16 iunie 2006, pe care i-a adresat-o Ryanair Ltd, cu privire la indemnizația acordată în urma atentatelor din 11 septembrie, invocată în scrisorile din 3 noiembrie 2005 și din 13 decembrie 2005 pe care i le-a adresat Ryanair și cu privire la reducerile tarifelor de aeroport în aeroporturile „pivot”, de care ar fi beneficiat în special Alitalia, invocate în scrisorile menționate din 3 noiembrie 2005 și din 13 decembrie 2005.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Fiecare parte, inclusiv Air One SpA va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-539/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Daniel Bowman/Pensionsversicherungsanstalt [Trimitere preliminară — Politica socială — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Directiva 2000/78/CE — Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Articolul 2 alineatele (1) şi (2) — Discriminare pe motive de vârstă — Convenţie colectivă de muncă — Prelungire a termenului de promovare din treapta întâi în treapta a doua de salarizare — Inegalitate de tratament indirectă pe motive de vârstă]

text:
               20.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 53/16

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 21 decembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof – Austria) – Daniel Bowman/Pensionsversicherungsanstalt
   (Cauza C-539/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica socială - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Articolul 2 alineatele (1) şi (2) - Discriminare pe motive de vârstă - Convenţie colectivă de muncă - Prelungire a termenului de promovare din treapta întâi în treapta a doua de salarizare - Inegalitate de tratament indirectă pe motive de vârstă])
   (2017/C 053/19)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Daniel Bowman

      Intimat: Pensionsversicherungsanstalt

      Dispozitivul

   Articolul 2 alineatele (1) şi (2) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei convenţii colective de muncă precum cea în discuţie în litigiul principal, în temeiul căreia un angajat care beneficiază de luarea în considerare a unor perioade de şcolarizare în vederea încadrării sale în treptele de salarizare este supus unei prelungiri a termenului de promovare din treapta întâi în treapta a doua de salarizare, în măsura în care această prelungire se aplică oricărui angajat care beneficiază de luarea în considerare a acestor perioade, inclusiv în mod retroactiv celor care au ajuns deja în treptele următoare.

      (1)  JO C 27, 25.1.2016.


title: Cauza T-315/08: Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Corrado/Comisia Comunităților Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/34

         Acțiune introdusă la 12 august 2008 — Corrado/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-315/08)
   (2008/C 272/63)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Signorello Corrado (Portopalo di Capo Passero, Italia) (reprezentanți: A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 530/2008 al Comisiei din 12 iunie 2008, publicat în JO L 155 din 13 iunie 2008;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-313/08 Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c./Comisia.