title: Cauza T-137/09: Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2010 — Nike International/OAPI — Muñoz Molina (R10) (Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale R10 — Marcă națională verbală R10 neînregistrată — Cesiunea mărcii naționale — Viciu de procedură)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/24

         Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2010 — Nike International/OAPI — Muñoz Molina (R10)
   (Cauza T-137/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale R10 - Marcă națională verbală R10 neînregistrată - Cesiunea mărcii naționale - Viciu de procedură)
   2011/C 13/46
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Statele Unite) (reprezentant: M. de Justo Bailey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Aurelio Muñoz Molina (Petrer, Spania)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 ianuarie 2009 (cauza R 551/2008-1), privind o procedură de opoziție între DL Sports & Marketing Ltda și domnul Aurelio Muñoz Molina

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 21 ianuarie 2009 (cauza R 551/2008-1).

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul capetelor de cerere.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza C-466/16 P: Recurs introdus la 20 august 2016 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 în cauza T-277/13, Marquis Energy LLC/Consiliul Uniunii Europene

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/22

         Recurs introdus la 20 august 2016 de Consiliul Uniunii Europene împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 în cauza T-277/13, Marquis Energy LLC/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-466/16 P)
   (2016/C 402/24)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Boelaert, agent, și N. Tuominen, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Marquis Energy LLC, Comisia Europeană, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 9 iunie 20016, notificată Consiliului la 10 iunie 2016, în cauza T-277/13 Marquis Energy LLC/Consiliul Uniunii Europene;

               —

               respingerea acțiunii formulate în primă instanță de Marquis Energy în vederea anulării regulamentului atacat (1);

               —

               obligarea Marquis Energy la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu atât în primă instanță, cât și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, Consiliul solicită în mod respectuos anularea hotărârii atacate pentru următoarele motive:
   Aprecierile Tribunalului privind admisibilitatea acțiunii și în special concluzia acestuia referitoare la afectarea directă și individuală a reclamantelor sunt eronate din punct de vedere juridic.

               a.

               În primul rând, Tribunalul consideră că pentru a se reține existența unei afectări directe este suficient faptul că reclamantul este un producător de bioetanol. Această apreciere nu este conformă cu jurisprudența constantă care exclude afectarea directă întemeiată pe consecințe pur economice.

               b.

               În al doilea rând, nu este clar cum simplul fapt că reclamantul și-a vândut bioetanolul către comercianți/melanjori, care a fost ulterior revândut pe piața internă sau a fost exportat de comercianți/melanjori locali în cantități semnificative către Uniune, înainte de impunerea taxelor, ar afecta în mod substanțial poziția lor pe piață. Pentru a face dovada unei afectări substanțiale a poziției sale pe piață ca urmare a introducerii taxelor, ar fi fost necesar cel puțin ca reclamantul să dovedească impactul taxelor asupra nivelului importurilor în Uniune ca urmare a impunerii taxelor antidumping. Cu toate acestea, reclamantul nu a furnizat nicio informație în această privință, iar hotărârea atacată nu cuprinde nicio apreciere cu privire la aspectul respectiv. Aceasta constituie atât o eroare de drept în ceea ce privește aplicarea criteriului afectării individuale, cât și un viciu de motivare.

         În ceea ce privește fondul, Tribunalul a comis o eroare de drept în interpretarea regulamentului de bază (2) și alte două erori de drept referitoare la normele OMC.

               a.

               În primul rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat regulamentul de bază atunci când a considerat că articolul 9 alineatul (5) din acesta pune în aplicare atât articolul 9 alineatul (2), cât și articolul 6 alineatul (10) din Acordul antidumping. Pe de o parte, după cum rezultă din textul articolului 9 alineatul (5) din regulamentul de bază, această dispoziție nu privește problema eșantionării. Pe de altă parte, articolul 6 alineatul (10) din Acordul antidumping este pus în aplicare prin articolul 17 și prin articolul 9 alineatul (6) din regulamentul de bază, iar nu prin articolul 9 alineatul (5) din regulamentul de bază.

               b.

               În al doilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat termenul „furnizor” din articolul 9 alineatul (5) din regulamentul de bază și din articolul 9 alineatul (2) din Acordul antidumping. Rezultă din logica și din sistemul general al articolului 9 alineatul (5) amintit că poate fi furnizor numai o „sursă despre care s-a constatat că fac[e] obiectul unui dumping şi produc[e] un prejudiciu”. Totuși, din moment ce producătorii din Statele Unite ale Americii nu aveau un preț de export, aceștia nu ar fi putut fi acuzați de dumping. În consecință, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că i-a calificat drept „furnizori” în sensul articolului 9 alineatul (5) din regulamentul de bază și al articolului 9 alineatul (2) din Acordul antidumping.

               c.

               În al treilea rând, Tribunalul a interpretat în mod eronat expresia „nu este posibil” din articolul 9 alineatul (5) din regulamentul de bază și din articolul 9 alineatul (2) din Acordul antidumping, întemeindu-se pe o interpretare eronată a articolului 9 alineatul (5) din regulamentul de bază în lumina articolului 6 alineatul (10) din Acordul antidumping, precum și pe raportul Organului de apel din cauza Comunitățile Eeuropene – elemente de fixare (3). Acest raport privește numai articolul 9 alineatul (2) din Acordul antidumping și, prin urmare, examinarea efectuată în cuprinsul acestuia a expresiei „nu este posibil” se referă numai la situația și la tratamentul pe care articolul 9 alineatul (5) din regulamentul de bază le rezervă exportatorilor în țările fără economie de piață. În consecință, Organul de apel nu a furnizat o interpretare a expresiei „nu este posibil” care să poată fi transpusă în prezenta procedură care nu privește exportatorii în țările fără economie de piață.

         În sfârșit, Tribunalul a efectuat aprecieri de fapt substanțial incorecte atunci când a concluzionat că calcularea taxelor individuale era „posibilă”. O situație în care producătorii de bioetanol nu au un preț de export, ci numai un preț național face în mod clar imposibilă stabilirea unei marje de dumping individuale și autorizează Comisia să stabilească o marjă de dumping la nivel național.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 157/2013 al Consiliului din 18 februarie 2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de bioetanol originar din Statele Unite ale Americii (JO 2013, L 49, p. 10).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 343, p. 51).

      (3)  Comunitățile Europene – Măsuri antidumping definitive privind anumite elemente de fixare din fier sau oțel din China – AB-2011-2 – Raportul Organului de apel, WT/DS397/AB/R („CE – elemente de fixare, WT/DS397/AB/R”)


title: Cauza T-608/13: Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2013 — easyGroup IP Licensing/OAPI — TUI (easyAir-tours)

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/33

         Acțiune introdusă la 22 noiembrie 2013 — easyGroup IP Licensing/OAPI — TUI (easyAir-tours)
   (Cauza T-608/13)
   2014/C 24/60
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: easyGroup IP Licensing Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: J. Day, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: TUI AG (Hanovra, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei din 5 septembrie 2013 a Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din cauza R 1029/2012-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „easyAir-tours” pentru produse și servicii din clasele 16, 36, 39 și 43 — cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 220 849

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: înregistrările de mărci internaționale care desemnează Uniunea Europeană, cererea de înregistrare a unei mărci comunitare și cererea de înregistrare a unei mărci naționale ale unei mărci figurative care conține printre altele elementul verbal „airtours”

      Decizia diviziei de opoziție: a respins în parte cererea de înregistrare a unei mărci comunitare.

      Decizia camerei de recurs: a respins recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară


title: Cauza T-411/11: Acțiune introdusă la 28 iulie 2011 — Hemofarm/OAPI — Laboratorios Diafarm (HEMOFARM)

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/44

         Acțiune introdusă la 28 iulie 2011 — Hemofarm/OAPI — Laboratorios Diafarm (HEMOFARM)
   (Cauza T-411/11)
   2011/C 311/83
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Hemofarm AD farmaceutsko-hemijska industrija Vršac (Vršac, Serbia) (reprezentant: D. Cañadas Arcas)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Laboratorios Diafarm, SA (Barberá del Vallès, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               suspendarea judecării acțiunii introduse la Tribunal de reclamantă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 17 mai 2011 până când OAPI și tribunalele comerciale nr. 4 și 8 din Barcelona se pronunță cu privire la acțiunile în anulare și în decădere pentru lipsa utilizării;

               —

               cu titlu subsidiar, reexaminarea, anularea sau, dacă este cazul, modificarea deciziei R 0298/2010-4 a Camerei a patra de recurs în ceea ce privește produsele atacate din clasa 5 în vederea respingerii opoziției B 996 506 în raport cu această clasă, astfel încât cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 4 504 049 HEMOFARM a reclamantei să fie acceptată pentru toate produsele din clasa 5 și să poată fi înregistrată în clasele 5 și 35 astfel cum s-a solicitat.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „HEMOFARM” pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Laboratorios Diafarm, SA.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară și internațională „HEMOFARM” pentru produse din clasele 3 și 16 și mărcile verbale naționale „HEMOPLANT” și „HEMONET” pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


               3.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/15

         Acțiune introdusă la 28 iunie 2013 de către Autoritatea AELS de Supraveghere împotriva Islandei
   (Cauza E-11/13)
   2013/C 287/11
   La data de 28 iunie 2013, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis, Clémence Perrin și Maria Moustakali, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Islandei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să declare că, prin faptul că nu a pus în aplicare în mod corect articolul 9 alineatele (1) și (2) și articolul 10 din actul menționat la punctul 13b din anexa IX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări), astfel cum a fost adaptat prin Protocolul 1 la Acordul privind SEE, în termenul prevăzut, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat și al articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               să dispună suportarea cheltuielilor aferente procedurii de către Islanda.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               cererea se referă la nerespectarea de către Islanda, până cel târziu la data de 4 septembrie 2012, a avizului motivat emis de Autoritatea AELS de Supraveghere la data de 4 iulie 2012, privind punerea în aplicare în mod incorect a articolului 9 alineatele (1) și (2) și a articolului 10 din actul menționat la punctul 13b din anexa IX la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări, denumită în continuare „directiva”);

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere susține că Islanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 9 alineatele (1) și (2) și al articolului 10 din directivă, precum și în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE, prin faptul că nu a adoptat măsurile necesare pentru a pune în aplicare directiva în termenul prevăzut.


title: Cauza F-37/05: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2009 — Brown/Comisia (Funcție publică — Concurs intern în cadrul instituției — Condiții de admitere — Agenți auxiliari — Respingerea unei candidaturi)

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/83

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 24 septembrie 2009 — Brown/Comisia
   (Cauza F-37/05) (1)

   (Funcție publică - Concurs intern în cadrul instituției - Condiții de admitere - Agenți auxiliari - Respingerea unei candidaturi)
   2009/C 267/148
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Michael Brown (Overijse, Belgia) (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și K. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei comisiei de evaluare a concursului COM/PB/04, concurs de trecere de la categoria C la categoria B, prin care se refuză admiterea reclamantului la probele de preselecție ale concursului menționat, pentru motivul că la data limită de depunere a candidaturilor nu îndeplinește condiția statutară necesară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 193, 6.8.2005, p. 36 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene cu numărul T-208/05 și transferată la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene prin ordonanța din 15.12.2005).


title: Cauza T-200/09: Hotărârea Tribunalului din 18 mai 2010 — Abertis Infraestructuras/Comisia Europeană [ „Acțiune în anulare — Concentrări — Decizie de închidere a procedurii inițiate în temeiul articolului 21 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 — Termen de introducere a acțiunii — Data la care începe să curgă termenul — Inadmisibilitate” ]

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/18

         Hotărârea Tribunalului din 18 mai 2010 — Abertis Infraestructuras/Comisia Europeană
   (Cauza T-200/09) (1)

   („Acțiune în anulare - Concentrări - Decizie de închidere a procedurii inițiate în temeiul articolului 21 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 - Termen de introducere a acțiunii - Data la care începe să curgă termenul - Inadmisibilitate”)
   2010/C 195/30
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Abertis Infraestructuras, SA (Barcelona, Spania) (reprezentanți: M. Roca Junyent și P. Callol García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și É. Gippini Fournier, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 13 august 2008 de închidere a procedurii inițiate în temeiul articolului 21 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201), în vederea controlului concentrării între reclamantă și Autostrade SpA (cazul COMP/M.4388 Abertis/Autostrade)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Abertis Infraestructuras, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza T-58/15: Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Ludwig Bertram/OAPI – Seni Vita (Sanivita)

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/36

         Acțiune introdusă la 4 februarie 2015 – Ludwig Bertram/OAPI – Seni Vita (Sanivita)
   (Cauza T-58/15)
   (2015/C 118/45)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Ludwig Bertram GmbH (Isernhagen, Germania) (reprezentant: V. Rust-Sorge, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Seni Vita OHG (Bayreuth, Germania)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă nr. 9949959

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 21 noiembrie 2014 în cauza R 1087/2013-1

      Concluzia

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1)(litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-141/13 P: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 iulie 2014 – Reber Holding GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Wedl & Hofmann GmbH (Recurs — Marcă comunitară — Marca figurativă Walzer Traum — Opoziție a titularului mărcii verbale naționale Walzertraum — Noțiunea de utilizare serioasă a mărcii — Neluare în considerare a deciziilor anterioare — Principiul egalității de tratament)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/11

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 17 iulie 2014 – Reber Holding GmbH & Co. KG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Wedl & Hofmann GmbH
   (Cauza C-141/13 P) (1)

   ((Recurs - Marcă comunitară - Marca figurativă Walzer Traum - Opoziție a titularului mărcii verbale naționale Walzertraum - Noțiunea de utilizare serioasă a mărcii - Neluare în considerare a deciziilor anterioare - Principiul egalității de tratament))
   2014/C 315/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Reber Holding GmbH & Co. KG (reprezentanți: O. Spuhler și M. Geitz, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent) și Wedl & Hofmann GmbH (reprezentant: T. Raubal, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Reber Holding GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 141, 18.5.2013.


title: Cauza C-292/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di di Parma (Italia) la 27 iulie 2009 — Isabella Calestani/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

text:
               26.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 233/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Commissione tributaria provinciale di di Parma (Italia) la 27 iulie 2009 — Isabella Calestani/Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma
   (Cauza C-292/09)
   2009/C 233/17
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di di Parma

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Isabella Calestani

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile articolului 19 alineatul 5 din DPR nr. 633/72 sunt contrare dreptului comunitar și principiului neutralității TVA-ului și, în special, există o transpunere incorectă a celei de A șasea directive 77/388/CEE (1) din 17 mai 1977 în măsura în care dreptul intern nu prevede deductibilitatea TVA-ului aferent achizițiilor efectuate de persoane impozabile în cadrul operațiunilor scutite de la plata TVA-ului?

      (1)  JO L 145, p. 1.


title: Cauza T-356/13 P: Recurs introdus la 4 iulie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Hotărârii din 24 aprilie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-56/11, Lebedef/Comisia

text:
               12.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/8

         Recurs introdus la 4 iulie 2013 de Giorgio Lebedef împotriva Hotărârii din 24 aprilie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-56/11, Lebedef/Comisia
   (Cauza T-356/13 P)
   2013/C 298/14
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 24 aprilie 2013 în cauza F-56/11, Lebedef/Comisia, având ca obiect anularea deciziei disciplinare din 6 iulie 2010 prin care recurentului i-a fost aplicată sancțiunea retrogradării cu două grade în aceeași grupă de funcții;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurent în primă instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunalul Funcției Publice;

               —

               pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată și obligarea Comisiei Europene la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă o serie de motive referitoare la punctele 35, 36, 44, 45, 56, 57, 69, 70, 71, 77, 78, 86, 95 și 96 din hotărârea atacată, întemeiate pe încălcarea dreptului la apărare, precum și pe încălcarea principiului interzicerii arbitrariului, întrucât TFP a denaturat și a interpretat greșit situația de fapt și a efectuat o lectură și o interpretare greșită a cererii de chemare în judecată în primă instanță și a deciziei atacate.


title: Cauza T-310/08: Acțiune introdusă la 8 august 2008 — BSH Bosch und Siemens Hausgeräte/OAPI

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/22

         Acțiune introdusă la 8 august 2008 — BSH Bosch und Siemens Hausgeräte/OAPI
   (Cauza T-310/08)
   (2008/C 247/44)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (München, Germania) (reprezentant: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 5 iunie 2008 (cauza R 845/2007-1);

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „executive edition” pentru produse și servicii din clasele 7, 9 și 11 (cererea de înregistrare nr. 4 908 182).

      Decizia examinatorului: respinge cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1), întrucât marca solicitată prezintă nivelul minim necesar în ceea ce privește caracterul distinctiv.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza F-101/09: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2009 — AA/Comisia

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/52

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2009 — AA/Comisia
   (Cauza F-101/09)
   2010/C 63/92
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: AA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: K. Van Maldegem și C. Mereu, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   În principal, anularea parțială a deciziei de încadrare a reclamantului în gradul AD6 treapta 2 și de obligare a pârâtei la repararea prejudiciului cauzat reclamantului. În subsidiar, obligarea pârâtei la plata de daune morale și materiale cauzate prin întârzierea în recrutarea reclamantului

      Concluziile reclamantului

               —

               În principal, anularea deciziei din 19 februarie 2009, în măsura în care stabilește încadrarea definitivă a reclamantului, precum și obligarea pârâtei la plata de despăgubiri în cuantum de 320 854 de euro și daune interese compensatorii și moratorii în procent de 6,75 % pentru prejudiciul material și moral suferit;

               —

               în subsidiar, obligarea pârâtei la plata de despăgubiri în cuantum de 2 331 246 de euro și daune interese compensatorii și moratorii în procent de 6,75 % pentru prejudiciul material și moral cauzat prin întârzierea în recrutarea reclamantului;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-398/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) la 3 iulie 2017 – Profit Europe NV/Belgische Staat

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) la 3 iulie 2017 – Profit Europe NV/Belgische Staat
   (Cauza C-398/17)
   (2017/C 300/25)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Profit Europe NV

      Pârât: Belgische Staat

      Întrebările preliminare

               1)

               Subpoziția NC 7307 19 10 (1) trebuie interpretată în sensul că include accesoriile de țevărie din fontă cu grafit nodular, care prezintă caracteristicile accesoriilor de țevărie în discuție în cauza principală, atunci când din caracteristicile obiective ale acestora reiese că există o diferență semnificativă în raport cu fonta maleabilă, întrucât maleabilitatea fontei cu grafit nodular nu rezultă ca urmare a unui tratament termic adecvat și întrucât fonta cu grafit nodular are o altă formă a grafitului, mai precis de grafit nodular în loc de carbon vitrificat?

               2)

               Subpoziția NC 7307 11 00 trebuie interpretată în sensul că include accesoriile de țevărie din fontă cu grafit nodular, care prezintă caracteristicile accesoriilor de țevărie în discuție în cauza principală, atunci când din caracteristicile obiective ale fontei cu grafit nodular reiese că acestea coincid în esență cu caracteristicile obiective ale fontei nemaleabile?

               3)

               Notele explicative la NC referitoare la subpoziția 7307 19 10, în care se stabilește că fonta maleabilă include fonta cu grafit nodular, trebuie lăsate neaplicate în măsura în care enunță că fonta maleabilă include fonta cu grafit nodular, atunci când este cert că fonta cu grafit nodular nu este fontă maleabilă?

      (1)  A se vedea Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3).


title: Cauza C-34/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 24 ianuarie 2014 – Puma SE/Hauptzollamt Nürnberg

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 24 ianuarie 2014 – Puma SE/Hauptzollamt Nürnberg
   (Cauza C-34/14)
   2014/C 194/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht München

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Puma SE

      Pârât: Hauptzollamt Nürnberg

      Întrebările preliminare

               1)

               Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 (1) al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 (2) al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă acestea sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 (3) sunt valide în ansamblu, în măsura în care nu au fost anulate prin Hotărârea Curții din 2 februarie 2012 în cauza C-249/10 P și prin Hotărârea Curții din 15 noiembrie 2012 în cauza C-247/10 P?

               2)

               În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ, însă regulamentele menționate nu sunt lipsite de validitate în ansamblu:

                           a)

                           În privința căror exportatori și producători din Republica Populară Chineză și din Vietnam, de la care reclamanta a cumpărat mărfuri între anii 2006 și 2011, sunt lipsite de validitate Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă acestea sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96?

                           b)

                           Declararea regulamentelor menționate ca fiind lipsite de validitate în ansamblu sau în parte reprezintă caz fortuit sau forță majoră, în sensul articolului 236 alineatul (2) al doilea paragraf din Codul vamal comunitar?

      (1)  JO L 275, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 3.

      (2)  JO L 352, p. 1.

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectului unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223).


title: Cauza T-290/14: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Portnov/Consiliul

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/34

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Portnov/Consiliul
   (Cauza T-290/14)
   2014/C 194/45
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Andriy Portnov (Kiev, Ucraina) (reprezentant: M. Cessieux, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii sale ca fiind admisibilă;

               —

               anularea Regulamentului (UE) nr. 208/2014 al Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care se referă la reclamant;

               —

               anularea Deciziei 2014/119/PESC a Consiliului din 5 martie 2014 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Ucraina, în măsura în care se referă la reclamant;

               —

               obligarea Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată în temeiul articolelor 87 și 91 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la o cale de atac eficientă garantate de principiile fundamentale ale dreptului european, prevăzute la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolele 6 și 13 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe caracterul insuficient al motivării actelor atacate.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe nerespectarea criteriului de sancționare prevăzut la articolul 1 din Decizia 2014/119/PESC și în considerentul (4) al Regulamentului (UE) nr. 208/2014.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe existența unei erori de fapt, în sensul că domnul Portnov, la data adoptării actelor atacate, nu făcea obiectul niciunei urmăriri penale în Ucraina pentru fapte precum cele care îi sunt imputate de Consiliu.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe încălcarea dreptului fundamental la respectarea proprietății, principiu fundamental al dreptului comunitar protejat de articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și de articolul 1 din Protocolul adițional nr. 1 la Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.


title: Cauza T-366/09: Acțiune introdusă la 17 septembrie 2009 — Insula/Comisia

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/53

         Acțiune introdusă la 17 septembrie 2009 — Insula/Comisia
   (Cauza T-366/09)
   2009/C 282/100
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) (Paris, Franța) (reprezentanți: J.-D. Simonet și P. Marsal, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantului

               —

               declararea acțiunii drept admisibilă și întemeiată;

               —

               declararea cererii Comisiei prin care aceasta solicită rambursarea unei sume de 114 996,82 euro drept neîntemeiată și, în consecință, obligarea Comisiei la emiterea unei note de credit în valoare de 114 996,82 euro;

               —

               declararea cererii Comisiei prin care aceasta solicită rambursarea unei sume de 253 617,08 euro drept parțial întemeiată și, în consecință, obligarea Comisiei la emiterea unei note de credit în valoare de 174 044,85 euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata de daune interese în valoare de 146 261,06 euro;

               —

               cu titlu subsidiar, declararea faptului că reclamantul are dreptul la o despăgubire compensatorie în valoare de 573 273,42 euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată, întemeiată pe o clauză compromisorie, reclamantul solicită Tribunalului să constate că notele de debit, prin care Comisia, în urma unui raport de audit al OLAF, impune recuperarea sumelor plătite anticipat reclamantului, nu sunt conforme cu clauzele diferitelor contracte încheiate în cadrul unui program specific pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative în domeniul energiei, al mediului înconjurător și al dezvoltării durabile, precum și în cadrul programului ALTERNER II.
   Motivele și principalele argumente invocate de reclamant sunt, în esență, identice cu cele invocate în cauza T-246/09, Insula/Comisia (1).

      (1)  JO 2009, C 193, p. 30.


title: Cauza T-368/07: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Lituania/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/35

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2007 — Republica Lituania/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-368/07)
   (2007/C 283/64)
   Limba de procedură: lituaniana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Lituania (reprezentant: D. Kriaučiūnas, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Comisiei C (2007) 3407 final din 13 iulie 2007 (1);

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta susține că decizia atacată, care i-a fost notificată la 16 iulie 2007, este ilegală și invocă următoarele temeiuri juridice:
   1)   Depășirea competențelor Comisiei
   Reclamanta susține că, adoptând o decizie unilaterală cu privire la planul național de alocare al Lituaniei, Comisia și-a depășit competențele conferite prin Directiva 2003/87/CE în măsura în care, deși dispozițiile acelei directive împuternicesc Comisia să evalueze planurile naționale de alocare pregătite de statele membre, acestea nu conferă competențe Comisiei în stabilirea cantităților totale ale cotelor de emisie de poluare în cadrul supravegherii complete a planurilor naționale de alocare pregătite și prezentate de statele membre.
   2)   Încălcarea dreptului comunitar european

               2.1.

                  Neluarea în considerare o obiectivelor Directivei 2003/87/CE: hotărând, în decizia atacată, cu privire la un nivel național de emisii pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012, care este mai redus decât cel impus în lumina obligațiilor asumate de Lituania în conformitate cu Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice, Comisia nu a luat în considerare obiectivele reale ale Directivei 2003/87 drept instrument eficace, din punct de vedere economic, pentru a duce la îndeplinire obligațiile asumate de părțile la Protocolul de la Kyoto în ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră.

               2.2.

                  Încălcarea principiilor bunei administrări și cooperării loiale: decizia atacată încalcă principiile bunei administrări și cooperării loiale în măsura în care Comisia, neluând în considerare analiza efectuată cu ocazia pregătirii planului național de alocare lituanian și în absența consultării cu Lituania, a efectuat o analiză separată, bazată pe propria sa metodologie selectivă în scopul stabilirii cantității maxime a cotelor de emisie de poluare.

               2.3.

                  Încălcarea dispozițiilor Directivei 2003/87/CE și încălcarea principiului securității juridice: decizia atacată încalcă articolul 9 alineatul (1) și articolul 11 alineatul (2) din Directiva 2003/87 în măsura în care, neluând în considerare cifrele prezentate în planul național de alocare lituanian și respingând metoda de calcul aplicată de Lituania ca fiind neadecvată, Comisia s-a bazat în exclusivitate pe cifrele obținute prin aplicarea metodei alese de ea însăși în scopul stabilirii cantității maxime a cotelor de emisie de poluare ce va fi alocată. În plus, aplicând acea metodologie, despre care Lituania nu a știut nimic în prealabil, Comisia a încălcat principiul securității juridice.

               2.4.

                  Încălcarea principiului nediscriminării: decizia atacată încalcă principiului nediscriminării în măsura în care Comisia, aplicând propria metodă aleasă în scopul stabilirii cantității maxime a cotelor de emisie de poluare, nu a luat în considerare situația specifică a Lituaniei. Decizia a determinat de asemenea aplicarea aceluiași tratament pentru situații în esență diferite.

               2.5.

                  Neconformitatea cu articolul 9 alineatele (1) și (3) din Directiva 2003/87/CE și cu al patrulea criteriu din Anexa III la acea directivă: decizia atacată încalcă obligația cuprinsă în articolul 9 din Directiva 2003/87/CE și întemeiată pe criteriile enumerate în Anexa III la aceasta, în măsura în care, fără temei, nu ia în considerare al patrulea criteriu din anexă și necesitatea resimțită în Lituania de a spori generarea de electricitate în termocentrale ca rezultat al răspunderii asumate de a închide centrala nucleară de la Ignalina până în anul 2009.

         3)   Încălcarea unor condiții esențiale de procedură potrivit legislației Comunității Europene
   Reclamanta susține că decizia atacată a fost adoptată într-un mod care a încălcat condiții esențiale de procedură în măsura în care, mai întâi, Comisia a încălcat dispozițiile Directivei 2003/87/CE refuzând, în esență, în cadrul deciziei atacate, să modifice Decizia C (2006) 5613 final și, în al doilea rând, decizia atacată este motivată în mod nepotrivit și neadecvat și, prin urmare, s-au încălcat cerințele stabilite de articolul 253 CE și de articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87. În plus, Comisia a nu respectat cerința de procedură din acea directivă referitoare la durata analizei.
   4)   Eroare vădită de apreciere
   În opinia reclamantei, când a analizat planul național de alocare modificat al Lituaniei, Comisia, mai întâi, nu a luat în considerare circumstanțele specifice și obiective subliniate de Lituania care au condus la nivelul de emisii de poluare rezultat și, în al doilea rând, a aplicat o metodă neadecvată de calcul și s-a bazat pe date inexacte care au dus la stabilirea unei cantități maxile incorecte a cotelor de emisie de poluare acordate Lituaniei.

      (1)  Decizia Comisiei din 13 iulie 2007 de modificare a planului național de alocare a cotelor de emisie a gazului cu efect de seră notificat de Lituania în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Decizia Comisiei C (2006) 5613 final privind planul național de alocare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră notificat de Lituania pentru perioada cuprinsă între 2008 și 2012, în conformitate cu Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului.


title: Cauza T-15/14: Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2016 – Simet/Comisia [„Ajutoare de stat — Compensația retroactivă pentru serviciu public acordată de autoritățile italiene — Servicii de transport interregional cu autocarul prestate în perioada 1987-2003 — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Menținerea unei obligații de serviciu public — Acordarea unei compensații — Regulamentul (CEE) nr. 1191/69”]

text:
               18.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 136/29

         Hotărârea Tribunalului din 3 martie 2016 – Simet/Comisia
   (Cauza T-15/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Compensația retroactivă pentru serviciu public acordată de autoritățile italiene - Servicii de transport interregional cu autocarul prestate în perioada 1987-2003 - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Menținerea unei obligații de serviciu public - Acordarea unei compensații - Regulamentul (CEE) nr. 1191/69”])
   (2016/C 136/40)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Simet SpA (Rossano Calabro, Italia) (reprezentanți: A. Clarizia, C. Varrone și P. Clarizia, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Conte, D. Grespan și P.-J. Loewenthal, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2014/201/UE a Comisiei din 2 octombrie 2013 privind compensația plătibilă societății Simet SpA pentru serviciile de transport public prestate în perioada 1987-2003 [ajutor de stat SA.33037 (2012/C) Italia] (JO 2014, L 114, p. 67).

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Simet SpA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014.


title: Cauza C-95/12: Acțiune introdusă la 21 februarie 2012 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               21.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/19

         Acțiune introdusă la 21 februarie 2012 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-95/12)
   2012/C 118/32
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Montaguti și G. Braun, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor la care ar fi fost obligată potrivit Hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene din 23 octombrie 2007, pronunțată în cauza C-112/05, Comisia/Germania privind neconformitatea cu dreptul Uniunii a unor dispoziții ale Legii VW (1), Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (2) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 282 725,10 euro pe zi, precum și a unei sume forfetare de 31 114,72 euro pe zi;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea Curții în cauza C-112/05, Comisia/Germania, a fost pronunțată la 23 octombrie 2007. În această cauză, Comisia a susținut în esență că trei dispoziții ale Legii VW puteau descuraja investițiile directe și, prin urmare, constituiau restricții în calea liberei circulații a capitalurilor în sensul articolului 56 CE prin aceea că, în primul rând, contrar dreptului comun, limitau dreptul la vot al oricărui acționar la 20 % din capitalul social al Volkswagen, în al doilea rând, pentru decizii ale adunării generale, pentru care, potrivit dreptului comun, este necesară numai o majoritate de 75 %, prevedeau o majoritate de peste 80 % și, în al treilea rând, contrar dreptului comun, acordau statului federal și Landului Saxonia Inferioară dreptul de a desemna câte doi reprezentanți în consiliul de supraveghere al Volkswagen.
   Din hotărârea amintită ar rezulta că toate cele trei dispoziții contestate ale Legii VW, considerate separat, reprezentau o încălcare a liberei circulații a capitalului.
   Cu toate acestea, legea adoptată de Republica Federală Germania prin care aceasta, în opinia sa, a transpus hotărârea Curții prevede în continuare că deciziile adunării generale a Volkswagen AG, pentru care, potrivit dispozițiilor Legii privind societățile pe acțiuni, este necesară o majoritate de 75 % din capitalul social, necesită o majoritate de peste 80 % din capitalul social. Republica Federală Germania justifică această dispoziție făcând trimitere la dispozitivul Hotărârii pronunțate în cauza C-112/05, potrivit căruia această dispoziție reprezintă o încălcare numai dacă este coroborată cu celelalte două dispoziții. Așadar, privită separat, această dispoziție nu ar reprezenta o încălcare a liberei circulații a capitalului.
   În opinia Comisiei, formularea dispozitivului hotărârii nu exclude ilegalitatea celor trei dispoziții criticate, privite separat. Astfel, la transpunerea unei hotărâri nu ar trebui luat în considerare numai dispozitivul acesteia, ci și motivele. Prin urmare, în contextul dat, pare foarte exagerată dorința de a justifica omisiunea Republicii Federale Germania de a executa integral Hotărârea Curții exclusiv prin cele două cuvinte „coroborate cu”. O astfel de interpretare ar face abstracție nu numai de întreaga motivare a hotărârii, ci și de jurisprudența Curții cu privire la așa-numitele „acțiuni de aur”.
   Prin urmare, Comisia se vede obligată să sesizeze încă o dată Curtea cu această cauză, potrivit articolului 260 alineatul (2) TFUE. Cuantumul sancțiunilor financiare ar fi fost stabilit pe baza Comunicării Comisiei din 1 septembrie 2011 privind actualizarea datelor pentru calcularea sumelor forfetare și a penalităților cu titlu cominatoriu (2).

      (1)  Rep., p. I-08995.

      (2)  JO C 12, p. 1.


title: Cauza C-230/07: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 9 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/22/CE — Comunicații electronice — Numărul de apel de urgență unic european — Localizarea apelantului — Netranspunerea în termenul prevăzut)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/5

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 9 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-230/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/22/CE - Comunicații electronice - Numărul de apel de urgență unic european - Localizarea apelantului - Netranspunerea în termenul prevăzut)
   (2009/C 69/07)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: W. Wils și M. Shotter, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos (reprezentant: C. M. Wissels, agent)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Republica Lituania (reprezentant: D. Kriaučiūnas, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma articolului 26 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, p. 51, Ediție specială. 13/vol. 35, p. 213)
   Dispozitivul

               1)

               Prin nepunerea, pentru apelurile către numărul de apel de urgență unic european „112”, la dispoziția autorităților care intervin în caz de urgență, a informațiilor referitoare la localizarea apelantului, în măsura posibilităților tehnice, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 26 alineatul (3) din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal).

               2)

               Obligă Regatul Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Lituania suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-38/13: Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2014 – Pedro Group/OAPI– Cortefiel (PEDRO) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PEDRO — Marca comunitară figurativă anterioară Pedro del Hierro — Refuz parțial al înregistrării — Motive relative de refuz — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Caracter distinctiv ridicat al mărcii anterioare — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/23

         Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2014 – Pedro Group/OAPI– Cortefiel (PEDRO)
   (Cauza T-38/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PEDRO - Marca comunitară figurativă anterioară Pedro del Hierro - Refuz parțial al înregistrării - Motive relative de refuz - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Caracter distinctiv ridicat al mărcii anterioare - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   2014/C 194/30
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Pedro Group Pte Ltd (Singapore, Singapore) (reprezentant: B. Brandreth, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: M. Vuijst și J. Crespo Carillo, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Cortefiel, SA (Madrid, Spania) (reprezentanţi: inițial H. Mosback, P. López Ronda, G. Macias Bonilla și G. Marín Raigal, ulterior P. López Ronda, G. Macias Bonilla și G. Marín Raigal, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 26 noiembrie 2012 (cauza R 271/2011-4) privind o procedură de opoziție între Cortefiel, SA și Pedro Group Pte Ltd

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Pedro Group Pte Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013


title: Cauza T-312/14: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2014 – Federcoopesca și alții/Comisia

text:
               24.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 194/36

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2014 – Federcoopesca și alții/Comisia
   (Cauza T-312/14)
   2014/C 194/47
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) (Roma, Italia), Associazione Lega Pesca (Roma) și AGCI AGR IT AL (Roma) (reprezentanți: L. Caroli și S. Ventura, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 6 decembrie 2013 de instituire a unui plan de acțiune menit să remedieze lacunele sistemului italian de control al pescuitului (planul de acțiune – C(2013) 8635 final) în ceea ce privește în mod specific punctele 13, 15, 16 și 17 din planul de acțiune anexat la decizie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin decizia atacată în prezentul litigiu se urmărește remedierea lacunelor care ar fi fost constatate în cadrul punerii în aplicare, de către autoritățile italiene, a normelor politicii comune în materie de pescuit.
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe nemotivare sau pe insuficienta motivare

                           —

                           Reclamantele arată, în această privință, că actul atacat a fost adoptat pentru a remedia anumite neregularități constatate în cadrul punerii în aplicare a anumitor norme ale politicii comune în materie de pescuit. Cu toate acestea, actul nu conține nicio indicație cu privire la aceste neregularități, deși nu este posibilă înțelegerea procesului logic care a condus la adoptarea sa. Acest motiv de invaliditate este cu atât mai grav cu cât încearcă să deroge de la acte anterioare ale Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe încălcarea tratatelor și a normelor privind aplicarea lor

                           —

                           Reclamantele arată, în această privință, că decizia atacată este afectată de încălcarea tratatelor și a articolului 102 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1224/2009 și că trebuie anulată de asemenea pentru necompetență. Aceasta nu urmărește consolidarea sistemului controalelor, ci impune noi obligații care nu sunt prevăzute de actele primare și care se află în contrarietate directă cu aceste acte.

               3.

               Al treilea motiv se întemeiază pe încălcarea principiilor nediscriminării, caracterului rezonabil și proporționalității

                           —

                           Reclamantele arată, în această privință, că decizia încalcă principiul nediscriminării pe motive de cetățenie sau de naționalitate întrucât stabilește obligații noi și mai semnificative pentru pescarii italieni. În plus, aceste măsuri sunt vădit lipsite de orice legătură rezonabilă cu scopul urmărit și sunt intrinsec nerezonabile și disproporționate, dat fiind că este imposibilă dezlegarea legăturii care există între obligațiile impuse pescarilor și realizarea obiectivului deciziei.

               4.

               Al patrulea motiv se întemeiază pe nelegalitatea sistemului încălcărilor grave și special a articolului 92 din Regulamentul nr. 1224/2009 și pe încălcarea principiilor progresivității și proporționalității sancțiunii

                           —

                           Reclamantele arată, în această privință, că, contrar Regulamentului nr. 1224/2009, care stabilește un sistem progresiv de sancțiuni, decizia atacată prevede suspendarea automată a autorizației de pescuit în cazul unei încălcări grave și retragerea definitivă în caz de recidivă. Decizia înlocuiește prin aceasta normele regulamentului printr-un alt sistem, mult mai dur, de sancțiuni automate și irevocabile. Rezultă în plus că sistemul pedepselor instituit de planul de acțiune încalcă în mod vădit principiul progresivității sancțiunii, al proporționalității sale în raport cu gravitatea încălcării și al caracterului personal al sancțiunii, dat fiind că aceasta este aplicată titularului autorizației independent de identitatea celui care a săvârșit încălcarea.


title: Cauza T-236/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 februarie 2009 – HPA/Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/39

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 24 februarie 2009 – HPA/Comisia
   (Cauza T-236/08) (1)

   2009/C 90/63

      Limba de procedură: olandeza

   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 223, 30.8.2008.


title: Cauza C-157/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/Administración General del Estado (Libera circulație a capitalurilor — Impozit pe profit — Convenție pentru evitarea dublei impuneri — Interdicție de a deduce impozitul exigibil, dar nerecuperat în alte state membre)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 8 decembrie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunal Supremo — Spania) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/Administración General del Estado
   (Cauza C-157/10) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Impozit pe profit - Convenție pentru evitarea dublei impuneri - Interdicție de a deduce impozitul exigibil, dar nerecuperat în alte state membre)
   2012/C 32/12
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Pârâtă: Administración General del Estado

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunal Supremo — Interpretarea articolelor 63 TFUE și 65 TFUE — Impozit pe profit — Legislație națională și convenție privind dubla impunere care interzic deducerea impozitului exigibil dar nerecuperat în alte state membre pentru veniturile obținute pe teritoriul acestora

      Dispozitivul

   Articolul 67 din Tratatul CEE și articolul 1 din Directiva 88/361/CEE a Consiliului din 24 iunie 1988 pentru punerea în aplicare a articolului 67 din tratat [articol abrogat prin Tratatul de la Amsterdam] nu se opun unei reglementări a unui stat membru, precum cea în cauză în acțiunea principală, care, în cadrul impozitului pe profit și printre normele care urmăresc evitarea unei duble impuneri, interzice deducerea cuantumului impozitului datorat în alte state membre ale Uniunii Europene pentru venituri obținute pe teritoriul acestora și supuse respectivului impozit atunci când, în pofida caracterului său exigibil, acest cuantum nu este plătit ca urmare a unei scutiri, a unei reduceri sau a oricărui alt avantaj fiscal, în măsura în care această reglementare nu este discriminatorie în raport cu tratamentul la care sunt supuse dobânzile obținute în statul membru în cauză, ceea ce este de competența instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 179, 3.7.2010.


title: Cauza C-233/14: Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/6

         Acțiune introdusă la 12 mai 2014 – Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-233/14)
   2014/C 245/08
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. van Beek și C. Gheorghiu, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

   Comisia solicită Curții:

               —

               constatarea faptului că, prin limitarea posibilității de a beneficia de abonamentele de transport public cu tarife preferențiale pentru studenții care își urmează studiile în Țările de Jos la studenții olandezi care sunt înscriși în Țările de Jos la o instituție de învățământ publică sau privată și la studenții din alte state membre care desfășoară o activitate economică în Țările de Jos sau care au dobândit un drept de ședere permanentă pe teritoriul acestora, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 18 TFUE (coroborat cu articolele 20 TFUE și 21 TFUE), precum și în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora;

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În timp ce studenții olandezi pot beneficia de un abonament de transport public pentru studenți (așa-numitul „OV-studentenkaart”), cu ajutorul căruia aceștia pot utiliza mijloacele de transport în comun din Țările de Jos în mod gratuit sau la un tarif redus, studenții din alte state membre care nu desfășoară o activitate economică în Țările de Jos și nici nu au dobândit un drept de ședere permanentă trebuie să plătească tariful întreg pentru utilizarea acestor mijloace de transport.

               2.

               Comisia consideră că dispozițiile legale olandeze conduc la o discriminare directă pe motiv de cetățenie sau naționalitate, întrucât cetățenii Uniunii Europene care nu sunt resortisanți olandezi sunt supuși unui tratament mai puțin favorabil decât resortisanții olandezi. Prin urmare, Comisia consideră că Țările de Jos nu și-au îndeplinit obligațiile care le revin în temeiul articolului 18 TFUE coroborat cu articolele 20 TFUE și 21 TFUE.

               3.

               În plus, există o discriminare indirectă pe motiv de cetățenie sau naționalitate, atunci când o reglementare națională, deși formulată în mod neutru, dezavantajează în fapt un procent mult mai mare de persoane determinate, cu excepția cazului în care diferența de tratament este justificată de factori obiectivi și străini de orice discriminare bazată pe cetățenie sau naționalitate.

               4.

               Întrucât, din punct de vedere numeric, în cadrul programului Erasmus, în Țările de Jos vin să studieze mai mulți studenți străini comparativ cu studenții olandezi care au ales să își urmeze ciclul complet de studii în străinătate și întrucât celui din urmă grup de studenți i se acordă, în locul unui „OV-studentenkaart”, un „ajutor financiar mobil pentru studii” în cuantum lunar de 89,13 euro (valoare aferentă anului 2013), studenții străini din Țările de Jos sunt singurii care nu primesc, în final, niciun ajutor sau avantaj sub forma „OV-studentenkaart”. În opinia Comisiei, acest lucru constituie o discriminare indirectă în sensul articolului 24 din Directiva 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora.

               5.

               Întrucât, până în prezent, Țările de Jos nu au luat toate măsurile pentru a pune capăt tratamentului diferențiat aplicat studenților străini în ceea ce privește posibilitatea de a beneficia de un abonament de transport public pentru studenți (așa-numitul „OV-studentenkaart”), Comisia a concluzionat că Țările de Jos nu și-au îndeplinit obligațiile care le revin în temeiul articolului 18 TFUE (coroborat cu articolele 20 TFUE și 21 TFUE), precum și în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE.

      (1)  Directiva din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-208/09: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Ilonka Sayn-Wittgenstein/Landeshauptmann von Wien (Cetățenia europeană — Libertatea de circulație și de ședere în statele membre — Lege cu rang constituțional a unui stat membru care abolește clasa nobiliară în acest stat — Nume de familie al unei persoane majore, cetățean al statului respectiv, obținut prin adopție într un alt stat membru, în care locuiește aceasta — Titlu de noblețe și particulă nobiliară care fac parte din numele de familie — Înscrierea în registrul de stare civilă de către autoritățile din primul stat membru — Rectificarea înscrierii din oficiu — Îndepărtarea titlului și a particulei nobiliare)

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 22 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof — Austria) — Ilonka Sayn-Wittgenstein/Landeshauptmann von Wien
   (Cauza C-208/09) (1)

   (Cetățenia europeană - Libertatea de circulație și de ședere în statele membre - Lege cu rang constituțional a unui stat membru care abolește clasa nobiliară în acest stat - Nume de familie al unei persoane majore, cetățean al statului respectiv, obținut prin adopție într un alt stat membru, în care locuiește aceasta - Titlu de noblețe și particulă nobiliară care fac parte din numele de familie - Înscrierea în registrul de stare civilă de către autoritățile din primul stat membru - Rectificarea înscrierii din oficiu - Îndepărtarea titlului și a particulei nobiliare)
   2011/C 63/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ilonka Sayn-Wittgenstein

      Pârât: Landeshauptmann von Wien

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 18 CE — Lege constituțională a unui stat membru având ca obiect eliminarea gradelor de noblețe în acest stat și prin care se interzice resortisanților săi să poarte titluri de noblețe străine — Refuzul autorităților acestui stat membru de a înscrie în registrul de nașteri un titlu de noblețe și o particulă de noblețe care fac parte dintr un nume pe care o persoană majoră, resortisant al acestui stat, l a obținut într un alt stat membru în care își are reședința, ca urmare a adoptării sale de către un resortisant al acestui din urmă stat

      Dispozitivul

   Articolul 21 TFUE trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune posibilității autorităților unui stat membru de a refuza, în circumstanțe precum cele din acțiunea principală, să recunoască, cu toate elementele sale, un nume de familie al unui cetățean al acestui stat, astfel cum a fost stabilit într un al doilea stat membru, în care locuiește cetățeanul respectiv, cu ocazia adopției sale la vârsta adultă de către un cetățean al acestui al doilea stat membru, în cazul în care acest nume de familie conține un titlu de noblețe care nu este permis în primul stat membru în temeiul dreptului său constituțional, din moment ce măsurile luate de aceste autorități în contextul menționat sunt justificate prin motive legate de ordinea publică, mai precis acestea sunt necesare pentru protecția intereselor pe care urmăresc să le garanteze și sunt proporționale cu obiectivul legitim urmărit.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza C-480/07: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/29

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-480/07)
   (2007/C 315/49)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: K. Simonsson și R. Vidal Puig, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neelaborarea, prin neaprobarea și prin neaplicarea de planuri de preluare și tratare a deșeurilor în toate porturile sale, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) și al articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (1);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Din lectura coroborată a articolului 5 alineatul (1) și a articolului 16 alineatul (1) din Directiva 2000/59 rezultă că Regatul Spaniei era obligat să adopte înainte de 28 decembrie 2002 dispozițiile necesare pentru a asigura elaborarea și punerea în aplicare a unui plan de preluare și tratare a deșeurilor adecvat pentru fiecare port spaniol.
   Din informațiile furnizate de autoritățile spaniole până la data limită, rezultă că s-au elaborat și s-au pus în aplicare deja planuri de preluare și tratare a deșeurilor pentru toate porturile de interes general aflate în proprietatea statului, precum și pentru porturile aflate sub jurisdicția Comunității Autonome Galicia. În schimb, reiese din informațiile menționate că astfel de planuri nu au fost încă elaborate și/sau aprobate pentru toate porturile aflate sub jurisdicția uneia dintre celelalte comunități autonome din zona de coastă, și anume Catalonia, Baleare, Valencia, Murcia, Andaluzia, Canare, Asturii, Cantabria și Țara Bascilor.

      (1)  JO L 332, p. 81, Ediție specială 07/vol. 8, p. 22.


title: Cauza C-299/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Grondwettelijk Hof (Belgia) la 30 mai 2013 — Isabelle Gielen/Ministerraad

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Grondwettelijk Hof (Belgia) la 30 mai 2013 — Isabelle Gielen/Ministerraad
   (Cauza C-299/13)
   (2013/C 226/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Grondwettelijk Hof (Belgia)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Isabelle Gielen

      Pârât: Ministerraad

      Întrebarea preliminară

   Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2008/7/CE (1) a Consiliului din 12 februarie 2008 privind impozitarea indirectă a majorării de capital trebuie interpretat în sensul că se opune perceperii unui impozit pe conversia obligatorie prin lege a titlurilor la purtător în titluri nominative sau în titluri de valoare dematerializate și — în cazul unui răspuns afirmativ — un astfel de impozit poate fi justificat în temeiul articolului 6 din directiva menționată?

      (1)  JO L 46, p. 11.


title: Cauza T-36/10: Acțiune introdusă la 1 februarie 2010 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/48

         Acțiune introdusă la 1 februarie 2010 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia
   (Cauza T-36/10)
   2010/C 100/73
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Internationaler Hilfsfonds e.V. (Rosbach, Germania) (reprezentant: Rechtsanwalt H. Kaltenecker)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziilor Comisiei din 9 octombrie 2009 și din 1 decembrie 2009 în măsura în care acestea refuză reclamantei accesul la documentele confidențiale;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă și a cheltuielilor de judecată procedurale.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta atacă Decizia Comisiei din 9 octombrie 2009 prin care i-a fost respinsă în parte cererea de acces la documentele confidențiale din dosarul privind contractul LIEN 97-2011, precum și scrisoarea Comisiei din 1 decembrie 2009, prin care i s-a comunicat reclamantei că nu se poate adopta în termen o decizie cu privire la a doua cerere de acces la dosarul privind contractul LIEN 97-2011.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta arată că, în esență, Comisia nu avea dreptul să-i refuze accesul la documentele solicitate în temeiul excepțiilor prevăzute la articolul 4 alineatele (3) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (1). În acest context, ea susține, de asemenea, că există un interes public superior pentru divulgarea documentelor la care nu s-a acordat încă accesul.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001, privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-619/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Mamoli Robinetteria SpA/Comisia Europeană [Recurs — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Program de clemență — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 23 alineatul (2) — Plafon de 10 % din cifra de afaceri — Exercitarea competenței de fond]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Mamoli Robinetteria SpA/Comisia Europeană
   (Cauza C-619/13 P) (1)

   ([Recurs - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Program de clemență - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 23 alineatul (2) - Plafon de 10 % din cifra de afaceri - Exercitarea competenței de fond])
   (2017/C 104/08)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Mamoli Robinetteria SpA (reprezentanți: F. Capelli și M. Valcada, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L Malferrari și F. Ronkes Agerbeek, agenți, asistați de F. Ruggeri Laderchi, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Mamoli Robinetteria SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 45, 15.2.2014.


title: Cauza T-508/11: Acțiune introdusă la 27 septembrie 2011 — LTTE/Consiliul

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/39

         Acțiune introdusă la 27 septembrie 2011 — LTTE/Consiliul
   (Cauza T-508/11)
   2011/C 347/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) (Herning, Danemarca) (reprezentant: V. Koppe, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

               —

               Anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011 al Consiliului din 18 iulie 2011 (1) în măsura în care privește LTTE și constatarea faptului că Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 (2) al Consiliului nu îi este aplicabil;

               —

               cu titlu subsidiar, aplicarea unei măsuri mai puțin restrictive decât menținerea pe lista persoanelor, grupurilor și entităților cărora li se aplică Regulamentul (CE) nr. 2580/2001;

               —

               plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, și/sau inaplicabilitatea Regulamentului (CE) nr. 2580/2001 al Consiliului întrucât nu ia în considerare dreptul în materia conflictelor armate;

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, deoarece reclamanta nu poate fi calificată drept organizație teroristă în sensul definiției cuprinse la articolul 1 alineatul (3) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului;

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, deoarece nu a fost adoptată nicio decizie de către o autoritate competentă, astfel cum impune articolul 1 alineatul (4) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului;

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, deoarece Consiliul nu a efectuat nicio revizuire astfel cum impune articolul 1 alineatul (6) din Poziția comună 2001/931/PESC a Consiliului;

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, dat fiind că decizia nu respectă cerințele de proporționalitate și subsidiaritate;

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, deoarece decizia nu respectă obligația de motivare astfel cum impune articolul 296 TFUE;

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe

                           —

                           nulitatea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011, în măsura în care privește LTTE, întrucât încalcă dreptul reclamantei la o protecție judiciară efectivă.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 687/2011 al Consiliului din 18 iulie 2011 privind punerea în aplicare a articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului și de abrogare a Regulamentelor de punere în aplicare (UE) nr. 610/2010 și (UE) nr. 83/2011 (JO L 188, p. 2)

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 al Consiliului din 27 decembrie 2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului (JO L 344 p. 70, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 169)


title: Cauza T-99/10: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2011 — Meica/OAPI — TofuTown.com (TOFUKING) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TOFUKING — Marca națională verbală anterioară King — Mărcile națională și comunitară verbale anterioare Curry King — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ]

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/17

         Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2011 — Meica/OAPI — TofuTown.com (TOFUKING)
   (Cauza T-99/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TOFUKING - Marca națională verbală anterioară King - Mărcile națională și comunitară verbale anterioare Curry King - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 319/35
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Germania) (reprezentant: S. Russlies, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: TofuTown.com GmbH (Wiesbaum, Germania) (reprezentanți: B. Krause și F. Cordt, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 ianuarie 2010 (cauza R 63/2009-4) privind o procedură de opoziție între Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG și TofuTown.com GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 7 ianuarie 2010 (cauza R 63/2009-4).

               2.

               Obligă OAPI să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG.

               3.

               TofuTown.com GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-260/11: Acțiune introdusă la 19 mai 2011 — Spania/Comisia

text:
               16.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/29

         Acțiune introdusă la 19 mai 2011 — Spania/Comisia
   (Cauza T-260/11)
   2011/C 211/63
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamant: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 165/2011 al Comisiei din 22 februarie 2011 de stabilire a deducerilor din anumite cote de macrou alocate Spaniei în 2011 și în anii următori din cauza depășirii cotelor de pescuit în 2010 și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Anexa la regulamentul atacat sancționează Spania pentru depășirea cotelor de macrou în anul 2010 în zonele VIIIc, IX și X și apele UE din zona CECAF 34.1.1 cu o deducere de 39 242 tone, dintre care 4 500 se aplică în anul 2011, 5 500 în 2012, 9 748 în 2013, 9 747 în 2014 și 9 747 în 2015 „și, dacă este cazul, în anii următori”.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă șase motive.

               1.

               Încălcarea articolului 105 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului din 20 noiembrie 2009 de stabilire a unui sistem comunitar de control pentru asigurarea respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 847/96, (CE) nr. 2371/2002, (CE) nr. 811/2004, (CE) nr. 768/2005, (CE) nr. 2115/2005, (CE) nr. 2166/2005, (CE) nr. 388/2006, (CE) nr. 509/2007, (CE) nr. 676/2007, (CE) nr. 1098/2007, (CE) nr. 1300/2008, (CE) nr. 1342/2008 și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1627/94 și (CE) nr. 1966/2006 (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1224/2009”), în măsura în care regulamentul atacat a fost adoptat înainte de adoptarea de către Comisie a regulamentului de executare prevăzut în respectivul articol 105 alineatul (6).

               2.

               Existența unui viciu de procedură esențial dată fiind inexistența unui raport al Comitetului de gestiune, având în vedere că până în prezent toate sancțiunile aplicate unui stat membru pentru depășirea cotelor au fost adoptate prin regulament al Comisiei după avizul motivat al Comitetului de gestiune.

               3.

               Încălcarea dreptului la apărare întrucât regulamentul atacat a fost adoptat fără ascultarea prealabilă a Regatului Spaniei.

               4.

               Încălcarea principiului securității juridice în măsura în care, prin impunerea sancțiunii atacate, Comisia lasă deschisă posibilitatea de a spori pe viitor sancțiunea menționată pentru un număr de ani nedeterminat.

               5.

               Încălcarea principiului încrederii legitime întrucât regulamentul atacat a intrat în vigoare după începerea campaniei de pescuit de macrou în Spania.

               6.

               Încălcarea principiului nediscriminării întrucât criteriul de risc al unor consecințe socioeconomice a fost aplicat într-o formă diferită față de cea aplicată de Comisie în ocazii comparabile.


title: Cauza T-30/15: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2015 – Infinite Cycle Works/OAPI – Chance Good Ent. (INFINITY)

text:
               16.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/36

         Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2015 – Infinite Cycle Works/OAPI – Chance Good Ent. (INFINITY)
   (Cauza T-30/15)
   (2015/C 089/43)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Infinite Cycle Works Ltd (Delta, British Columbia, Canada) (reprezentanți: E. Manresa Medina și J. Manresa Medina, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Chance Good Ent. Co., Ltd (Changhua, Taiwan)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: reclamanta

      Marca în litigiu: marca comunitară verbală „INFINITY” – Cererea de înregistrare nr. 10 835 478

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 octombrie 2014 în cauza R 2308/2013-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și înregistrarea mărcii;

               —

               obligarea OAPI și a posibililor alți pârâți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) Regulamentul (CE) nr. 40/94.


title: Cauza C-552/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 2 noiembrie 2016 – „WIND INNOVATION 1” EOOD, societate în lichidare/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/9

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad Sofia-grad (Bulgaria) la 2 noiembrie 2016 – „WIND INNOVATION 1” EOOD, societate în lichidare/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
   (Cauza C-552/16)
   (2017/C 022/14)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„WIND INNOVATION 1” EOOD, societate în lichidare

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 176 al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune radierii obligatorii din registrul de TVA, întemeiată pe o modificare a Legii privind TVA (ZDDS) la 1 ianuarie 2007, potrivit căreia se suprimă posibilitatea lichidatorului desemnat de instanță să decidă că persoana juridică a cărei dizolvare s-a dispus prin hotărâre judecătorească rămâne înregistrată în temeiul ZDDS până la data radierii acesteia din registrul comerțului și care prevede, în schimb, că dizolvarea persoanei juridice care desfășoară o activitate comercială, cu sau fără lichidarea acesteia, este un motiv pentru radierea obligatorie din registrul de TVA?

               2)

               Articolul 176 al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE trebuie interpretat în sensul că se opune radierii obligatorii din registrul de TVA pe baza modificării ZDDS de la 1 ianuarie 2007, în cazurile în care, la data radierii obligatorii din registrul de TVA, persoana impozabilă îndeplinește condițiile unei noi înregistrări obligatorii în registrul de TVA, este parte în contracte în derulare și declară că nu a încetat să desfășoare o activitate economică, în măsura în care persoana impozabilă trebuie să achite efectiv taxa calculată și datorată la data radierii obligatorii, pentru a avea dreptul la deducerea TVA-ului aferent activelor existente, taxate la data radierii și care există încă la noua înregistrare? În cazul în care radierea obligatorie este admisibilă în condițiile prezentate, dreptul la deducerea TVA-ului aferent activelor existente la data noii înregistrări în scopuri de TVA și prin intermediul căreia persoana în cauză realizează sau va realiza venituri impozabile poate fi condiționat de plata efectivă a taxei către bugetul de stat sau se permite compensarea taxei calculate la radierea din registru cu cuantumul creditului fiscal constatat la data noii înregistrări în scopuri de TVA, cu atât mai mult cu cât taxa trebuie achitată de o persoană pentru care ia naștere dreptul de deducere a TVA-ului?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediţie specială, 09/vol. 3, p. 7).