title: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță (camera a cincea extinsă) din data de 10 aprilie 2008. # Deutsche Telekom AG împotriva Comisiei Comunităților Europene. # Concurență - Articolul 82 CE - Prețuri de acces la rețeaua fixă de telecomunicații din Germania - Efect de foarfecă tarifară - Prețuri aprobate de autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor - Marjă de manevră a întreprinderii în poziție dominantă. # Cauza T-271/03.

text:
      Cauza T‑271/03
      Deutsche Telekom AG
      împotriva
      Comisiei Comunităților Europene
      „Concurență — Articolul 82 CE — Prețuri de acces la rețeaua fixă de telecomunicații din Germania — Efect de foarfecă tarifară — Prețuri aprobate de autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor — Marjă de manevră a întreprinderii în poziție dominantă”
      Sumarul hotărârii
      1.      Concurență — Norme comunitare — Domeniu de aplicare material
      (art. 81 CE și 82 CE)
      2.      Concurență — Poziție dominantă — Abuz — Efect de foarfecă tarifară — Noțiune — Criterii de apreciere
      (art. 82 CE)
      3.      Concurență — Poziție dominantă — Abuz — Efect de foarfecă tarifară — Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate
            de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile
      (art. 82 CE)
      4.      Concurență — Poziție dominantă — Abuz — Efect de foarfecă tarifară — Servicii de acces la rețeaua de telecomunicații furnizate
            de operatorul care este proprietarul singurei infrastructuri disponibile
      (art. 82 CE)
      5.      Concurență — Norme comunitare — Încălcări — Încălcare săvârșită cu intenție sau din neglijență — Noțiune
      [art. 82 CE și 226 CE; Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2)]
      6.      Concurență — Amenzi — Cuantum — Stabilire — Criterii — Gravitatea încălcării
      [Regulamentul nr. 17 al Consiliului, art. 15 alin. (2); Comunicarea 98/C 9/03 a Comisiei, punctele 1 A și 3)
      7.      Concurență — Poziție dominantă — Abuz — Noțiune — Cunoașterea caracterului abuziv al comportamentului său de către întreprinderea
            dominantă – Irelevanță
      (art. 82 CE)
      1.      Faptul că tarifele unei întreprinderi de telecomunicații în poziție dominantă trebuiau aprobate de autoritatea națională de
         reglementare a telecomunicațiilor nu elimină răspunderea acestei întreprinderi în temeiul articolului 82 CE, din moment ce
         efectele de restrângere a concurenței provocate de aceste tarife nu își găseau originea numai în cadrul juridic național aplicabil,
         întrucât întreprinderea dominantă, prin posibilitatea de a influența valoarea acestora prin intermediul cererilor de autorizare
         depuse la autoritatea menționată, dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru stabilirea tarifelor sale la un nivel care
         i‑ar fi permis să elimine sau să reducă aceste efecte restrictive. Astfel, în cadrul răspunderii speciale care îi revine unei
         întreprinderi în poziție dominantă, aceasta este obligată să prezinte cereri de modificare a tarifelor sale în cazul în care
         au ca efect o atingere adusă concurenței efective și nedenaturate pe piața comună.

      Această concluzie nu este pusă în discuție de faptul că autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor efectuează
         un control preliminar al compatibilității tarifelor cu articolul 82 CE. Astfel, deși, în mod similar oricărei instituții a
         statului, este obligată să respecte dispozițiile tratatului, această autoritate este competentă pentru aplicarea reglementării
         sectoriale în domeniul telecomunicațiilor și nu este autoritatea de concurență a statului membru menționat. Or, autoritățile
         de reglementare naționale acționează în conformitate cu dreptul național, care poate avea obiective diferite de cele ale politicii
         comunitare în domeniul concurenței, întrucât se înscriu în cadrul politicilor în domeniul telecomunicațiilor. În oricare dintre
         situații, chiar presupunând că autoritatea menționată ar fi obligată să analizeze compatibilitatea cu articolul 82 CE a tarifelor
         propuse de o întreprindere dominantă, această împrejurare nu ar împiedica posibilitatea constatării unei încălcări imputate
         acestei întreprinderi de către Comisie, care, astfel, nu poate fi obligată să respecte o decizie adoptată de o autoritate
         națională în aplicarea articolului 82 CE.

      (a se vedea punctele 107, 108, 113 și 120-122)
      2.      Caracterul abuziv al practicilor de prețuri ale unei întreprinderi dominante care se concretizează sub forma unui efect de
         foarfecă tarifară este legat de caracterul inechitabil al diferenței dintre prețul cu amănuntul pentru un produs derivat de
         pe o piață din aval și prețul pentru materia primă pe care aceasta o furnizează concurenților pe piața din amonte, atunci
         când diferența dintre aceste prețuri este fie negativă, fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice pentru propriul
         produs derivat. Rezultă că, pentru a constata un astfel de abuz, Comisia nu este obligată să demonstreze că prețurile cu amănuntul
         ar fi fost abuzive prin ele însele.

      Comisia poate să își fundamenteze în mod întemeiat analiza privind caracterul abuziv al prețurilor întreprinderii dominante
         numai prin referire la situația specifică a acesteia și, în consecință, prin referire la propriile tarife și costuri, iar
         nu prin referire la situația concurenților săi actuali sau potențiali. Astfel, orice altă abordare ar risca să încalce principiul
         general al securității juridice, întrucât, dacă legalitatea practicilor tarifare ale unei întreprinderi dominante ar depinde
         de situația specifică a întreprinderilor concurente, în special din perspectiva structurii costurilor acestora, care reprezintă
         date în general necunoscute întreprinderii dominante, aceasta din urmă nu ar fi în măsură să aprecieze legalitatea propriilor
         sale comportamente.

      Pentru a aprecia existența efectului de foarfecă tarifară, trebuie analizat dacă întreprinderea dominantă însăși sau o întreprindere
         la fel de eficientă ca aceasta ar fi fost în măsură să ofere produsul derivat fără a fi în pierdere, dacă ar fi fost obligată
         în prealabil să achite prețul aferent materiei prime.

      (a se vedea punctele 166, 167, 188 și 191-194)
      3.      Atunci când un operator de telecomunicații este proprietarul singurei infrastructuri disponibile, astfel încât serviciile
         de acces la rețea pe care le furnizează concurenților (prestații intermediare) sunt indispensabile pentru a le permite să
         intre în concurență cu acest operator pe piața din aval a serviciilor de acces pentru abonați, un efect de foarfecă dintre
         tarifele prestațiilor intermediare și tarifele cu amănuntul ale operatorului menționat va aduce atingere, în principiu, dezvoltării
         concurenței pe piețele din aval. Astfel, dacă prețurile cu amănuntul ale operatorului dominant sunt inferioare tarifelor prestațiilor
         sale intermediare sau dacă diferența dintre tarifele prestațiilor intermediare și tarifele cu amănuntul ale operatorului dominant
         este insuficientă pentru a permite unui operator la fel de eficient ca și acesta să își acopere costurile specifice pentru
         furnizarea serviciilor de acces către abonați, un concurent potențial la fel de eficient ca și operatorul dominant ar putea
         intra pe piața serviciilor de acces către abonați numai dacă ar suferi pierderi. Desigur, concurenții operatorului dominant
         vor recurge în mod normal la o subvenționare încrucișată, în sensul că vor compensa pierderile suferite pe piața serviciilor
         de acces pentru abonați cu profiturile care vor rezulta din alte piețe, precum piețele comunicațiilor. Totuși, având în vedere
         faptul că operatorul dominant, în calitate de proprietar al rețelei, nu are nevoie să recurgă la prestații intermediare pentru
         a putea oferi servicii de acces către abonați și că, spre deosebire de concurenții săi, ca urmare a practicii tarifare a unei
         întreprinderi dominante, nu trebuie să încerce să compenseze pierderi suferite pe piața serviciilor de acces către abonați,
         efectul de foarfecă denaturează concurența nu numai pe piața accesului pentru abonați, ci și pe piața comunicațiilor.

      În privința calculării efectului de foarfecă tarifară, Comisia poate să ia în considerare în mod întemeiat numai veniturile
         aferente tuturor serviciilor de acces și să excludă veniturile aferente altor servicii, în special pe cele provenind din comunicații.

      Astfel, în primul rând, chiar dacă ar fi adevărat că, din punctul de vedere al abonatului, serviciile de acces și de comunicații
         constituie un tot unitar, Comisia are temeiul legal să ia în considerare numai veniturile aferente serviciilor de acces ale
         operatorului dominant, cu excluderea veniturilor altor servicii, precum serviciile de comunicații care pot fi furnizate prin
         intermediul accesului la rețea. Astfel, pentru concurenții operatorului dominant, prestarea de servicii de comunicații către
         abonat prin intermediul rețelei acestui operator presupune accesul la rețeaua menționată. Egalitatea șanselor dintre operatorul
         dominant, pe de o parte, și concurenții acestuia, pe de altă parte, presupune, așadar, ca prețurile pentru serviciile de acces
         să fie stabilite la un nivel care să îi așeze pe concurenți pe o poziție de egalitate cu operatorul dominant în ceea ce privește
         furnizarea de servicii de comunicații. Această egalitate a șanselor este asigurată numai dacă operatorul dominant își stabilește
         prețurile cu amănuntul la un nivel care să permită concurenților – prezumați a fi la fel de performanți ca și operatorul dominant
         – să preia totalitatea costurilor legate de prestația intermediară în prețurile lor cu amănuntul. Totuși, dacă operatorul
         dominant nu respectă acest principiu, întreprinderile nou intrate pe piață nu pot oferi servicii de acces abonaților lor decât
         în pierdere. În consecință, acestea ar fi constrânse să compenseze pierderile suferite la nivelul accesului la rețea prin
         creșterea tarifelor la nivelul comunicațiilor, ceea ce ar denatura de asemenea condițiile de concurență pe piața comunicațiilor.

      În al doilea rând, Comisia poate compara prețurile operatorului dominant pentru serviciile de acces la rețea furnizate concurenților
         săi cu media ponderată a prețurilor cu amănuntul pentru toate serviciile de acces diferite oferite direct abonaților săi,
         chiar dacă operatorii concurenți nu oferă toate aceste servicii. Astfel, caracterul abuziv al practicilor tarifare ale operatorului
         dominant care trebuie apreciat prin referire la situația specifică a acestuia și, în consecință, prin referire la tarifele
         și la costurile sale, nu poate fi, așadar, influențat de eventuale preferințe ale concurenților săi pentru una sau pentru
         cealaltă dintre piețele serviciilor de acces.

      În sfârșit, în calculul prețului total al prestației intermediare, Comisia poate să includă taxele de reziliere datorate operatorului
         dominant de către concurentul beneficiar al unor prestații intermediare, în cazul în care un abonat al celui din urmă reziliază
         contractul pentru servicii de acces, întrucât, pentru concurenții operatorului dominant, taxele de reziliere fac parte din
         costul total aflat în legătură cu prestația intermediară, care va trebui reflectat în prețurile lor cu amănuntul.

      (a se vedea punctele 199, 200, 203, 204, 206, 210, 211 și 236-238)
      4.      O decizie a Comisiei de constatare a abuzului de poziție dominantă săvârșit de un operator de telecomunicații drept consecință
         a efectului de foarfecă tarifară rezultat din diferența negativă sau insuficientă dintre tarifele pentru serviciile de acces
         la rețea pe care le furnizează concurenților săi (prestații intermediare) și tarifele pentru serviciile de acces pentru abonații
         săi nu este contrară principiilor proporționalității și securității juridice pentru motivul că ar implica o dublă reglementare
         a tarifelor respective. Astfel, cadrul juridic comunitar din domeniul telecomunicațiilor nu afectează în niciun mod competența
         de a constata încălcările articolelor 81 CE și 82 CE, pe care Comisia a dobândit‑o în mod direct, în temeiul articolului 3
         alineatul (1) din Regulamentul nr. 17 și, începând cu 1 mai 2004, în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul
         nr. 1/2003 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [81 CE] și [82 CE].

      De asemenea, o astfel de decizie nu este contrară principiului protecției încrederii legitime, chiar dacă autoritatea națională
         de reglementare a telecomunicațiilor, după ce a analizat problema existenței unui efect de foarfecă tarifară și a constatat
         diferența negativă sau insuficientă dintre prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul, a considerat că
         recurgerea la subvenționarea încrucișată între serviciile de acces și serviciile de comunicații trebuia să le permită celorlalți
         operatori să ofere abonaților lor prețuri concurențiale. Într‑adevăr, o astfel de constatare, din care reiese în mod implicit,
         dar necesar, că aceste practici tarifare au un efect anticoncurențial, întrucât concurenții trebuie să recurgă la o subvenționare
         încrucișată pentru a putea rămâne competitivi pe piața serviciilor de acces, nu este susceptibilă să stea la baza unei încrederi
         legitime a operatorului dominant în sensul conformității cu articolul 82 CE a tarifelor acestuia.

      În sfârșit, chiar dacă autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor ar fi încălcat o normă comunitară, iar Comisia
         ar fi putut iniția împotriva acestui stat membru, în acest temei, o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor,
         asemenea eventualități nu ar fi în niciun mod de natură a afecta legalitatea deciziei Comisiei, care nu este viciată de niciun
         abuz de putere. Astfel, limitându‑se să constate o încălcare a articolului 82 CE, dispoziție care privește nu statele membre,
         ci numai operatorii economici, această decizie are în vedere numai practicile tarifare ale întreprinderii dominante, iar nu
         deciziile autorităților statului membru.

      (a se vedea punctele 263, 267-269 și 271)
      5.      Încălcările normelor de concurență, care pot fi sancționate printr‑o amendă în temeiul articolului 15 alineatul (2) primul
         paragraf din Regulamentul nr. 17, sunt cele săvârșite cu intenție sau din neglijență. Această condiție este îndeplinită de
         vreme ce întreprinderea în cauză nu poate să ignore faptul că are un comportament cu caracter anticoncurențial, indiferent
         dacă a avut sau nu a avut cunoștință de încălcarea normelor din tratat privind concurența.

      În această situație se regăsește un operator de telecomunicații care ocupă o poziție de monopol pe piața serviciilor de acces
         la rețea pe care le furnizează concurenților săi (prestații intermediare) și o poziție de cvasimonopol pe piața serviciilor
         de acces pentru abonați, ale cărui tarife au drept consecință un efect de foarfecă tarifară pentru aceste servicii. Astfel,
         acesta nu poate să ignore că acest efect de foarfecă, rezultat din diferența negativă sau insuficientă dintre tarifele sale
         pentru aceste diferite servicii, determină denaturări serioase ale concurenței.

      Această concluzie nu este pusă în discuție de inițierea unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva
         statului membru pentru motivul că tarifele menționate ar fi fost aprobate de autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor,
         atunci când operatorul dominant dispunea de o marjă de manevră pentru majorarea prețurilor cu amănuntul și, prin urmare, pentru
         reducerea efectului de foarfecă tarifară, întrucât inițierea unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor nu
         afectează în niciun mod condițiile de sancționare a unei încălcări a normelor de concurență prevăzute la articolului 15 alineatul
         (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17.

      (a se vedea punctele 295, 296 și 298)
      6.      Comisia poate califica ca fiind gravă încălcarea care constă în aplicarea unor tarife cu efect de foarfecă de către o întreprindere
         de telecomunicații în poziție dominantă. Într‑adevăr, aceste practici tarifare criticate consolidează barierele în calea intrării
         pe piețe recent liberalizate și pun astfel în pericol funcționarea adecvată a pieței comune. Liniile directoare adoptate de
         Comisie privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și
         al articolului 65 alineatul (5) din Tratatul CECA (punctul 1 A al doilea paragraf) califică astfel comportamentele de excludere
         din partea unei întreprinderi în poziție dominantă drept încălcare gravă și chiar încălcare foarte gravă atunci când sunt
         săvârșite de o întreprindere în situație de cvasimonopol.

      Având în vedere marja de apreciere de care dispune Comisia la determinarea cuantumului amenzii, aceasta ia în considerare
         în mod corect, drept circumstanță atenuantă, prin reducerea cu 10 % a cuantumului de bază al amenzii, faptul că autoritatea
         națională de reglementare a telecomunicațiilor a intervenit în stabilirea prețurilor întreprinderii și împrejurarea că această
         autoritate a analizat problema existenței unui efect de foarfecă rezultat din practicile tarifare ale întreprinderii în mai
         multe rânduri.

      (a se vedea punctele 310-313)
      7.      Noțiunea de folosire în mod abuziv în sensul articolului 82 CE este o noțiune obiectivă. Cunoașterea subiectivă a caracterului
         abuziv al comportamentului său de către întreprinderea în poziție dominantă nu constituie, prin urmare, o condiție de aplicare
         a articolului 82 CE.

      (a se vedea punctul 327)
HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a cincea extinsă)
      10 aprilie 2008(*)

      „Concurență – Articolul 82 CE – Prețuri de acces la rețeaua fixă de telecomunicații din Germania – Efect de foarfecă tarifară – Prețuri aprobate de autoritatea națională de reglementare a telecomunicațiilor – Marjă de manevră a întreprinderii în poziție dominantă”
      În cauza T‑271/03,
      Deutsche Telekom AG, cu sediul în Bonn (Germania), reprezentată inițial de K. Quack, U. Quack și S. Ohlhoff și ulterior de U. Quack și S. Ohlhoff,
         avocați,

      reclamantă,
      împotriva
      Comisiei Comunităților Europene, reprezentată inițial de doamna K. Mojzesowicz și de domnul S. Rating, ulterior de doamna Mojzesowicz și de domnul A. Whelan
         și în cele din urmă de doamna Mojzesowicz, de domnii W. Mölls și O. Weber, în calitate de agenți,

      pârâtă,
      susținută de
      Arcor AG & Co. KG, cu sediul în Eschborn (Germania), reprezentată inițial de M. Klusmann, F. Wiemer și M. Rosenthal, ulterior de M. Klusmann
         și F. Wiemer și în cele din urmă de M. Klusmann, avocați,

      și de
      Versatel NRW GmbH, fostă Tropolys NRW GmbH, fostă CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice și TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation
         Bergisches Land mbH, cu sediul în Essen (Germania),

      EWE TEL GmbH, cu sediul în Oldenburg (Germania),

      HanseNet Telekommunikation GmbH, cu sediul în Hamburg (Germania),

      Versatel Nord‑Deutschland GmbH, fostă KomTel Gesellschaft für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, cu sediul în Flensburg (Germania),

      NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, cu sediul în Köln (Germania),

      Versatel Süd‑Deutschland GmbH, fostă tesion Telekommunikation GmbH, cu sediul în Stuttgart (Germania),

      Versatel West‑Deutschland GmbH, fostă Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, cu sediul în Dortmund (Germania),

      reprezentate de N. Nolte, T. Wessely și J. Tiedemann, avocați,
      interveniente,
      având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei 2003/707/CE a Comisiei din 21 mai 2003 privind o procedură de aplicare a articolului
         82 CE (Cazurile COMP/C‑1/37.451, 37.578, 37.579 – Deutsche Telekom AG) (JO L 263, p. 9) și, în subsidiar, o cerere de reducere
         a amenzii aplicate reclamantei la articolul 3 din respectiva decizie,

      TRIBUNALUL DE PRIMĂ INSTANȚĂ AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE (Camera a cincea extinsă),
      compus din domnul M. Vilaras, președinte, doamna M. E. Martins Ribeiro, domnul D. Šváby, doamna K. Jürimäe și domnul N. Wahl,
         judecători,

      grefier: doamna K. Andová, administrator,
      având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 3 mai 2007,
      pronunță prezenta
      Hotărâre
       Situația de fapt
      1        Reclamanta, Deutsche Telekom AG, este operatorul de telecomunicații tradițional din Germania. Statul german deține o participare
         directă de 30,92 % și o participare indirectă (prin intermediul Kreditanstalt für Wiederaufbau) de 12,13 % din capitalul reclamantei,
         restul de 56,95 % fiind deținut de investitori instituționali și privați.

      2        Reclamanta operează rețeaua telefonică germană. Anterior liberalizării totale a piețelor de telecomunicații, aceasta beneficia
         de un monopol legal asupra prestării de servicii de telecomunicații către abonați la rețeaua fixă. Ulterior intrării în vigoare
         la 1 august 1996 a Legii din 25 iulie 1996 privind telecomunicațiile (Telekommunikationsgesetz, denumită în continuare „TKG”)
         (BGBl. 1996 I, p. 1120), în Germania sunt liberalizate piața furnizării de infrastructuri și piața prestării de servicii de
         telecomunicații. Din acel moment, reclamanta este confruntată pe cele două piețe, la niveluri diferite, cu concurența altor
         operatori.

      3        Fiecare dintre rețelele locale ale reclamantei cuprinde mai multe bucle locale către abonați. Expresia „buclă locală” înseamnă
         circuitul fizic care leagă punctul terminal al rețelei din amplasamentul abonatului de cadrul principal de distribuție sau
         de o infrastructură echivalentă din rețeaua publică de telefonie fixă.

      4        Reclamanta oferă acces la buclele sale locale atât celorlalți operatori de telecomunicații, cât și abonaților. În ceea ce
         privește serviciile de acces și tarifele reclamantei, trebuie făcută, așadar, distincția între serviciile de acces la rețeaua
         locală furnizate de reclamantă concurenților săi (denumite în continuare „prestații intermediare”) și serviciile de acces
         la rețeaua locală furnizate de reclamantă abonaților săi (denumite în continuare „servicii de acces pentru abonați”).

      I –  Prestațiile intermediare
      5        Prin Decizia nr. 223a din 28 mai 1997 a Ministerului Federal al Poștei și Telecomunicațiilor (denumit în continuare „BMPT”),
         reclamanta a fost obligată, cu începere din iunie 1997, să acorde concurenților săi un acces neîngrădit total la bucla locală.

      6        În ceea ce privește tarifele pentru prestațiile intermediare ale reclamantei, acestea se compun din două elemente, și anume
         un tarif pentru abonamentul lunar, pe de o parte, și o taxă inițială, pe de altă parte. Atunci când o linie de abonat este
         reziliată de un concurent, reclamanta facturează acestuia o taxă de reziliere.

      7        Conform articolului 25 alineatul (1) din TKG, tarifele pentru prestațiile intermediare ale reclamantei trebuie aprobate în
         prealabil de Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post (Autoritatea de Reglementare a Telecomunicațiilor și a Poștei,
         denumită în continuare „RegTP”).

      8        În acest context, RegTP verifică dacă tarifele propuse de reclamantă pentru prestațiile intermediare îndeplinesc condițiile
         stabilite la articolul 24 din TKG. Astfel, conform articolului 24 alineatul (1) din TKG, „[t]arifele trebuie stabilite în
         funcție de costurile unei prestări de servicii efective”. În plus, conform articolului 24 alineatul (2) din TKG, tarifele
         nu trebuie:

      „1. să includă suplimente care pot fi impuse numai ca urmare a poziției dominante […] a unui furnizor pe piața telecomunicațiilor
         în cauză;

      2. să includă reduceri care aduc atingere posibilităților concurențiale ale altor întreprinderi de pe o piață de telecomunicații
         și

      3. să acorde avantaje anumitor solicitanți în raport cu alți solicitanți de prestări de servicii de telecomunicații identice
         sau asemănătoare de pe piața telecomunicațiilor în cauză,

      cu excepția cazului în care acest lucru este justificat de un motiv obiectiv demonstrat”.
      9        În temeiul articolului 29 alineatul (1) din TKG, reclamanta are obligația de a aplica tarifele aprobate de această autoritate
         pe întreaga durată de valabilitate a autorizației RegTP.

      II –  Servicii de acces pentru abonați
      10      În ceea ce privește serviciile de acces pentru abonați, reclamanta oferă două opțiuni de bază, și anume linia analogică tradițională
         (denumirea serviciului: T‑Net) și linia digitală în bandă îngustă (rețea digitală integrată de servicii – ISDN, denumirea
         serviciului: T‑ISDN). Aceste două opțiuni de bază care permit conectarea abonaților pot fi oferite prin rețeaua tradițională
         din perechi de fire de cupru a reclamantei (conexiuni în bandă îngustă). Reclamanta oferă abonaților săi și conexiuni în bandă
         largă (linii de abonat digitale asimetrice: denumirea serviciului T‑DSL sau ADSL), pentru care a trebuit să reorganizeze rețelele
         T‑Net și T‑ISDN existente pentru a putea oferi servicii în bandă largă, de exemplu, acces rapid la internet.

      11      În ceea ce privește liniile analogice și liniile ISDN, tarifele reclamantei pentru serviciile de acces pentru abonați (denumite
         în continuare și „tarifele cu amănuntul” sau „prețurile cu amănuntul”) sunt reglementate printr‑un sistem de plafonare a prețurilor.
         În schimb, reclamanta își stabilește liber prețurile cu amănuntul pentru ADSL. Acestea pot fi totuși supuse unei reglementări
         ulterioare.

      12      Prețurile cu amănuntul ale reclamantei se compun din două elemente: un abonament lunar, care depinde de calitatea liniilor
         și a serviciilor furnizate, și o taxă inițială de instalare sau de reinstalare a unei linii, în funcție de lucrările necesare
         la cele două extremități ale liniei. Reclamanta nu facturează taxă de reziliere abonaților săi.

      A –  Tarifele pentru liniile de abonat analogice (T‑Net) și digitale în bandă îngustă – ISDN (T‑ISDN)
      13      Prețurile de acces la liniile de abonat analogice și ISDN sunt stabilite în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor.
         Conform articolului 27 alineatul (1) a doua teză, articolului 25 alineatul (1) din TKG și articolelor 4 și 5 din Regulamentul
         din 1 octombrie 1996 privind reglementarea tarifară în domeniul telecomunicațiilor (BGBl. 1996 I, p. 1492, denumit în continuare
         „Regulamentul privind reglementarea tarifară”), prețurile cu amănuntul pentru conectarea la rețeaua reclamantei și pentru
         comunicații nu sunt stabilite individual pentru fiecare prestație pe baza costurilor suportate, ci sunt determinate împreună
         pentru mai multe prestații, diferitele prestații fiind reunite în pachete.

      14      Sistemul de plafonare a prețurilor de acces la rețeaua reclamantei a fost introdus prin Decizia BMPT din 17 decembrie 1997
         [Comunicarea 202/1997, Amtsblatt (BMPT) 34/97, p. 1891]. Sistemul avut în vedere a fost pus în aplicare de RegTP la 1 ianuarie
         1998. Cu această ocazie, RegTP a constituit două pachete, primul cuprinzând serviciile rezidențiale, iar al doilea, serviciile
         profesionale. Cele două pachete cuprindeau, în același timp, serviciile de acces pentru abonați (conexiunea standard analogică
         și conexiunea ISDN) și toată seria de oferte a reclamantei în domeniul telefoniei, între care comunicațiile locale, regionale,
         interurbane și internaționale.

      15      Conform articolului 4 alineatele (1) și (2) din regulamentul privind reglementarea tarifară, RegTP stabilește un preț de pornire
         pentru toate serviciile reunite într‑un pachet, precum și obiective privind evoluția prețurilor în cursul unei perioade date.

      16      Sistemul tarifar în cauză stabilește astfel un preț maxim pentru fiecare pachet. În schimb, acest sistem nu cuprinde prețuri
         minime obligatorii.

      17      În temeiul Deciziei BMPT din 17 decembrie 1997, reclamanta a trebuit să reducă prețul global al fiecăruia dintre cele două
         pachete cu 4,3 % în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 1999 (prima perioadă de plafonare a prețurilor). La sfârșitul acestei
         prime perioade, la 31 decembrie 1999, prin Decizia din 23 decembrie 1999, RegTP a păstrat în esență componența pachetelor
         și a redus prețurile cu 5,6 % în perioada 1 ianuarie 2000-31 decembrie 2001 (a doua perioadă de plafonare a prețurilor).

      18      În acest cadru obligatoriu de reducere a prețurilor, reclamanta putea modifica tarifele diferitelor elemente ale fiecărui
         pachet după obținerea autorizației prealabile a RegTP. Conform articolului 27 alineatul (2) din TKG și articolului 5 alineatul
         (3) din regulamentul privind reglementarea tarifară, modificările tarifelor erau autorizate dacă prețul mediu al unui pachet
         nu depășea indicele impus al prețurilor maxime. Sistemul permitea astfel majorarea tarifelor pentru unul sau mai multe elemente
         ale unui pachet, în măsura în care nu erau depășite prețurile maxime ale pachetului. Cu toate acestea, conform articolului
         27 alineatul (3) din TKG, autorizarea era refuzată dacă tarifele „în mod vădit [nu erau] în conformitate cu dispozițiile articolului
         24 alineatul (2) punctele 2) și 3) [din TKG] sau […] dacă [nu erau] în conformitate cu [TKG] sau cu alte dispoziții legale”.

      19      În primele două perioade de plafonare, reclamanta a efectuat reduceri ale prețurilor cu amănuntul pentru cele două pachete,
         mai mari decât reducerile care îi fuseseră impuse. Aceste reduceri ale tarifelor priveau, în esență, prețurile comunicațiilor.
         Prețurile cu amănuntul pentru liniile analogice (abonamentul lunar și taxele inițiale) au rămas în schimb nemodificate în
         cele două perioade de plafonare, respectiv din 1998 până la sfârșitul lui 2001. În ceea ce privește prețurile cu amănuntul
         pentru liniile ISDN, în această perioadă reclamanta a redus tarifele pentru abonamentul lunar, însă nu a modificat taxele
         inițiale facturate abonaților săi.

      20      De la 1 ianuarie 2002, există un nou sistem de plafonare a prețurilor, adoptat prin Decizia RegTP din 21 decembrie 2001 (Amtsblatt
         RegTP 2/2002 din 6 februarie 2002, p. 75). În noul sistem, cele două pachete anterioare care cuprindeau serviciile rezidențiale
         și serviciile profesionale sunt înlocuite de patru pachete care cuprind serviciile următoare: linii telefonice (pachetul A),
         comunicații locale (pachetul B), comunicații interurbane naționale (pachetul C) și comunicații internaționale (pachetul D).

      21      La 15 ianuarie 2002, reclamanta a comunicat RegTP intenția de majorare a abonamentelor lunare pentru liniile analogice și
         ISDN cu 0,56 euro. Această creștere a fost autorizată de către RegTP prin Decizia din 13 martie 2002.

      22      La 31 octombrie 2002, reclamanta a făcut o nouă cerere de majorare a tarifelor cu amănuntul. Această cerere a fost respinsă
         parțial de către RegTP prin Decizia din 19 decembrie 2002. RegTP a autorizat o majorare cu 0,33 euro a abonamentului lunar
         pentru o linie analogică T‑Net în locul majorării cu 0,99 euro solicitată de reclamantă și a refuzat majorarea solicitată
         cu 13,40 euro a taxei inițiale de reinstalare pentru conexiunile T‑Net și T‑ISDN.

      B –  Tarifele pentru liniile ADSL (T‑DSL)
      23      Tarifele ADSL (T‑DSL) nu sunt reglementate în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor. Conform articolului 30 din TKG,
         aceste tarife pot face obiectul unei reglementări ulterioare.

      24      La 2 februarie 2001, după primirea mai multor plângeri din partea concurenților reclamantei, RegTP a efectuat o investigație
         ulterioară privind prețurile pentru ADSL ale reclamantei în scopul de a stabili, dacă este cazul, existența unei practici
         de vânzare în pierdere contrare normelor de concurență germane. La 25 ianuarie 2002, RegTP a încheiat procedura după ce a
         constatat că majorarea tarifelor care fusese anunțată de reclamantă la 15 ianuarie 2002 nu mai dădea naștere unei suspiciuni
         de vânzare în pierdere.

       Procedura administrativă
      25      În perioada 18 martie-20 iulie 1999, Comisia a fost sesizată cu plângeri formulate de 15 întreprinderi, concurente ale reclamantei.
         Aceste plângeri criticau practicile tarifare ale reclamantei.

      26      La 15 iulie 1999, Comisia a transmis reclamantei o solicitare de informații în temeiul articolului 11 din Regulamentul nr. 17
         al Consiliului din 6 februarie 1962, Primul regulament de punere în aplicare a articolelor [81 CE] și [82 CE] (JO 1962, 13,
         p. 204, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 3). Reclamanta a răspuns la această solicitare de informații prin scrisorile din 13
         și din 25 august 1999.

      27      La 19 ianuarie 2000, Comisia a adresat o solicitare de informații concurenților reclamantei.

      28      La 22 iunie 2001, Comisia a trimis reclamantei o nouă solicitare de informații.

      29      La 2 mai 2002, Comisia a adresat reclamantei o comunicare privind obiecțiunile întemeiată pe articolul 19 alineatul (1) din
         Regulamentul nr. 17.

      30      La 29 iulie 2002, reclamanta a depus observații referitoare la comunicarea privind obiecțiunile.

      31      La 25 octombrie 2002, reclamanta a depus observații privind răspunsurile autoarelor plângerilor la comunicarea privind obiecțiunile.

      32      La 21 februarie 2003, Comisia a adresat reclamantei un supliment la comunicarea privind obiecțiunile.

      33      La 14 martie 2003, reclamanta a depus observații referitoare la suplimentul la comunicarea privind obiecțiunile.

       Decizia atacată
      34      La 21 mai 2003, Comisia a adoptat Decizia 2003/707/CE privind o procedură de aplicare a articolului 82 CE (Cazurile COMP/C‑1/37.451,
         37.578, 37.579 – Deutsche Telekom AG) (JO L 263, p. 9, denumită în continuare „decizia atacată”). Aceasta a fost notificată
         reclamantei la 30 mai 2003.

      35      Potrivit Comisiei, piețele relevante ale produselor și serviciilor sunt, pe de o parte, piața din amonte a accesului la bucla
         locală pentru concurenții reclamantei la nivelul prestațiilor intermediare și, pe de altă parte, piața din aval a accesului
         la conexiuni în bandă îngustă (linii analogice și ISDN) și la conexiuni în bandă largă (linii ADSL) pentru abonați. Din punct
         de vedere geografic, aceste piețe ar acoperi teritoriul Germaniei.

      36      Comisia constată că reclamanta deține o poziție dominantă pe toate piețele relevante ale produselor și serviciilor.

      37      Potrivit Comisiei, reclamanta a încălcat articolul 82 CE prin aplicarea unei tarifări abuzive sub forma unui „efect de foarfecă”,
         facturând concurenților acesteia prețuri superioare pentru prestațiile sale intermediare față de prețurile cu amănuntul pe
         care le factura propriilor abonați.

      38      În ceea ce privește efectul de foarfecă, considerentele (102)-(105) ale deciziei atacate prevăd:

      „(102) Există efect de foarfecă atunci când suma abonamentului lunar și a taxei inițiale care trebuie plătite [reclamantei] pentru
         prestațiile intermediare îi obligă pe concurenți să factureze abonaților acestora prețuri superioare celor pe care [reclamanta]
         le facturează propriilor abonați pentru aceleași servicii. Dacă prețurile prestațiilor intermediare sunt superioare prețurilor
         cu amănuntul, concurenții [reclamantei] nu pot în niciun caz obține profit, deși sunt cel puțin la fel de eficienți ca și
         [reclamanta], deoarece trebuie să suporte cheltuieli (comercializare, facturare, recuperare ...) care se adaugă la prețul
         prestațiilor intermediare.

      (103) Întrucât facturează concurenților tarife aferente unor prestații intermediare pentru accesul la bucla locală mai ridicate
         decât prețurile cu amănuntul pe care le facturează propriilor abonați, [reclamanta] îi împiedică să ofere, în plus față de
         simplele comunicații telefonice, servicii de acces prin bucla locală. Astfel, [reclamanta] îi obligă pe concurenții care doresc
         să dețină bucle locale cu acces neîngrădit, pentru a propune clienților acestora servicii de conexiune, să compenseze în mod
         similar pierderile generate de serviciile lor de acces prin venituri mai mari din comunicații telefonice. Însă, întrucât tarifele
         comunicațiilor s‑au redus foarte mult în Germania în ultimii ani, se întâmplă frecvent ca acești concurenți să nu aibă posibilitatea
         economică de a efectua acest tip de compensare.

      (104) [Reclamanta] consideră că, în speță, este imposibilă dovedirea unei tarifări abuzive sub forma efectului de foarfecă, numai
         și pentru faptul că tarifele prestațiilor intermediare sunt stabilite în mod obligatoriu de către RegTP. Din perspectiva [reclamantei],
         există efect de foarfecă numai dacă presiunea asupra marjelor se datorează efectiv prețurilor prea ridicate pentru prestațiile
         intermediare, prețurilor cu amănuntul prea reduse sau unei combinații între cele două categorii de prețuri și dacă, din punct
         de vedere juridic, este posibilă o eliminare a efectelor între cele două planuri. [Reclamanta] consideră totuși că, în măsura
         în care tariful prestațiilor intermediare este stabilit de către autoritatea de reglementare, aceasta poate influența doar
         valoarea prețului de acces pentru abonați și, în consecință, acest preț nu poate fi controlat decât din perspectiva principiilor
         ofertelor în pierdere abuzive (concurență de eliminare).

      (105) Însă, contrar celor afirmate de [reclamantă], forma de abuz pe care o constituie efectul de foarfecă este pertinentă în prezenta
         speță. Pe piețele legate, în care concurenții beneficiază de prestații intermediare de la operatorul tradițional și au interesul
         de a face acest lucru dacă doresc să își consolideze poziția pe o piață de produse sau de servicii din aval, poate exista
         desigur un efect de foarfecă între prețurile reglementate ale prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul. Căci, în
         cele din urmă, pentru a dovedi existența unui efect de foarfecă, este suficient mai întâi să existe, între cele două niveluri
         de prețuri, o disproporție care dă naștere unei restrângeri a concurenței. La aceasta se adaugă faptul că întreprinderea ale
         cărei prețuri sunt reglementate dispune de o marjă de manevră pentru a evita sau a îndepărta efectul de foarfecă din proprie
         inițiativă. Însă, dacă este incidentă o situație precum în speță […], problema referitoare la prețurile pe care întreprinderea
         menționată le poate modifica fără intervenția statului este importantă numai pentru alegerea mijloacelor care permit să se
         îndepărteze efectul de foarfecă.”

      39      În ceea ce privește metoda de stabilire a efectului de foarfecă, Comisia constată că, prin accesul la bucla locală a reclamantei,
         concurenții acesteia le pot propune propriilor abonați o întreagă gamă de servicii de acces, și anume accesul în bandă îngustă
         analogică, accesul în bandă îngustă digitală (ISDN) sau accesul în bandă largă sub formă de servicii ADSL. Întrucât RegTP
         stabilește tarife uniforme pentru prestațiile intermediare ale reclamantei independent de natura serviciilor în aval oferite
         împreună cu accesul la bucla locală, ar trebui, așadar, comparate tarifele abonamentelor lunare ale reclamantei și taxele
         inițiale ale acesteia proporționale cu durata medie a abonamentului, pentru prestațiile intermediare, cu tarifele abonamentelor
         lunare și cu taxele inițiale, proporționale cu durata medie a abonamentului, pentru serviciile de acces pentru abonați. Pentru
         calcularea mediei tarifelor reclamantei pentru serviciile de acces pentru abonați, Comisia efectuează o ponderare cantitativă
         a diferitelor tarife cu amănuntul practicate de reclamantă pentru liniile analogice, ISDN și ADSL, precum și pentru diferitele
         variante de conexiuni în ceea ce privește liniile ISDN și ADSL [considerentele (113), (115), (116), (142)-(151) ale deciziei
         atacate].

      40      În vederea calculării efectului de foarfecă, Comisia ia în considerare numai tarifele pentru accesul la bucla locală. Prețurile
         comunicațiilor nu sunt integrate în acest calcul [considerentul (119) al deciziei atacate].

      41      Potrivit Comisiei, „se poate concluziona în sensul existenței unui efect de foarfecă abuziv atunci când diferența dintre prețurile
         cu amănuntul ale unei întreprinderi care domină piața și tariful prestațiilor intermediare pentru prestații comparabile cu
         cele ale concurenților acesteia este fie negativă, fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice ale produselor operatorului
         dominant pentru prestarea propriilor sale servicii către abonații de pe piața din aval” [considerentul (107) al deciziei atacate].

      42      În calculele aferente efectului de foarfecă, Comisia concluzionează că, în perioada 1998-2001, a existat o diferență negativă
         între prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul ale reclamantei [considerentul (153) al deciziei atacate].
         În anul 2002, această diferență ar fi fost pozitivă [considerentul (154) al deciziei atacate]. Cu toate acestea, întrucât
         marja pozitivă ar fi fost insuficientă pentru acoperirea costurilor specifice ale reclamantei legate de furnizarea de servicii
         către abonați, în 2002 s‑ar fi menținut efectul de foarfecă [considerentele (154) și (160) ale deciziei atacate]. Acest efect
         ar exista încă în momentul adoptării deciziei atacate [considerentul (161) al deciziei atacate].

      43      Comisia constată în continuare că tarifele prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul ale reclamantei fac cu certitudine
         obiectul unei reglementări sectoriale. Totuși, reclamanta ar dispune de o marjă de manevră suficientă pentru a reduce și chiar
         pentru a anula efectul de foarfecă datorită restructurărilor tarifare [considerentele (57), (105) și (163)-(175) ale deciziei
         atacate]. Comisia admite că, după 1 ianuarie 2002, reclamanta nu a mai dispus de o marjă de manevră pentru majorarea prețurilor
         cu amănuntul aferente liniilor analogice și ISDN. Totuși, aceasta ar fi putut reduce efectul de foarfecă prin majorarea prețurilor
         pentru liniile ADSL [considerentele (171)-(175) și (206 ) ale deciziei atacate].

      44      Comisia concluzionează în considerentul (199) al deciziei atacate:

      „[Reclamanta] abuzează de poziția sa dominantă pe piețele relevante ale accesului direct la rețeaua sa de telefonie fixă.
         Acest abuz constă în stabilirea de prețuri inechitabile pentru accesul concurenților la prestațiile intermediare și pentru
         accesul la bucla locală și, în consecință, îndeplinește condițiile stabilite la articolul 82 [litera] (a) din tratat. În cursul
         perioadei cuprinse între începutul anului 1998 și sfârșitul anului 2001, [reclamanta] a avut posibilitatea de a elimina total
         efectul de foarfecă prin modificarea tarifelor facturate abonaților. După 2002, [reclamanta] este oricum în măsură să reducă
         efectul de foarfecă, în speță prin majorarea tarifelor liniilor ADSL, care nu fac obiectul sistemului de plafonare a prețurilor.”

      45      După ce a constatat că încălcarea a fost gravă în perioada cuprinsă între începutul anului 1998 și sfârșitul anului 2001 și
         puțin gravă de la începutul anului 2002, Comisia a aplicat o amendă de 12,6 milioane de euro [considerentele (207) și (212)
         ale deciziei atacate].

      46      Dispozitivul deciziei atacate are următorul cuprins:

      „Articolul 1
      Începând cu 1998, [reclamanta] săvârșește o încălcare a dispozițiilor articolului 82 [litera] (a) CE prin faptul că percepe
         tarife inechitabile pentru instalarea și pentru abonamentul lunar aferente accesului la bucla locală pentru concurenții și
         abonații [acesteia], aducând atingere astfel într‑o măsură considerabilă concurenței de pe piața accesului la bucla locală.

      Articolul 2
      [Reclamanta] trebuie să pună capăt imediat încălcării menționate la articolul 1 și trebuie să se abțină de la repetarea acțiunilor
         sau a comportamentelor avute în vedere la articolul 1.

      Articolul 3
      Pentru încălcarea menționată la articolul 1, [reclamantei] i se aplică o amendă în cuantum de 12,6 milioane de euro.
      […]”
       Procedura
      47      Reclamanta a introdus prezenta acțiune prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 30 iulie 2003.

      48      Prin actele depuse la grefa Tribunalului la 12 decembrie 2003 Arcor AG & Co. KG (denumită în continuare „intervenienta I”),
         pe de o parte, și CityKom Münster GmbH Telekommunikationsservice, devenită Tropolys NRW GmbH, iar ulterior Versatel NRW GmbH,
         EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, devenită Arcor AG & Co. KG, KomTel Gesellschaft
         für Kommunikations- und Informationsdienste mbH, devenită Versatel Nord‑Deutschland GmbH, NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation
         mbH, TeleBeL Gesellschaft für Telekommunikation Bergisches Land mbH, devenită Tropolys NRW GmbH, iar ulterior Versatel NRW
         GmbH, tesion Telekommunikation GmbH, devenită Versatel Süd‑Deutschland GmbH, Versatel Deutschland GmbH & Co. KG, devenită
         Versatel West‑Deutschland GmbH (denumite în continuare împreună „intervenienta II”), pe de altă parte, au solicitat să intervină
         în susținerea concluziilor Comisiei.

      49      Prin scrisoarea din 30 ianuarie 2004, reclamanta a adresat Tribunalului o cerere de aplicare a regimului de confidențialitate
         cu privire la anumite fragmente din cerere, din memoriul în apărare, din replică și din anumite anexe care se referă la acestea.

      50      Prin scrisoarea din 22 martie 2004, reclamanta a adresat Tribunalului o cerere de aplicare a regimului de confidențialitate
         cu privire la un fragment din duplică.

      51      Intervenția societăților menționate la punctul 48 de mai sus în susținerea concluziilor Comisiei a fost admisă prin Ordonanța
         președintelui Camerei întâi a Tribunalului din 6 mai 2004. Decizia privind temeinicia cererii de aplicare a regimului de confidențialitate
         a fost amânată.

      52      Versiuni neconfidențiale ale diferitelor acte de procedură, pregătite de reclamantă, au fost transmise intervenientelor I
         și II.

      53      Prin scrisorile din 24 iunie 2004, intervenientele I și II au contestat confidențialitatea diferitor fragmente nereproduse
         în versiunile neconfidențiale ale actelor de procedură.

      54      La 14 iulie 2004, intervenienta II a depus memoriul în intervenție. Intervenienta I a depus memoriul în intervenție la 2 august
         2004. Părțile principale și‑au prezentat observațiile cu privire la memoriile în intervenție.

      55      Prin scrisoarea din 20 decembrie 2004, reclamanta a depus observații privind obiecțiile intervenientelor I și II cu privire
         la cererea de aplicare a regimului de confidențialitate.

      56      Prin Ordonanța din 15 iunie 2006, președintele Camerei a cincea a admis în parte cererea reclamantei de aplicare a regimului
         de confidențialitate.

      57      Prin scrisoarea din 14 septembrie 2006, intervenienta II a informat Tribunalul că intervenienta I devenise succesoarea ISIS
         Multimedia Net GmbH & Co. KG. Prin aceeași scrisoare, aceasta a informat Tribunalul, conform articolului 99 din Regulamentul
         de procedură al Tribunalului, că, în scopul de a evita dubla calitate de intervenientă, intenționează să retragă intervenția
         ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG, devenită Arcor AG & Co. KG.

      58      Prin Ordonanța președintelui Camerei a cincea a Tribunalului din 30 noiembrie 2006, Arcor AG & Co. KG, fostă ISIS Multimedia
         Net GmbH & Co. KG, a fost radiată din prezenta cauză în calitate de intervenientă II.

      59      La 11 decembrie 2006, Tribunalul, după ascultarea părților, a decis trimiterea prezentei cauze către Camera a cincea extinsă
         a Tribunalului.

      60      În baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a cincea) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul
         măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură, a pus întrebări în scris reclamantei
         și Comisiei și le‑a solicitat prezentarea anumitor înscrisuri. Părțile principale au răspuns la întrebări în termenele stabilite.

      61      Prin scrisoarea din 21 martie 2007, reclamanta a adresat Tribunalului o cerere de aplicare a regimului de confidențialitate
         a diferitor elemente din memoriul Comisiei din 5 martie 2007 care cuprindea răspunsurile la întrebările scrise ale Tribunalului.
         Intervenientele I și II nu au formulat obiecții în raport cu această cerere de aplicare a regimului de confidențialitate,
         iar o versiune neconfidențială a memoriului Comisiei pregătită de reclamantă a fost transmisă intervenientelor I și II.

      62      Întrucât domnul judecător Dehousse a fost împiedicat să judece în cauza de față, la 29 martie 2007, în aplicarea articolului
         32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, președintele Tribunalului l‑a desemnat pe domnul judecător Wahl pentru a completa
         compunerea camerei.

      63      În ședința din 3 mai 2007, au fost ascultate pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările puse de Tribunal.

       Concluziile părților
      64      Reclamanta solicită Tribunalului:

      –        anularea deciziei atacate și, în subsidiar, în temeiul puterii de apreciere suverane a Tribunalului, reducerea amenzii aplicate
         de Comisie la articolul 3 din decizia atacată;

      –        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor neincluse în cheltuielile de judecată.
      65      Comisia solicită Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
      66      Intervenienta I solicită Tribunalului:

      –        respingerea acțiunii;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a cheltuielilor intervenientei I.
      67      Intervenienta II solicită Tribunalului:

      –        respingerea cererii reclamantei;
      –        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată și la plata cheltuielilor intervenientei II neincluse în cheltuielile
         de judecată.

       În drept
      I –  Cu privire la concluziile principale privind anularea deciziei atacate
      68      Reclamanta formulează trei motive, dintre care primul motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 82 CE, al doilea motiv
         este întemeiat pe caracterul necorespunzător al dispozitivului deciziei atacate, iar al treilea motiv este întemeiat pe un
         abuz de putere și pe o încălcare a principiilor proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime.

      A –  Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 82 CE
      69      Primul motiv cuprinde patru aspecte. Primul aspect este întemeiat pe inexistența comportamentului abuziv ca urmare a marjei
         de manevră insuficiente de care dispunea reclamanta pentru a evita efectul de foarfecă tarifară. Al doilea aspect privește
         nelegalitatea metodei folosite de Comisie la constatarea efectului de foarfecă tarifară. Al treilea aspect privește o eroare
         săvârșită de Comisie în calcularea efectului de foarfecă tarifară, iar al patrulea aspect este întemeiat pe inexistența unui
         efect pe piață produs de foarfeca tarifară constatată.

      1.     Cu privire la primul aspect, întemeiat pe inexistența comportamentului abuziv datorată marjei de manevră insuficiente de care
         dispunea reclamanta pentru evitarea efectului de foarfecă tarifară

      a)     Argumentele părților
      70      Reclamanta arată că nu dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru a evita pretinsul efect de foarfecă tarifară constatat
         în decizia atacată. Pe de o parte, reclamanta amintește că însăși Comisia a constatat lipsa marjei de manevră a reclamantei
         la stabilirea tarifelor prestațiilor intermediare. Ar fi fost necesar ca tarifele prestațiilor intermediare, care sunt stabilite
         de către RegTP, să corespundă costurilor unei prestații efective de servicii. În consecință, acestea nu ar corespunde neapărat
         costurilor reclamantei.

      71      Pe de altă parte, reclamanta nu ar dispune de o marjă de manevră nici pentru stabilirea tarifelor sale pentru serviciile de
         acces către abonați. În ceea ce privește perioada 1998-2001, ar fi exclusă existența unui abuz săvârșit de reclamantă, întrucât
         numai RegTP – și anterior BMPT – ar fi responsabilă pentru stabilirea tarifelor reclamantei aferente conexiunilor în bandă
         îngustă (a se vedea punctele 73-79 de mai jos).

      72      În ceea ce privește perioada ulterioară lunii ianuarie 2002, numai comportamentul reclamantei la stabilirea tarifelor pentru
         conexiunile de bandă largă ar putea fi abuziv întrucât însăși Comisia ar fi recunoscut în decizia atacată că, ulterior anului
         2002, reclamanta nu dispunea de nicio marjă de manevră la stabilirea tarifelor pentru conexiunile în bandă îngustă. Cu toate
         acestea, pentru perioada ulterioară lunii ianuarie 2002, eventuala marjă de manevră a reclamantei la stabilirea tarifelor
         pentru conexiunile în bandă largă, presupunând că existența acesteia a fost stabilită, ar fi, în orice situație, lipsită de
         incidență față de pretinsul efect de foarfecă tarifară (a se vedea punctele 80-83 de mai jos).

      73      În primul rând, în ceea ce privește conexiunile în bandă îngustă (linii analogice și ISDN), reclamanta explică faptul că,
         în conformitate cu dreptul german, toate prețurile sale cu amănuntul trebuiau examinate și aprobate în prealabil de către
         RegTP sau, anterior anului 1998, de către BMPT. Nu se poate considera că reclamanta, care, conform articolului 29 alineatul
         (1) din TKG, nu se putea îndepărta de tarifele astfel autorizate, sub sancțiunea amenzii, ar fi încălcat articolul 82 CE prin
         practicarea respectivelor tarife.

      74      În ceea ce privește stabilirea tarifelor, reclamanta amintește că, în cadrul sistemului de plafonare a prețurilor, într‑o
         primă etapă, RegTP definește pachetele de servicii și obiectivele privind evoluția prețurilor care limitează modificările
         tarifare în cadrul pachetelor („indici de prețuri” sau „prețuri maxime”). În a doua etapă, RegTP examinează modificările tarifelor
         individuale oferite de reclamantă. În acest scop, conform articolelor 24 și 27 din TKG, independent de respectarea pragului
         maxim stabilit pentru pachetul în cauză, RegTP ar trebui să verifice dacă tarifele solicitate nu erau stabilite, în mod nejustificat,
         sub costurile unei prestări de servicii efective sau dacă acestea nu contraveneau altor norme juridice, în special articolului
         82 CE. În consecință, RegTP ar fi trebuit să refuze o modificare a prețurilor cu amănuntul solicitată de reclamantă dacă prețurile
         contraveneau articolului 82 CE, în special ca urmare a unui efect de foarfecă anticoncurențial.

      75      Reclamanta subliniază, pe de o parte, că, înainte de 1 mai 2002, avea obligația să respecte tarifele obligatorii aferente
         liniilor analogice care se întemeiau pe o autorizație cu termen nelimitat, acordată de către BMPT, conform articolului 97
         alineatul (3) din TKG, potrivit căruia autorizațiile privind tarifele reclamantei acordate „înainte de 1 ianuarie 1998 […]
         rămân[eau] în vigoare până cel târziu la 31 decembrie 2002”.

      76      Reclamanta arată, pe de altă parte, că, în ceea ce privește cererea din 31 octombrie 2002 privind majorarea tarifelor cu amănuntul
         pentru serviciile de acces către abonați, aceasta a fost admisă doar în parte de către RegTP, prin decizia din 19 decembrie
         2002, în limita prețului maxim. Reclamanta a evidențiat și faptul că, după 1 ianuarie 2002, tarifele de conectare fac obiectul
         unui pachet distinct, pentru care a fost stabilită o valoare de referință specifică. Tarifele comunicațiilor nu ar avea nicio
         incidență asupra respectării acestor valori impuse. Însăși Comisia ar recunoaște că reclamanta nu avea nicio posibilitate,
         ulterior anului 2002, de a‑și majora tarifele pentru accesul în bandă îngustă. Faptul că în perioada 1998-2001 reclamanta
         nu a depus noi cereri de majorare a tarifelor autorizate nu ar presupune că i‑ar fi imputabile răspunderea pentru cuantumul
         tarifelor stabilite de către RegTP și, ca urmare, răspunderea pentru un pretins efect de foarfecă tarifară. Într‑adevăr, simpla
         posibilitate de a depune cereri de modificare a tarifelor nu ar putea fi asimilată cu o prerogativă autonomă de stabilire
         a prețurilor. Procedura de examinare și de autorizare a tarifelor de la caz la caz, desfășurată de către RegTP, ar fi fost
         pusă în aplicare tocmai pentru a asigura, prin intermediul reglementării prealabile, că operatorul tradițional nu practică
         tarife abuzive, în conformitate cu obligația impusă statelor membre prin articolul 17 din Directiva 98/10/CE a Parlamentului
         European și a Consiliului din 26 februarie 1998 privind aplicarea furnizării unei rețele deschise (FRD) la telefonia vocală
         și la serviciul universal pentru telecomunicații într‑un mediu competitiv (JO L 101, p. 24). În măsura în care o cerere face
         obiectul unei analize și al unei decizii în conformitate cu această procedură și cu respectarea cerințelor procedurale ale
         cadrului juridic comunitar pentru dreptul telecomunicațiilor, niciun abuz nu ar putea fi imputat întreprinderii care practică
         tarifele stabilite ca urmare a unei astfel de analize. Existența unor tarife controlate și autorizate nu ar putea caracteriza
         un abuz din partea întreprinderii care le practică.

      77      În continuare, reclamanta precizează că reglementarea prealabilă de către RegTP servește la modelarea structurii pieței prin
         intervenții administrative și înlocuiește, în domeniile pe care le reglementează, responsabilitatea ce revine întreprinderii
         care face obiectul reglementării de a păstra structura pieței cu responsabilitatea ce revine autorității de reglementare de
         a păstra structura pieței. Din acest motiv, reclamanta ar fi obligată să solicite modificări tarifare de la RegTP numai în
         cazul modificării situației de fapt pe care acestea se întemeiază.

      78      În orice caz, presupunând că posibilitatea reclamantei de a solicita o modificare tarifară poate justifica angajarea răspunderii
         acesteia pentru un anumit nivel tarifar, nu ar fi intervenit nicio modificare a împrejurărilor de natură a obliga reclamanta
         să introducă noi cereri de majorare a prețurilor sale cu amănuntul. Dimpotrivă, din anul 1998, cheltuielile de punere la dispoziție
         de conexiuni ar fi rămas aproape nemodificate, iar prețurile prestațiilor intermediare s‑ar fi redus considerabil. Mai mult,
         în aceeași perioadă, RegTP ar fi concluzionat în sensul inexistenței unui efect de foarfecă tarifară în dezavantajul concurenților,
         prin deciziile sale din 8 februarie 1999, din 23 decembrie 1999, din 30 martie 2001, din 21 decembrie 2001, din 11 aprilie
         2002 și din 29 aprilie 2003. În plus, prin Hotărârea din 16 ianuarie 2002, Oberlandesgericht Düsseldorf (Tribunalul Regional
         Superior din Düsseldorf, Germania) s‑ar fi pronunțat în sensul că tarifele aprobate ale reclamantei nu încalcă articolul 82
         CE.

      79      În ceea ce privește Hotărârea Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania) din 10 februarie 2004, care a anulat
         Hotărârea Oberlandesgericht Düsseldorf din 16 ianuarie 2002, reclamanta arată că această hotărâre confirmă, pe de o parte,
         că RegTP verifică compatibilitatea cu articolul 82 CE a unui tarif care face obiectul unei cereri de autorizare și, pe de
         altă parte, că răspunderea unei eventuale încălcări a articolului 82 CE nu poate fi imputată decât în mod excepțional întreprinderii
         care a formulat cererea de autorizare a tarifului. Reclamanta amintește că însăși RegTP a concluzionat în mai multe rânduri,
         ulterior anului 1998, în sensul inexistenței unui efect de foarfecă tarifară în dezavantajul concurenților reclamantei. În
         plus, Bundesgerichtshof ar fi lăsat deschisă în mod intenționat problema răspunderii pe care o are reclamanta în temeiul dreptului
         concurenței ca urmare a tarifelor reglementate.

      80      În al doilea rând, reclamanta susține că nu i‑ar putea fi imputate eventuale abuzuri privitoare la perioada care a început
         în 2002 și care s‑ar baza numai pe pretinsa sa marjă de manevră existentă pentru majorările tarifelor T‑DSL (ADSL). Pe de
         o parte, Comisia nu ar putea lua în considerare în mod izolat această marjă de manevră, calculul efectului de foarfecă nefiind
         efectuat pe baza tarifelor T‑DSL (ADSL), ci pe baza tuturor prețurilor cu amănuntul. Pe de altă parte, contrar argumentelor
         Comisiei, reclamanta nu și‑ar putea majora tarifele în mod nelimitat. Astfel, reclamanta arată că elementul de bază al tarifului,
         și anume prețul conexiunii de bază (conexiune analogică sau ISDN), necesită o autorizare prealabilă a RegTP. În plus, suplimentul
         de preț pentru trecerea de la o conexiune analogică sau ISDN la o conexiune ADSL ar fi supus unui control ulterior din partea
         RegTP. Reclamanta se referă în această privință la deciziile RegTP din 30 martie 2001 și din 25 ianuarie 2002. În aceste condiții,
         reclamanta, ale cărei tarife trebuiau să fie stabilite, conform articolului 24 din TKG, în funcție de costurile unei prestații
         efective, nu ar dispune în niciun mod de o marjă de manevră nelimitată pentru majorarea tarifelor sale pentru ADSL. În decizia
         din 25 ianuarie 2002, RegTP ar fi încheiat procedura desfășurată împotriva reclamantei cu privire la prețurile de ruinare
         referitoare la ADSL. Reclamanta evidențiază din nou că, pentru a demonstra că dispunea din 2002 de o marjă de manevră pentru
         majorarea tarifelor sale pentru ADSL, Comisia face referire numai la cifre rezultate din decizia RegTP din 30 martie 2001.

      81      În plus, reclamanta susține că, pe baza calculelor Comisiei, cu excepția etapei inițiale, prețurile sale cu amănuntul pentru
         serviciile ADSL (linii analogice după 2001 și linii ISDN după 2002) erau superioare prețurilor prestațiilor sale intermediare,
         la care se adăugau costuri specifice aflate în legătură cu prestările de servicii către abonați. În consecință, nu ar exista
         un efect de foarfecă pe această piață. În plus, adevărata cauză a pretinsului efect de foarfecă ar fi stabilirea de către
         RegTP a unor tarife de nivel redus pentru liniile analogice. Astfel, întrucât, în opinia Comisiei însăși, ar exista piețe
         diferite pentru conexiunile în bandă largă (ADSL) și pentru conexiunile în bandă îngustă (linii analogice și ISDN), reclamanta
         susține că, deși dispunea de o marjă de manevră pe piața conexiunilor în bandă largă – marjă de manevră care îi permitea să
         își majoreze tarifele pentru liniile ADSL –, nici majorarea, nici reducerea tarifelor ADSL nu ar avea repercusiuni asupra
         persistenței unui efect de foarfecă anticoncurențial pe piața conexiunilor în bandă îngustă. O rectificare a tarifelor ADSL
         nu ar putea elimina pretinsa funcționare necorespunzătoare a pieței conexiunilor în bandă îngustă, nu mai mult decât ar fi
         provocat‑o stabilirea tarifelor ADSL. Aceasta adaugă în plus, în replică, faptul că, în măsura în care o prestație intermediară
         unică permite accesul la mai multe piețe din aval, ar fi trebuit verificat dacă există un efect de foarfecă tarifară pentru
         fiecare dintre aceste piețe din aval.

      82      Pe de altă parte, reclamanta contestă argumentul Comisiei potrivit căruia piața accesului la bucla locală, considerat prestație
         intermediară, ar fi uniformă. Pe de o parte, reclamanta subliniază că un acces complet la bucla locală poate servi drept bază
         unei oferte destinate abonaților, care se limitează fie la conexiunile în bandă largă, fie la conexiunile în bandă îngustă.
         Pe de altă parte, reclamanta subliniază că aceste conexiuni în bandă largă pot fi comercializate separat de conexiunile în
         bandă îngustă pe baza partajării liniilor. Așadar, pentru serviciile ADSL nu ar fi necesar accesul complet la bucla locală.
         Rezultatul ar fi fost mai favorabil pentru reclamantă în cazul în care, în vederea aprecierii efectului de foarfecă, Comisia
         ar fi luat în considerare taxele de partajare a liniilor, net inferioare tarifelor prestațiilor intermediare.

      83      În sfârșit, reclamanta arată că, în decizia atacată, Comisia nu a precizat modul în care reclamanta ar fi putut reduce pretinsul
         efect de foarfecă prin majorarea tarifelor ADSL. Dată fiind elasticitatea încrucișată a prețurilor între ADSL și conexiunile
         tradiționale, precum și între diferitele variante de ADSL (pe bază de conexiuni analogice și pe bază de ISDN), admisă de Comisie,
         s‑ar fi impus o analizare mai amănunțită pentru a stabili dacă o majorare a tarifelor ADSL ar fi condus în realitate la o
         majorare a prețurilor cu amănuntul ponderate. Pe de o parte, reclamanta arată în acest sens că există o elasticitate a prețurilor
         încrucișată între ADSL și conexiunile în bandă îngustă. Dacă în trecut aceasta ar fi solicitat tarife ADSL mai ridicate decât
         cele pe care le practică, numărul de clienți pentru ADSL ar fi fost mai mic. Pe de altă parte, ar exista, în plus, o mare
         elasticitate a prețurilor încrucișată chiar în domeniul ADSL. Reclamanta explică în acest scop că aceste conexiuni ADSL sunt
         oferite atât pe bază de conexiuni analogice, cât și pe bază de conexiuni ISDN. O majorare a tarifelor ADSL pe bază de conexiuni
         ISDN ar crește cererea pentru varianta analogică.

      84      Comisia și intervenientele I și II solicită respingerea primului aspect al primului motiv.

      b)     Aprecierea Tribunalului
       i) Observații introductive
      85      Rezultă din jurisprudență că articolele 81 CE și 82 CE nu vizează decât comportamente anticoncurențiale care au fost adoptate
         de întreprinderi din proprie inițiativă. În măsura în care o legislație națională impune întreprinderilor un comportament
         anticoncurențial sau creează un cadru juridic ce elimină orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora,
         articolele 81 CE și 82 CE nu sunt aplicabile. Într‑o astfel de situație, restrângerea concurenței nu își are cauza în comportamente
         autonome ale întreprinderilor, după cum o asemenea ipoteză este prevăzută prin aceste dispoziții (a se vedea Hotărârea Curții
         din 11 noiembrie 1997, Comisia și Franța/Ladbroke Racing, C‑359/95 P și C‑379/95 P, Rec., p. I‑6265, punctul 33 și jurisprudența
         citată).

      86      În această privință, trebuie totuși amintit că posibilitatea de a exclude un comportament anticoncurențial determinat din
         domeniul de aplicare al articolelor 81 CE și 82 CE, ca urmare a faptului că acesta a fost impus întreprinderilor respective
         prin legislația națională existentă sau că aceasta a eliminat orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora,
         nu a fost admisă decât în mod restrictiv de către Curte (Hotărârea Curții din 29 octombrie 1980, van Landewyck și alții/Comisia,
         209/78-215/78 și 218/78, Rec., p. 3125, punctele 130-134, Hotărârea Curții din 20 martie 1985, Italia/Comisia, 41/83, Rec.,
         p. 873, punctul 19, Hotărârea Curții din 10 decembrie 1985, Stichting Sigarettenindustrie și alții/Comisia, 240/82-242/82,
         261/82, 262/82, 268/82 și 269/82, Rec., p. 3831, punctele 27-29, și Hotărârea Curții din 9 septembrie 2003, CIF, C‑198/01,
         Rec., p. I‑8055, punctul 67).

      87      Pentru ca efectul cadrului juridic național să constea în neaplicarea articolelor 81 CE și 82 CE la comportamentele anticoncurențiale
         ale întreprinderilor, este necesar ca efectele care restrâng concurența să își aibă originea numai în legea națională (Hotărârea
         Tribunalului din 30 martie 2000, Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali/Comisia, T‑513/93, Rec., p. II‑1807, punctul
         61).

      88      În schimb, articolele 81 CE și 82 CE se pot aplica dacă se dovedește că legislația națională menține posibilitatea împiedicării,
         a restrângerii sau a denaturării concurenței prin comportamente autonome ale întreprinderilor (Hotărârea Curții van Landewyck
         și alții/Comisia, punctul 86 de mai sus, punctele 126 și 130-134, Hotărârea Curții Stichting Sigarettenindustrie și alții/Comisia,
         punctul 86 de mai sus, punctele 12-37, Hotărârea Curții din 17 iulie 1997, Ferriere Nord/Comisia, C‑219/95 P, Rec., p. I‑4411,
         punctele 23-25, și Hotărârea Curții Comisia și Franța/Ladbroke Racing, punctul 85 de mai sus, punctul 34).

      89      Astfel, dacă o lege națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării, de către întreprinderi, a unor comportamente
         anticoncurențiale autonome, articolele 81 CE și 82 CE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi (Hotărârea Curții din
         16 decembrie 1975, Suiker Unie și alții/Comisia, 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 și 114/73, Rec., p. 1663,
         punctele 36-73, și Hotărârea CIF, punctul 86 de mai sus, punctul 56; a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 18
         septembrie 1996, Asia Motor France și alții/Comisia, T‑387/94, Rec., p. II‑961, punctul 60).

      90      În lumina principiilor enunțate mai sus, trebuie analizat dacă acest cadru juridic german, în special TKG, regulamentul privind
         reglementarea tarifară și deciziile luate de către RegTP în perioada avută în vedere prin decizia atacată elimina orice posibilitate
         de comportament concurențial din partea reclamantei sau îi lăsa o marjă de manevră suficientă pentru stabilirea tarifelor
         sale la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să reducă efectul de foarfecă constatat în decizia atacată.

       ii) Decizia atacată
      91      În decizia atacată, Comisia, după examinarea tarifelor prestațiilor intermediare și a tarifelor cu amănuntul, constată un
         „abuz săvârșit de [reclamantă] sub forma unui efect de foarfecă ce rezultă dintr‑o diferență necorespunzătoare între [aceste
         două tarife]” [considerentul (57)].

      92      Comisia arată, în plus, în decizia atacată că „se poate concluziona în sensul existenței unui efect de foarfecă abuziv atunci
         când diferența dintre prețurile cu amănuntul ale unei întreprinderi care domină piața și tariful prestațiilor intermediare
         pentru prestații comparabile aplicat concurenților săi este fie negativă, fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice
         ale produselor operatorului dominant pentru prestarea propriilor sale servicii către abonați pe piața din aval” [considerentul
         (107)].

      93      Chiar dacă, în decizia atacată, Comisia nu exclude posibilitatea reclamantei de a‑și reduce tarifele pentru prestațiile intermediare
         [considerentele (17), (163) și (206)], aceasta analizează, în decizia menționată, numai împrejurarea dacă reclamanta dispunea
         de o marjă de manevră reală pentru majorarea prețurilor sale cu amănuntul [considerentele (164)-(175)]. În acest scop, Comisia
         face distincție între două perioade.

      94      Comisia consideră inițial că, „[î]n cursul perioadei cuprinse între început[ul] [anului] 1998 și sfârșit[ul] anului 2001,
         [reclamanta] a avut posibilitatea de a elimina în totalitate efectul de foarfecă prin modificarea tarifelor facturate abonaților”
         sau, cu alte cuvinte, prețurile sale cu amănuntul [considerentul (199)]. Comisia explică în acest sens că reclamanta „dispunea
         efectiv [de o] marjă de manevră [suficientă] pentru a evita un efect de foarfecă datorită unei majorări a prețurilor cu amănuntul
         ale liniilor analogice și ISDN” [considerentul (164)].

      95      În continuare, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2002 și adoptarea deciziei atacate, Comisia constată și existența
         unei marje de manevră a reclamantei în vederea majorării prețurilor sale cu amănuntul. Această marjă de manevră se raportează
         totuși numai la prețurile cu amănuntul pentru serviciile de acces ADSL. Într‑adevăr, în decizia atacată, Comisia arată că,
         „[d]in 2002, [reclamanta] este oricum încă în măsură să reducă efectul de foarfecă, în speță prin majorarea tarifelor liniilor
         ADSL” [considerentul (199)]. Comisia precizează că „după 1 ianuarie 2002, posibilitatea juridică a [reclamantei] de a reduce
         efectul de foarfecă este limitată la o majorare a prețului T‑DSL” [considerentul (206)].

      96      În aceste condiții, trebuie examinat dacă, în decizia atacată, Comisia a putut constata în mod întemeiat că reclamanta dispunea,
         în cele două perioade precizate la punctele 94 și 95 de mai sus, de o marjă de manevră suficientă pentru majorarea prețurilor
         sale cu amănuntul, de natură a elimina sau a reduce efectul de foarfecă constatat în decizia atacată.

       iii) Cu privire la inexistența comportamentului abuziv datorată unei marje de manevră a reclamantei, insuficientă pentru evitarea
         efectului de foarfecă prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001

      97      Trebuie amintit că, potrivit deciziei atacate [considerentele (164) și (199)], reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă
         pentru eliminarea efectului de foarfecă tarifară în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, prin majorarea tarifelor sale
         cu amănuntul pentru accesul la linii analogice și ISDN.

      98      Pentru a aprecia temeinicia acestei constatări, în primul rând, trebuie analizat cadrul legal german aplicabil.

      99      În această privință, trebuie amintit că, potrivit articolului 27 alineatul (1) a doua teză și articolului 25 alineatul (1)
         din TKG, precum și articolelor 4 și 5 din regulamentul privind reglementarea tarifară, prețurile cu amănuntul ale reclamantei
         pentru accesul la linii analogice și ISDN trebuiau aprobate de către RegTP în cadrul unui sistem de plafonare a prețurilor.
         Plafonarea privea două pachete (servicii rezidențiale și servicii profesionale) care cuprindeau, pentru perioada 1 ianuarie
         1998-31 decembrie 2001, atât serviciile de acces, cât și comunicațiile, în special comunicațiile locale, regionale, interurbane
         și internaționale. Având în vedere pragul maxim stabilit prin decizia BMPT din 17 decembrie 1997, reclamanta a trebuit să
         reducă cu 4,3 % prețul global al fiecăruia dintre cele două pachete în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 1999 și, ca urmare
         a deciziei RegTP din 23 decembrie 1999, cu 5,6 % în perioada 1 ianuarie 2000-31 decembrie 2001.

      100    Totuși, trebuie constatat că, în acest cadru, reclamanta își putea modifica prețurile după obținerea autorizației prealabile
         a RegTP. Reclamanta nu contestă constatarea realizată în considerentele (37) și (166) ale deciziei atacate, potrivit căreia,
         în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, aceasta a redus prețurile pentru comunicații, ajungând cu mult sub nivelurile
         de 4,3 % și, respectiv, de 5,6 % impuse de RegTP pentru integralitatea pachetelor de servicii. Răspunsul RegTP din 3 aprilie
         2002 la solicitarea de informații din 23 martie 2002 la care s‑a făcut referire în considerentul (37) al deciziei atacate
         confirmă astfel că „tarifele serviciilor telefonice reglementate în procedura de plafonare a prețurilor au fost reduse cu
         un cuantum de [confidențial](1) de mărci germane (sau aproximativ [confidențial] de euro) sub ceea ce impuneau cerințele de plafonare a prețurilor”.

      101    Această scădere a tarifelor a creat o marjă de manevră pentru ca reclamanta să majoreze prețurile cu amănuntul pentru accesul
         la liniile sale analogice și ISDN.

      102    După cum s‑a arătat în considerentul (167) al deciziei atacate, reclamanta a admis de altfel, în răspunsul la comunicarea
         privind obiecțiunile, existența unei marje de manevră care i‑ar fi permis să majoreze abonamentul lunar cu [confidențial] de euro în privința clienților rezidențiali în perioada de plafonare a prețurilor 1998/1999.

      103    Existența unei marje de manevră pentru reclamantă în vederea majorării tarifelor cu amănuntul rezultă și din observațiile
         formulate de către guvernul german în comunicarea din 8 iunie 2000 adresată Comisiei. În aceasta, guvernul german a afirmat
         următoarele:

      „[E]ste neîntemeiată obiecțiunea […] potrivit căreia RegTP, prin aceste decizii de plafonare a tarifelor cu amănuntul, a limitat
         marja de manevră a [reclamantei] până la punctul la care nu ar mai fi fost posibil să se majoreze prețul abonamentului de
         bază. […] [Reclamanta] dispunea [într‑adevăr] de o marjă care îi permitea să majoreze abonamentul de bază pentru liniile analogice
         (21,39 DEM) în scopul de a alinia într‑un mod mai adecvat abonamentul de bază la tariful autorizat la 8 februarie 1999 pentru
         accesul la bucla locală, în cuantum de 25,40 DEM.”

      104    În plus, decizia RegTP din 8 februarie 1999, menționată de reclamantă în cererea introductivă și în replică, în susținerea
         argumentelor sale, potrivit căreia nu poate fi considerată răspunzătoare pentru o încălcare a articolului 82 CE, confirmă
         că „reclamanta păstrează o marjă de manevră cu privire la organizarea diferitelor tarife cu amănuntul în limitele pachetului
         stabilit în procedura de plafonare a prețurilor”.

      105    Așadar, în considerentele (166) și (167) ale deciziei atacate, Comisia a constatat în mod întemeiat că, având în vedere cele
         șase cereri de reducere a prețurilor comunicațiilor formulate în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, reclamanta dispunea,
         în perioada menționată, de o marjă de manevră pentru formularea cererilor de majorare a prețurilor pentru serviciile sale
         de acces la linii analogice și ISDN, cu respectarea pragului maxim global al pachetelor de servicii rezidențiale și al celor
         de servicii profesionale. De altfel, reclamanta a admis în cursul ședinței existența unei astfel de marje de manevră în cazul
         său.

      106    În al doilea rând, trebuie analizat dacă, în pofida marjei de manevră constatate la punctul 105 de mai sus, intervenția RegTP
         în stabilirea tarifelor reclamantei a avut drept consecință încetarea aplicabilității articolului 82 CE în privința acesteia.

      107    Cu privire la acest aspect, trebuie amintit cu titlu introductiv că faptul că tarifele reclamantei trebuiau aprobate de către
         RegTP nu elimină răspunderea acesteia în temeiul articolului 82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 30 ianuarie
         1985, BNIC, 123/83, Rec., p. 391, punctele 21-23). Într‑adevăr, întrucât reclamanta, astfel cum admite chiar în replică, influențează
         valoarea tarifelor sale cu amănuntul prin intermediul cererilor de autorizare depuse la RegTP în temeiul articolului 28 alineatul
         (1) din TKG, efectele de restrângere a concurenței aflate în legătură cu efectul de foarfecă constatat în decizia atacată
         nu își găseau originea numai în cadrul juridic național aplicabil (Hotărârea Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali/Comisia,
         punctul 87 de mai sus, punctul 61).

      108    Reclamanta își menține totuși susținerea potrivit căreia nu atrage răspunderea în temeiul articolului 82 CE întrucât RegTP
         ar efectua un control preliminar al compatibilității tarifelor sale cu articolul 82 CE.

      109    În această privință, în primul rând, trebuie constatat că tarifele cu amănuntul pentru accesul la linii analogice, care fuseseră
         în vigoare în întreaga perioadă dintre 1 ianuarie 1998 și 31 decembrie 2001, nu fuseseră autorizate de către RegTP, fiind
         întemeiate pe decizii luate în temeiul legislației în vigoare anterior adoptării TKG. Astfel, răspunzând unei întrebări scrise
         din partea Tribunalului, reclamanta a afirmat că tarifele sale cu amănuntul pentru liniile analogice aferente perioadei 1
         ianuarie 1998-31 decembrie 2001 se întemeiau pe o autorizare cu termen nelimitat, acordată de ministrul federal al Poștei
         și Telecomunicațiilor în 1990 în conformitate cu Regulamentul privind telecomunicațiile (Telekommunikationsordnung).

      110    Or, nici în cererea introductivă, nici în replică, reclamanta nu a susținut că tarifele stabilite în temeiul legislației în
         vigoare în 1990 ar fi fost autorizate ca urmare a unei analize efectuate de către autoritatea competentă și referitoare la
         conformitatea acestora cu articolul 82 CE.

      111    În al doilea rând, trebuie arătat că dispozițiile TKG, în vigoare de la 1 august 1996, nu evidențiază că RegTP analizează
         compatibilitatea cu articolul 82 CE a cererilor de modificare a tarifelor cu amănuntul pentru accesul la linii analogice și
         ISDN.

      112    În susținerea acestui argument, reclamanta se referă totuși, pe de o parte, la articolul 27 alineatul (3) din TKG, potrivit
         căruia RegTP analizează conformitatea „cu alte dispoziții legale”, inclusiv cu articolul 82 CE, a modificării solicitate a
         tarifelor, și, pe de altă parte, la diferitele decizii ale RegTP menționate la punctul 78 de mai sus, în care ar fi fost analizată
         existența unui efect de foarfecă.

      113    În această privință, trebuie subliniat mai întâi că, deși RegTP, în mod similar oricărei instituții a statului, este obligată
         să respecte dispozițiile Tratatului CE (a se vedea în acest sens Hotărârea CIF, punctul 86 de mai sus, punctul 49), această
         autoritate reprezenta, la data faptelor din litigiu, autoritatea germană competentă pentru aplicarea reglementării sectoriale
         în domeniul telecomunicațiilor, iar nu autoritatea de concurență a statului membru menționat. Or, autoritățile de reglementare
         naționale acționează în conformitate cu dreptul național, care poate avea obiective diferite de cele ale politicii comunitare
         în domeniul concurenței întrucât se înscriu în cadrul politicilor în domeniul telecomunicațiilor [a se vedea Comunicarea Comisiei
         din 22 august 1998 privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces în sectorul telecomunicațiilor – Cadru general,
         piețe relevante și principii (JO C 265, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 124), punctul 13].

      114    Trebuie constatat, în continuare, că diferitele decizii ale RegTP la care se referă reclamanta în susținerea argumentelor
         sale nu cuprind nicio referire la articolul 82 CE.

      115    Desigur, în mai multe decizii ale RegTP, în special în cele din 8 februarie 1999, din 30 martie 2001, din 21 decembrie 2001,
         din 11 aprilie 2002 și din 29 aprilie 2003, RegTP a examinat problema efectului de foarfecă tarifară.

      116    Totuși, în aceste decizii, după constatarea diferenței negative dintre prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu
         amănuntul ale reclamantei, RegTP a considerat, de fiecare dată, că folosirea subvenționării încrucișate între tarifele pentru
         serviciile de acces și tarifele pentru comunicații trebuia să permită celorlalți operatori să ofere prețuri competitive abonaților
         lor.

      117    Astfel, în decizia din 29 aprilie 2003, RegTP constată:

      „[D]iferența redusă dintre prețul cu amănuntul și prețurile prestațiilor intermediare nu îi influențează pe concurenți în
         privința posibilităților de exercitare a concurenței în cadrul rețelei locale până la situația de a face imposibilă din punct
         de vedere economic o intrare adecvată pe piață sau chiar supraviețuirea acestora pe piață [...] [Această diferență] nu era
         semnificativă, întrucât nu determina situația de a priva concurenții de orice posibilitate de a realiza, la rândul lor, subvenționarea
         încrucișată a prețurilor lor cu amănuntul pentru a putea oferi clienților lor finali conexiuni la un preț la fel de bun precum
         reclamanta sau chiar la un preț inferior. Acest lucru este valabil în special pentru conexiunile de valoare mai mare și mai
         scumpe, respectiv pentru liniile ISDN și ADSL, al căror număr a crescut semnificativ ca urmare a creșterii substanțiale a
         penetrării internetului, precum și ca urmare a comercializării unor tipuri mai rapide și mai performante de acces la internet.”

      118    RegTP urmează un raționament asemănător în deciziile sale din 8 februarie 1999, din 30 martie 2001, din 21 decembrie 2001
         și din 11 aprilie 2002.

      119    Or, faptul că RegTP nu obiectează cu privire la tarifele solicitate de reclamantă după ce a constatat că este necesară utilizarea
         unei subvenționări încrucișate de către concurenții acesteia pentru a putea oferi abonaților acestora prețuri competitive
         pentru serviciile de acces arată că RegTP nu a examinat compatibilitatea cu articolul 82 CE a tarifelor respective sau, cel
         puțin, că a aplicat în mod eronat această dispoziție (a se vedea punctele 198-202 și 238 de mai jos).

      120    În oricare dintre situații, chiar presupunând că RegTP ar fi obligată să analizeze compatibilitatea cu articolul 82 CE a tarifelor
         cu amănuntul ale reclamantei, o astfel de împrejurare nu ar împiedica posibilitatea constatării de către Comisie a unei încălcări
         imputate reclamantei. Într‑adevăr, Comisia nu poate fi obligată să respecte o decizie adoptată de o autoritate națională în
         aplicarea articolului 82 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 14 decembrie 2000, Masterfoods și HB, C‑344/98,
         Rec., p. I‑11369, punctul 48).

      121    În al treilea rând, trebuie arătat că, în speță, pentru ca o eventuală încălcare să poată fi imputată reclamantei, este important
         să se cunoască dacă, la data faptelor din litigiu, reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă pentru stabilirea
         tarifelor sale la un nivel care i‑ar fi permis să elimine sau să reducă efectul de foarfecă constatat.

      122    Or, s‑a constatat deja că reclamanta putea influența cuantumul tarifelor sale cu amănuntul prin intermediul cererilor de autorizare
         adresate RegTP (a se vedea punctele 98-105 de mai sus). În cadrul răspunderii speciale care îi revine reclamantei în calitate
         de întreprindere ce deține o poziție dominantă (Hotărârea Curții din 9 noiembrie 1983, NBIM/Comisia, 322/81, Rec., p. 3461,
         punctul 57, Hotărârea Tribunalului din 7 octombrie 1999, Irish Sugar/Comisia, T‑228/97, Rec., p. II‑2969, punctul 112, și
         Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2003, Michelin/Comisia, T‑203/01, Rec., p. II‑4071, punctul 97), aceasta era obligată
         să prezinte cereri de modificare a tarifelor sale în cazul în care aveau ca efect o atingere adusă concurenței efective și
         nedenaturate pe piața comună.

      123    De altfel, în Hotărârea din 10 februarie 2004 (punctul 79 de mai sus), Bundesgerichtshof a confirmat expres răspunderea care
         îi revine reclamantei pentru formularea de cereri de modificare a tarifelor sale. În plus, Bundesgerichtshof a arătat că,
         potrivit cadrului juridic german, nu era exclus ca RegTP să autorizeze tarife propuse de o întreprindere, dar care încalcă
         articolul 82 CE. Într‑adevăr, această instanță a arătat că, „[s]pre deosebire de cazurile în care comportamentul întreprinderii
         în poziție dominantă este determinat direct prin norme juridice naționale, totuși autorizarea tarifelor, impusă de dreptul
         telecomunicațiilor, se întemeiază pe cererea de autorizare formulată de prestator” și că, „[d]eși procedura administrativă
         de examinare urmărește să nu autorizeze tarifele față de care se dovedește că reprezintă un abuz de poziție dominantă, această
         împrejurare nu exclude posibilitatea practică a unei întreprinderi de a propune un tarif prin care să abuzeze de poziția sa
         dominantă și să obțină autorizarea acestuia deoarece abuzul nu a fost descoperit în cursul procedurii de examinare”.

      124    Rezultă din toate cele de mai sus că, în pofida intervenției RegTP în stabilirea tarifelor reclamantei, aceasta din urmă dispunea,
         în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, de o marjă de manevră suficientă pentru ca politica sa de prețuri să se încadreze
         în domeniul de aplicare al articolului 82 CE.

      125    În al treilea rând, trebuie analizat dacă reclamanta a utilizat marja de manevră de care dispunea pentru a interveni asupra
         prețurilor sale cu amănuntul în scopul evitării efectului de foarfecă constatat în decizia atacată cu privire la perioada
         1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001.

      126    În speță, în primul rând, în ceea ce privește prețurile cu amănuntul pentru liniile analogice, reclamanta nu contestă faptul
         că nu a adresat RegTP nicio cerere prin care să urmărească obținerea autorizării pentru o creștere a taxelor inițiale și/sau
         a abonamentelor lunare. Astfel, este cert că „abonamentele lunare și taxele inițiale de instalare pentru conectarea la o linie
         analogică de bază […] au rămas neschimbate în cele două perioade de plafonare, respectiv între 1998 și sfârșitul lui 2001”
         [considerentul (38) al deciziei atacate].

      127    Reclamanta subliniază totuși că, anterior datei de 1 mai 2002, conform articolului 97 alineatul (3) din TKG, trebuia să respecte
         tarifele obligatorii aferente liniilor analogice, astfel cum fuseseră stabilite în 1990 de către ministrul federal al Poștei
         și Telecomunicațiilor.

      128    Or, articolul 97 alineatul (3) din TKG, care cuprinde o dispoziție tranzitorie, prevedea numai că tarifele reclamantei, care
         fuseseră aprobate înainte de intrarea în vigoare a TKG, rămâneau în vigoare cel mai târziu până la 31 decembrie 2002. Această
         dispoziție nu împiedica în niciun mod reclamanta să intervină asupra prețurilor cu amănuntul prin introducerea unor cereri
         de modificări tarifare adresate RegTP anterior acestei date și în special în întreaga perioadă cuprinsă între 1 ianuarie 1998
         și 31 decembrie 2001.

      129    În al doilea rând, în ceea ce privește prețurile cu amănuntul pentru liniile ISDN, nu s‑a contestat că, prin decizia din 16
         februarie 2000, RegTP a autorizat o scădere a tarifelor pentru abonamentul lunar ca urmare a cererii reclamantei [considerentul
         (40) al deciziei atacate].

      130    În plus, în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, nu a fost formulată de către reclamantă nicio cerere de modificare
         a prețurilor privind taxele sale inițiale de instalare a liniilor ISDN. Aceste tarife, care, potrivit reclamantei, se întemeiau
         pe o decizie a BMPT adoptată în 1996 și care, conform articolului 97 alineatul (3) din TKG, au rămas valabile după intrarea
         în vigoare a TKG, nu au suferit, așadar, modificări în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001 [considerentul (41) al deciziei
         atacate].

      131    În consecință, reclamanta nu a utilizat marja de manevră de care dispunea pentru a obține o majorare a prețurilor sale cu
         amănuntul, care ar fi contribuit la reducerea efectului de foarfecă în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001. Dimpotrivă,
         în aceeași perioadă, aceasta a utilizat chiar această marjă de manevră în vederea reducerii prețurilor sale cu amănuntul în
         ceea ce privește liniile ISDN.

      132    În al patrulea și ultimul rând, trebuie analizat dacă, în decizia atacată, Comisia a stabilit în modul corespunzător cerințelor
         legale că reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001 pentru „evitarea
         unui efect de foarfecă” [considerentul (164)]. În această privință, Comisia menționează, în decizia atacată, că reclamanta,
         „[în perioada respectivă], a avut posibilitatea de a elimina în totalitate efectul de foarfecă prin modificarea tarifelor
         facturate abonaților” [considerentul (199)].

      133    Trebuie arătat, în această privință, că efectul de foarfecă, după cum a fost constatat în decizia atacată pentru această perioadă,
         se ridica la [confidențial] de euro la 31 decembrie 1998, la [confidențial] de euro la 31 decembrie 1999, la [confidențial] de euro la 31 decembrie 2000 și la [confidențial] de euro la 31 decembrie 2001 [considerentele (152) și (153) și tabelul 10 din decizia atacată].

      134    Or, astfel cum subliniază de altfel Comisia în răspunsul său la o întrebare scrisă din partea Tribunalului, din constatările
         efectuate în considerentul (167) al deciziei atacate, care nu au fost contestate de reclamantă, rezultă că aceasta și‑a redus
         în mod efectiv tarifele pentru comunicații cu un total de [confidențial] de euro în perioada 1998/1999. Or, această sumă – împărțită la [confidențial] de linii (tabelul 7 al deciziei atacate) și 24 de luni – ar fi permis reclamantei să majoreze prețul mediu al prețurilor
         sale cu amănuntul cu până la [confidențial] de euro pe lună.

      135    În consecință, marja de manevră creată prin reducerea prețurilor comunicațiilor ar fi fost suficientă pentru eliminarea în
         totalitate a efectului de foarfecă, astfel cum s‑a constatat în decizia atacată. Într‑adevăr, dacă, prin utilizarea marjei
         sale de manevră, reclamanta eliminase efectul de foarfecă începând din 1998, ar fi fost suficient ca aceasta să păstreze raportul
         dintre tarifele sale aferente prestațiilor intermediare și tarifele sale cu amănuntul pentru a evita, pentru întreaga perioadă
         cuprinsă între 1 ianuarie 1998 și 31 decembrie 2001, efectul de foarfecă ce a fost constatat în decizia atacată. În plus,
         este clar că, astfel cum arată de altfel Comisia în decizia atacată [considerentul (167)], reclamanta a efectuat o altă reducere
         a tarifelor sale pentru comunicații cu până la [confidențial] de euro în perioada 2000/2001, reducere care a avut drept efect creșterea marjei sale de manevră în vederea majorării prețurilor
         sale cu amănuntul.

      136    În cursul ședinței, reclamanta a amintit că, în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, RegTP trebuia să verifice respectarea
         plafonărilor prețurilor în mod separat în funcție de clienții profesionali și de clienții privați. Aceasta subliniază că marja
         sa de manevră pentru majorarea prețurilor cu amănuntul ale accesului pentru particulari era redusă și că nu putea utiliza
         marja de manevră mai ridicată de care dispunea pentru majorarea prețurilor sale cu amănuntul ale accesului pentru clienții
         profesionali, întrucât ar fi determinat discriminarea acestor clienți, în mod contrar articolului 24 alineatul (2) punctul
         3 din TKG.

      137    Totuși, în cererea introductivă, reclamanta nu a contestat constatarea existentă în considerentul (167) al deciziei atacate,
         potrivit căreia suma rezultată din reducerile tarifelor pentru comunicații ar fi putut fi transferată către sectorul „linii
         pentru clienți rezidențiali și profesionali” și ar fi putut fi utilizată integral la majorarea tarifelor serviciilor de acces
         pentru abonați. În plus, în cererea formulată, reclamanta nu a contestat nici afirmația Comisiei cuprinsă în considerentul
         (132) al deciziei atacate, potrivit căreia „[nu trebuie operată] nicio distincție între clienții rezidențiali și cei profesionali,
         deoarece nu este posibilă o delimitare suficient de clară a acestor două sectoare”.

      138    Așadar, argumentele menționate la punctul 136 și care au fost invocate pentru prima oară în cursul ședinței trebuie declarate
         inadmisibile, conform articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.

      139    În sfârșit, trebuie constatat că reclamanta nu contestă observația din considerentul (168) al deciziei atacate, potrivit căreia,
         în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, ar fi putut efectua „alte reduceri ale prețurilor comunicațiilor […], creând
         astfel o marjă de manevră [suplimentară] pentru a efectua majorări ale prețurilor abonamentelor lunare și ale taxelor inițiale
         pentru liniile analogice și ISDN”.

      140    Reiese din toate cele de mai sus că, în mod întemeiat, Comisia a constatat în decizia atacată [considerentele (164) și (199)]
         că reclamanta dispunea de o marjă de manevră suficientă în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001 pentru a elimina în
         totalitate efectul de foarfecă constatat în decizia menționată.

       iv) Cu privire la inexistența comportamentului abuziv ca urmare a unei marje de manevră insuficiente a reclamantei pentru
         reducerea efectului de foarfecă prin majorarea tarifelor cu amănuntul de acces ADSL începând cu 1 ianuarie 2002

      141    Trebuie amintit că, de la 1 ianuarie 2002, în Germania există un nou sistem de plafonare a prețurilor, adoptat prin decizia
         RegTP din 21 decembrie 2001. Conform acestei decizii, „liniile telefonice” fac obiectul unui pachet distinct. În cadrul acestui
         pachet, creșterea prețurilor cu amănuntul ale liniilor analogice și ISDN a fost plafonată la 4,1 % pe an.

      142    Nu se contestă că reclamanta, ca urmare a unei cereri introduse la RegTP la 15 ianuarie 2002, a fost autorizată să majoreze
         abonamentele sale lunare pentru linii analogice și ISDN cu 0,56 euro, ceea ce reprezenta o creștere a nivelului mediu relevant
         al tarifelor pentru serviciile din cadrul pachetului avut în vedere cu 4,04 % [considerentul (44) al deciziei atacate]. În
         plus, nu se contestă că această cerere din 31 octombrie 2002 de majorare a prețurilor cu amănuntul ale reclamantei privind
         abonamentul lunar pentru conexiunea analogică T‑Net și taxele inițiale pentru conexiunile T‑Net și T‑ISDN a fost în mare parte
         respinsă de către RegTP, întrucât majorarea nu mai era conformă cu valorile prevăzute în cadrul sistemului de plafonare a
         prețurilor [considerentul (45) al deciziei atacate].

      143    Astfel, în decizia atacată [considerentul (206)], Comisia constată că, „de la 1 ianuarie 2002, posibilitatea juridică a [reclamantei]
         de a reduce efectul de foarfecă este limitată la o majorare a prețului T‑DSL” Potrivit Comisiei, de la această dată, marja
         de manevră a reclamantei privește numai tarifele cu amănuntul pentru accesul ADSL [a se vedea și considerentele (174) și (199)
         ale deciziei atacate].

      144    În primul rând, trebuie arătat în această privință că reclamanta nu contestă că ar fi putut să majoreze tarifele pentru ADSL
         de la 1 ianuarie 2002. Aceasta subliniază totuși că marja sa de manevră nu era nelimitată, întrucât, pe de o parte, tarifele
         trebuiau stabilite în funcție de costurile unei prestări efective de servicii și, pe de altă parte, tarifele puteau face obiectul
         unei analize ulterioare din partea RegTP.

      145    Totuși, întrucât reclamanta își stabilește în mod liber tarifele pentru ADSL în limitele prevăzute prin legislația germană,
         practicile sale tarifare din acest domeniu pot aparține domeniului de aplicare al articolului 82 CE (a se vedea punctele 87
         și 88 de mai sus).

      146    Faptul că, în decizia atacată, Comisia s‑ar fi referit numai la tarifele existente într‑o decizie a RegTP din 30 martie 2001
         pentru a aprecia marja de manevră a reclamantei ulterioară datei de 1 ianuarie 2002 nu modifică acest aspect. Într‑adevăr,
         reclamanta nu contestă în niciun mod deținerea unei marje de manevră limitate pentru majorarea prețurilor aferente serviciilor
         de acces ADSL de la 1 ianuarie 2002.

      147    În al doilea rând, trebuie analizat dacă, astfel cum constată Comisia în decizia atacată [considerentul (199)], reclamanta
         ar fi putut „reduce efectul de foarfecă” prin majorarea, de la 1 ianuarie 2002, a tarifelor pentru serviciile de acces ADSL.
         Reclamanta subliniază în acest sens că, pentru abonați, piețele serviciilor de acces în bandă îngustă și ADSL reprezintă piețe
         distincte. În aceste împrejurări, o majorare a tarifelor cu amănuntul ale reclamantei pentru ADSL ar fi fost lipsită de incidență
         asupra pretinsului efect de foarfecă constatat pe piețele serviciilor de acces la linii analogice și ISDN.

      148    În această privință, trebuie arătat că, întrucât serviciile de acces sub formă de prestații intermediare permit furnizarea
         către abonați a tuturor serviciilor de acces analogice, ISDN și ADSL, marja de manevră de care dispune reclamanta pentru majorarea
         tarifelor aferente ADSL este de natură a reduce efectul de foarfecă între prețurile prestațiilor intermediare, pe de o parte,
         și prețurile cu amănuntul pentru toate serviciile de acces analogice, ISDN și ADSL, pe de altă parte. O analiză comună, din
         perspectiva abonaților, a serviciilor de acces analogice, ISDN și ADSL se impune nu numai deoarece acestea corespund unei
         singure prestări de servicii la nivel intermediar, ci și deoarece, astfel cum a explicat Comisia în decizia atacată [considerentul
         (26)] fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de reclamantă, ADSL‑ul nu poate fi oferit abonaților în mod izolat întrucât
         implică întotdeauna, din motive tehnice, o reorganizare a liniilor în bandă îngustă analogice sau ISDN.

      149    Trebuie respinse observațiile reclamantei privind o pretinsă elasticitate încrucișată a prețurilor între ADSL și conexiunile
         în bandă îngustă, precum și între diferitele variante ADSL. Într‑adevăr, pe de o parte, aceste observații nu contrazic existența
         unei marje de manevră a reclamantei pentru majorarea tarifelor aferente ADSL. Pe de altă parte, o creștere limitată a tarifelor
         ADSL ar fi condus la un tarif mediu cu amănuntul mai ridicat pentru serviciile comune de acces în bandă îngustă și în bandă
         largă și ar fi redus astfel efectul de foarfecă constatat. Într‑adevăr, trebuie să se considere că, date fiind în special
         avantajele benzii largi în ce privește transferul datelor, abonații serviciilor de acces în bandă largă nu ar opta în mod
         automat în favoarea unei reveniri la o conexiune în bandă îngustă în cazul unei creșteri a prețurilor cu amănuntul ale accesului
         ADSL.

      150    Nu poate fi admis nici argumentul reclamantei întemeiat pe faptul că este posibilă comercializarea conexiunilor în bandă largă
         în mod separat de conexiunile în bandă îngustă pe baza partajării liniilor la nivelul prestațiilor intermediare. În măsura
         în care, prin intermediul acestui argument, reclamanta urmărește să facă distincție între două piețe separate, între care
         prima la nivelul prestațiilor intermediare relative, iar cea de a doua la nivelul serviciilor în bandă îngustă și al serviciilor
         în bandă largă, acesta trebuie declarat inadmisibil, conform articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, întrucât,
         în cererea introductivă, reclamanta nu a contestat definiția piețelor relevante din decizia atacată care identifică, la nivelul
         prestațiilor intermediare, o singură piață, și anume piața accesului total neîngrădit la bucla locală [considerentele (64)-(67)
         ale deciziei atacate]. În măsura în care, prin acest argument, reclamanta susține că ar fi trebuit să se ia în considerare
         de către Comisie taxele de partajare a liniilor în vederea calculului tarifelor prestațiilor intermediare, de asemenea, acesta
         nu poate fi admis. Într‑adevăr, reclamanta nu a demonstrat în niciun mod că o astfel de luare în considerare a taxelor de
         partajare a liniilor ar fi afectat constatările Comisiei privind existența unui efect de foarfecă tarifară sau pe cele privind
         existența unei marje de manevră a reclamantei pentru a reduce efectul de foarfecă constatat prin majorarea tarifelor cu amănuntul
         de acces ADSL.

      151    Reiese din toate cele de mai sus că, în decizia atacată, Comisia a constatat în mod întemeiat că reclamanta dispunea de o
         marjă de manevră suficientă de la 1 ianuarie 2002 pentru a reduce efectul de foarfecă constatat în decizia menționată prin
         majorarea tarifelor pentru serviciile de acces ADSL.

      152    În consecință, primul aspect al motivului trebuie respins.

      2.     Cu privire la al doilea aspect, întemeiat pe nelegalitatea metodei utilizate de Comisie pentru a constata efectul de foarfecă
         tarifară

      a)     Argumentele părților
      153    Reclamanta susține că eventualul caracter abuziv al unui efect de foarfecă putea rezulta numai din caracterul abuziv al prețurilor
         cu amănuntul întrucât Comisia nu contestă că prețurile prestațiilor intermediare sunt impuse, în mod obligatoriu, de către
         autoritățile publice. Or, Comisia nu ar demonstra că prețurile cu amănuntul ale reclamantei ar conduce la vânzări în pierdere
         și, în consecință, ar fi abuzive. Reclamanta se referă în acest scop la expertiza Lexecon. Decizia atacată ar fi așadar eronată
         ca urmare a faptului că s‑a recurs de către Comisie la un criteriu care nu se află în legătură cu caracterul abuziv al prețurilor
         cu amănuntul propriu‑zise, ci cu raportul dintre aceste prețuri și prețurile prestațiilor intermediare.

      154    În plus, reclamanta pretinde că această constatare a unui efect de foarfecă tarifară are la bază mai multe erori privind metoda
         utilizată.

      155    În primul rând, reclamanta arată că, în ceea ce privește prețurile cu amănuntul, Comisia a ținut seama numai de veniturile
         aferente punerii de linii telefonice la dispoziția abonaților. Pentru a putea constata un efect de foarfecă și având în vedere
         delimitarea clară a pieței menționată în decizia atacată, Comisia ar fi trebuit să țină seama de veniturile suplimentare ale
         concurenților reclamantei, aferente serviciilor de conectare și serviciilor cu valoare adăugată (a se vedea în acest sens
         Hotărârea Tribunalului din 6 iunie 2002, Airtours/Comisia, T‑342/99, Rec., p. II‑2585, punctul 276). Ar fi vorba despre veniturile
         generate de apelurile locale sau interurbane, de încheierea și de stabilirea apelurilor, precum și de alte servicii cu valoare
         adăugată. Deși Comisia a constatat că „prestarea mai multor servicii de telecomunicații către abonați este subordonată conectărilor
         la rețeaua de telefonie fixă” și că aceste servicii permit obținerea unor venituri suplimentare considerabile [considerentul
         (205) al deciziei atacate], aceasta ar fi refuzat totuși, în mod contradictoriu, să ia în considerare tarifele respectivelor
         servicii de telecomunicații în analiza sa privind efectul de foarfecă tarifară. Totuși, din punct de vedere economic, o asemenea
         luare în considerare s‑ar impune în vederea aprecierii posibilității efective de intrare pe piață a unui concurent al reclamantei.

      156    Astfel, în primul rând, reclamanta subliniază că, atât pentru comunicațiile locale, cât și pentru comunicațiile interurbane
         și internaționale, concurenții acesteia nu sunt obligați să le ofere clienților lor serviciile de „preselectare” (selectare
         permanentă a operatorului) și „call‑by‑call” (selectare a operatorului de la caz la caz). Așadar, concurenții puteau prevedea
         volumul veniturilor în materie de comunicații telefonice cu o certitudine mult mai mare decât reclamanta. În replică, reclamanta
         insistă asupra faptului că, în ceea ce privește apelurile interurbane, avea deja obligația, din 1998, să permită „preselectarea”
         și serviciul „call‑by‑call” [denumite mai jos împreună „(pre-)selectare”].

      157    În plus, reclamanta subliniază, în replică, faptul că (pre-)selectarea operatorului nu este exclusă în mod absolut pentru
         clienții concurenților acesteia. Totuși, aproape toți concurenții reclamantei ar folosi posibilitatea, de care reclamanta
         nu dispune, de a exclude (pre-)selectarea, întrucât această excludere le‑ar fi benefică. Concurenții reclamantei și‑ar asigura
         astfel venituri sigure aflate în legătură cu comunicațiile telefonice datorită excluderii voluntare a (pre-)selectării operatorului.
         De altfel, niciuna dintre autoarele plângerilor din procedura administrativă nu ar fi considerat că oferta sa este mai puțin
         atrăgătoare din cauza excluderii (pre-)selectării și că, în compensație, trebuie oferit un tarif de conectare mai scăzut.
         În plus, aproape toate tarifele lor pentru comunicații ar fi superioare costurilor de stabilire a comunicării.

      158    În al doilea rând, reclamanta susține că, pe baza accesului neîngrădit la bucla locală, concurenții acesteia ar putea oferi
         produse inovatoare, pe care nici reclamanta nu le oferă. Prin urmare, Comisia ar fi trebuit așadar să țină seama, în calculul
         efectului de foarfecă, de veniturile suplimentare pe care le generează astfel de produse.

      159    În al treilea rând, reclamanta arată că tarifele sale pentru serviciile de acces pentru abonați (taxele inițiale și abonamentele
         lunare) nu pot fi izolate de tarifele comunicațiilor. Într‑adevăr, concurența privind serviciile de telecomunicații s‑ar exercita
         în funcție de pachetele de servicii. Reclamanta se referă în acest sens la un studiu de piață. Astfel, întreprinderile de
         telecomunicații ar oferi o serie de variante de conexiuni și de opțiuni de comunicații care ar fi comercializate sub formă
         de produs global. Ar fi vorba despre oferte tarifare mixte, în care abonamentele lunare crescătoare corespund unor tarife
         descrescătoare pentru comunicații. Analizând, în decizia din 29 aprilie 2003, problema dacă tarifele reclamantei determină
         un efect de foarfecă ce denaturează concurența, RegTP ar fi considerat ca fiind concludent și faptul că există posibilitatea
         pentru concurenții reclamantei să obțină venituri suplimentare pe baza serviciilor de comunicații. Explicații identice sau
         similare s‑ar găsi și în alte decizii pronunțate de către RegTP între 1999 și 2003 și citate la punctul 78 de mai sus. Reclamanta
         se referă în plus la practica Federal Communications Commission (FCC) din Statele Unite ale Americii și a Office of Telecommunications
         (Oftel) britanic, precum și la punctul de vedere exprimat de guvernul german în observațiile din 8 iunie 2000 în cadrul procedurii
         de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, care ar confirma poziția potrivit căreia, în analiza efectului de foarfecă tarifară,
         trebuie luate în considerare și celelalte venituri de care pot dispune concurenții.

      160    În replică, reclamanta adaugă că o analiză a efectului de foarfecă trebuie efectuată pornind de la diferite niveluri de complexitate,
         atunci când o prestație intermediară servește drept bază pentru diferite servicii furnizate abonaților. Astfel, la fiecare
         nivel, trebuie luate în considerare numai costurile prestațiilor intermediare care sunt legate exclusiv de produsul final
         corespunzător sau de grupul de produse finale avut în vedere. Prin urmare, dacă fabricarea produsului final PF1 necesită produsele
         intermediare PI1 și PI2, dar dacă, în același timp, respectivul produs PI2 constituie, împreună cu PI3, baza pentru realizarea
         produsului final PF2, există efect de foarfecă tarifară atunci când fie prețul PF1 sau, respectiv, al PF2 este inferior prețului
         PI1 sau prețului PI3, fie suma prețurilor PFl și PF2 este inferioară sumei prețurilor PI1, PI2 și PI3. Totuși, prețul PI2
         nu ar trebui luat în considerare pentru a verifica existența unui efect de foarfecă tarifară la primul nivel de reunire. Analiza
         ar trebui efectuată la un nivel superior de reunire dacă produsele PFI și PF2 alcătuiesc un întreg din punctul de vedere al
         clientului sau atunci când produsele PF1 și PF2 sunt grupate din motive tehnice sau juridice (prin produsul intermediar PI2),
         astfel încât întreprinderea în poziție dominantă ar pierde în mod obligatoriu veniturile aferente celor două produse finale
         PF1 și PF2 la transferul produsului intermediar PI2. Accesul neîngrădit la bucla locală ar constitui un produs intermediar
         pentru cel puțin două produse finale, și anume comunicațiile și conexiunile, care constituie un „cluster” pentru clienți.
         Costurile produsului intermediar nu ar trebui imputate numai unuia dintre cele două produse finale, ci ambelor produse finale.
         În consecință, în cadrul analizei efectului de foarfecă, tarifele pentru închirierea de linii abonaților, precum și cele pentru
         comunicațiile și serviciile cu valoare adăugată ar trebui comparate cu cheltuielile aferente acestei oferte globale de servicii.

      161    Reclamanta contestă, în plus, argumentele Comisiei întemeiate pe principiul restructurării tarifare [considerentele (120)-(123)
         ale deciziei atacate]. Astfel, potrivit reclamantei, restructurarea tarifară având ca obiect reducerea deficitului de conexiuni,
         existent în mod tradițional în cea mai mare parte a statelor membre ca urmare a unei creșteri a tarifelor de conectare și
         a unei diminuări, în același timp, a tarifelor pentru comunicație, ar privi numai operatorii tradiționali. În schimb, analiza
         efectului de foarfecă ar privi intrarea pe piață a unor concurenți ai reclamantei. În cadrul articolului 82 CE, este important
         să se cunoască, ținând seama de situația reală a pieței, numai în ce măsură concurenții au posibilitatea să furnizeze fără
         obstacole servicii către abonați pe baza tarifelor practicate de reclamantă pentru prestațiile intermediare. În acest scop,
         reclamanta amintește că nu există o obligație pentru concurenții acesteia în sensul de a oferi (pre-)selectarea. Cadrul juridic
         ar permite astfel concurenților reclamantei să beneficieze de venituri garantate juridic, datorită serviciilor de comunicații,
         în mod complet independent de restructurarea tarifară. Reclamanta insistă mai mult asupra faptului că este supusă reglementării
         RegTP, care urmărește realizarea unei restructurări tarifare progresive.

      162    În al doilea rând, reclamanta arată că metoda utilizată de către Comisie în scopul de a constata un efect de foarfecă este
         eronată, întrucât se întemeiază pe ipoteza potrivit căreia ar trebui să fie posibil pentru concurenții acesteia să reproducă
         în întregime structura clientelei sale [considerentele (120)-(127) ale deciziei atacate]. Totuși, niciun concurent nu ar avea
         interesul de a reproduce această structură a clientelei caracterizată, ca urmare a obligației de furnizare de servicii universale,
         de o parte extrem de numeroasă și puțin rentabilă de abonați cu venituri mici care beneficiază de linii analogice, care nu
         generează decât cifre de afaceri scăzute și care nu sunt pregătiți pentru a trece la conexiuni de valoare mai mare. Împrejurarea
         că, în privința concurenților reclamantei, segmentul liniilor analogice a scăzut de la 21 % la 10 % între 1999 și 2002 [considerentul
         (182) al deciziei atacate] s‑ar explica prin faptul că acești clienți ai concurenților reclamantei ar fi trecut în număr din
         ce în ce mai mare la conexiuni cu valoare adăugată mai ridicată.

      163    Reclamanta afirmă că, spre deosebire de cele susținute de Comisie [considerentul (133) al deciziei atacate], în sectoarele
         cele mai rentabile ale pieței care prezintă interes pentru concurenții reclamantei (conexiuni ISDN și conexiuni ADSL pe linii
         analogice sau pe linii ISDN), nu există un efect de foarfecă. Atât tarifele proprii, cât și cele ale concurenților reclamantei
         pentru liniile segmentelor cu valoare adăugată mare ar fi suficiente pentru acoperirea costurilor.

      164    În al treilea rând, reclamanta critică faptul că, în calculul prețului prestațiilor intermediare, Comisia ia în considerare
         taxele de reziliere. Rezilierea unei linii de abonat de către un concurent al reclamantei ar conduce la lucrări de conectare
         pentru restituirea către reclamantă a liniei de abonat închiriate și, în același timp, la operațiuni administrative, care
         nu ar fi necesare în cazul rezilierii de către un abonat atunci când însăși reclamanta folosește, la rândul său, o linie de
         abonat. Ar fi vorba despre costuri de ineficacitate specifice, generate de intrarea pe piață, care, prin ipoteză, nu sunt
         incidente în cazul operatorului tradițional în poziție dominantă. La analiza efectului de foarfecă ar trebui ignorate asemenea
         costuri generate numai de activități tehnice sau administrative, aflate în legătură cu intrarea pe o piață. Într‑adevăr, articolul
         82 CE nu ar obliga o întreprindere în poziție dominantă să elimine toate barierele în calea intrării pe piață, ci ar interzice
         crearea de bariere artificiale în calea intrării pe piață.

      165    Comisia și intervenientele I și II solicită respingerea celui de al doilea aspect al primului motiv.

      b)     Aprecierea Tribunalului
       i) Cu privire la problema dacă, în decizia atacată, Comisia ar fi trebuit să demonstreze că prețurile cu amănuntul ale reclamantei
         erau abuzive prin ele însele

      166    În speță, trebuie constatat că, potrivit deciziei atacate [considerentul (201)], „[a]buzul săvârșit de [reclamantă] constă
         în impunerea de prețuri inechitabile sub forma unui efect de foarfecă în dezavantajul concurenților săi”. Comisia consideră,
         într‑adevăr, că există „un efect de foarfecă abuziv atunci când diferența dintre prețurile cu amănuntul ale unei întreprinderi
         care domină piața și tariful prestațiilor intermediare pentru prestații comparabile ale concurenților săi este fie negativ,
         fie insuficient pentru a acoperi costurile specifice ale produselor operatorului dominant pentru prestarea propriilor sale
         servicii către abonați pe piața din aval” [considerentul (107) al deciziei atacate].

      167    Desigur, în decizia atacată, Comisia stabilește numai existența marjei de manevră de care dispunea reclamanta pentru modificarea
         prețurilor sale cu amănuntul. Totuși, caracterul abuziv al comportamentului reclamantei este legat de caracterul inechitabil
         al diferenței dintre prețurile pentru prestațiile intermediare și prețurile cu amănuntul, care se concretizează sub forma
         unui efect de foarfecă tarifară. Prin urmare, dat fiind abuzul constatat în decizia atacată, Comisia nu era obligată să demonstreze
         în decizia atacată că prețurile cu amănuntul ale reclamantei ar fi fost abuzive prin ele însele.

      168    Prin urmare, trebuie respins argumentul reclamantei potrivit căruia caracterul abuziv al unui efect de foarfecă nu ar putea
         rezulta decât din caracterul abuziv al prețurilor sale cu amănuntul.

       ii) Cu privire la metoda utilizată de către Comisie pentru calculul efectului de foarfecă

       Decizia atacată
      169    În considerentele (106)-(139) ale deciziei atacate, Comisia prezintă metoda pe care a urmat‑o pentru a calcula efectul de
         foarfecă.

      170    Aceasta subliniază mai întâi că determinarea efectului de foarfecă abuziv se întemeiază pe comparația dintre „prețurile cu
         amănuntul ale unei întreprinderi care domină piața și tariful prestațiilor intermediare pentru prestații comparabile cu concurenții
         săi” [considerentul (107) al deciziei atacate].

      171    Comisia adaugă că, „pentru determinarea unui efect de foarfecă, este indispensabilă posibilitatea de a compara prestații intermediare
         și servicii de acces către abonați” [considerentul (109) al deciziei atacate]. Potrivit Comisiei, „dat fiind că, în mod similar
         operatorului tradițional, concurenții furnizează în general abonaților toate tipurile de servicii”, trebuie „determinat dacă
         serviciile către abonați și prestațiile intermediare ale operatorului tradițional sunt comparabile până la împrejurarea de
         a prezenta caracteristici tehnice identice sau cel puțin analoge și de a permite prestarea de servicii identice sau asemănătoare”
         [considerentul (109) al deciziei atacate].

      172    Comisia constată că tarifele prestațiilor intermediare pentru acces neîngrădit la bucla locală sunt perfect comparabile cu
         prețurile cu amănuntul, accesul la prestații intermediare dând concurenților reclamantei posibilitatea de a oferi abonaților
         lor o gamă variată de servicii de acces, și anume accesul în bandă îngustă analogică, accesul în bandă îngustă digitală (ISDN)
         și accesul în bandă largă sub formă de servicii ADSL [considerentele (110) și (112) ale deciziei atacate].

      173    Potrivit Comisiei, există un efect de foarfecă abuziv dacă diferența dintre prețurile cu amănuntul ale unei întreprinderi
         care domină piața și tarifele prestațiilor intermediare pentru prestații comparabile cu concurenții săi „este fie negativă,
         fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice ale produselor operatorului dominant pentru prestarea propriilor sale
         servicii către abonații de pe piața din aval” [considerentul (107) al deciziei atacate]. Comisia se bazează astfel pe tarifele
         și pe costurile reclamantei în scopul de a aprecia dacă practicile tarifare ale acesteia din urmă sunt abuzive.

      174    Pentru a stabili dacă diferența dintre prețurile cu amănuntul ale reclamantei și prețurile prestațiilor sale intermediare
         conduce la un efect de foarfecă abuziv, Comisia compară prețul unei singure prestații intermediare (accesul la bucla locală)
         cu prețul unei pluralități de servicii către abonați (acces în variantele analogice, ISDN și ASDL) [considerentul (113) al
         deciziei atacate].

      175    La nivelul prețurilor cu amănuntul, Comisia nu ia în considerare veniturile aferente comunicațiilor telefonice. Aceasta se
         limitează la analiza tarifelor serviciilor de acces la rețea, pe care le compară cu tarifele prestațiilor intermediare [considerentul
         (119) al deciziei atacate].

      176    Întrucât RegTP a stabilit tarife uniforme pentru prestațiile intermediare, independent de natura serviciilor din aval pe care
         le oferă concurenții datorită accesului la bucla locală oferit de reclamantă [considerentul (113) al deciziei atacate], în
         opinia Comisiei trebuie comparate tarifele pentru prestațiile intermediare cu tarifele medii pentru toate liniile de abonat,
         ținând seama de variantele de servicii de acces comercializate efectiv de reclamantă și de prețul acestor linii [considerentul
         (116) al deciziei atacate].

      177    Trebuie de asemenea amintit că prețurile cu amănuntul (pentru fiecare variantă oferită de reclamantă) și prețurile prestațiilor
         intermediare cuprind două elemente, și anume o taxă inițială și un abonament lunar [considerentele (142) și (149) ale deciziei
         atacate].

      178    Pentru a calcula „prețul lunar” al taxelor inițiale, acestea au fost împărțite la [confidențial], număr care corespunde duratei medii (exprimată în luni) de păstrare a unei linii telefonice de către abonați [considerentele
         (148) și (151) ale deciziei atacate].

      179    Astfel, prețul cu amănuntul lunar mediu total este reprezentat de suma dintre prețul abonamentului lunar mediu (ținând seama
         de toate serviciile de acces către abonați) și taxele inițiale medii (ținând seama de toate serviciile de acces către abonați
         și de durata medie a unui abonament) [considerentul (148) al deciziei atacate].

      180    Prețul lunar mediu total al prestațiilor intermediare este reprezentat de suma dintre prețul abonamentului lunar și prețul
         taxelor inițiale medii (ținând seama de durata medie a unui abonament) [considerentul (151) al deciziei atacate]. Potrivit
         Comisiei, taxele inițiale pentru prestațiile intermediare includ și taxele de reziliere. Comisia amintește că „[t]axele de
         reziliere sunt percepute pentru reconectarea unei linii neîngrădite la rețeaua [reclamantei] și sunt facturate numai concurenților
         care beneficiază de prestații intermediare” și adaugă că, „[a]lături de taxa de instalare, acestea constituie taxa inițială
         integrală pe care concurenții [reclamantei] trebuie să o plătească pentru prestațiile intermediare” [considerentul (151) al
         deciziei atacate].

      181    Pe baza unui astfel de calcul al prețurilor lunare, Comisia constată că, în perioada 1998-2001, diferența dintre prețurile
         prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul ale reclamantei era negativă [considerentul (153) al deciziei atacate].
         Potrivit Comisiei, ca urmare a acestei constatări, nu este necesar „să se stabilească dacă această diferență era suficientă
         pentru a acoperi costurile specifice din aval [suportate] de [reclamantă] în relațiile cu abonații săi” [considerentul (153)
         al deciziei atacate]. În schimb, întrucât după anul 2002 diferența era pozitivă, Comisia a calculat „costurile specifice [furnizării
         de servicii către abonați] suportate de [reclamantă] pentru a determina dacă această marjă pozitivă [era] suficientă pentru
         ca [reclamanta] să acopere [a]ceste costuri specifice” [considerentul (154) al deciziei atacate].

      182    Comisia concluzionează că, la momentul adoptării deciziei atacate, exista în continuare efectul de foarfecă pentru accesul
         la bucla locală [considerentul (161) al deciziei atacate], în măsura în care costurile specifice ale reclamantei pentru furnizarea
         serviciilor către abonați rămâneau superioare marjei pozitive dintre prețurile cu amănuntul și prețurile prestațiilor intermediare
         [considerentul (160) al deciziei atacate].

       Legalitatea metodei utilizate de către Comisie
      –       Observații introductive
      183    Trebuie amintit că reclamanta formulează trei critici în raport cu metoda utilizată pentru calcularea efectului de foarfecă.
         În primul rând, reclamanta arată că, în ceea ce privește prețurile cu amănuntul, Comisia nu ar fi trebuit să ia în considerare
         numai veniturile aferente punerii de linii telefonice la dispoziția abonaților, ci ar fi trebuit să țină seama și de veniturile
         provenite din alte servicii, de exemplu, serviciile de comunicații. În al doilea rând, reclamanta critică metoda utilizată
         de către Comisie pentru a demonstra existența unui efect de foarfecă pe baza ipotezei potrivit căreia concurenții reclamantei
         ar avea interesul de a reproduce integral structura clientelei acesteia. În al treilea rând, metoda utilizată ar fi eronată
         întrucât Comisia ar crește artificial prețurile prestațiilor intermediare prin luarea în considerare a taxei de reziliere
         în calculul acestora.

      184    Diferitele argumente formulate în cadrul primelor două critici se raportează în totalitate la una sau la cealaltă dintre cele
         două caracteristici esențiale ale metodei utilizate de către Comisie. Prima critică privește calculul efectului de foarfecă
         pe baza tarifelor și a costurilor întreprinderii integrate vertical care deține o poziție dominantă, făcând abstracție de
         poziția specifică a concurenților pe piață. A doua critică privește luarea în considerare a veniturilor tuturor serviciilor
         de acces, cu excluderea veniturilor aferente altor servicii care pot fi furnizate prin intermediul accesului la rețeaua fixă.

      185    Înainte de a analiza aceste diferite motive și argumente, trebuie amintit că, deși în general instanța comunitară exercită
         controlul integral al îndeplinirii condițiilor de aplicare a dispozițiilor din Tratatul CE privind concurența, controlul exercitat
         de aceasta cu privire la aprecierile economice complexe realizate de Comisie se limitează în mod obligatoriu la verificarea
         respectării regulilor de procedură și de motivare, a exactității stabilirii faptelor, precum și a absenței oricărei erori
         vădite în aprecierea faptelor, precum și a oricărui abuz de putere (Hotărârea Curții din 11 iulie 1985, Remia și alții/Comisia,
         42/84, Rec., p. 2545, punctul 34, Hotărârea Curții din 17 noiembrie 1987, BAT și Reynolds/Comisia, 142/84 și 156/84, Rec.,
         p. 4487, punctul 62, și Hotărârea Curții din 2 octombrie 2003, Thyssen Stahl/Comisia, C‑194/99 P, Rec., p. I‑10821, punctul
         78).

      –       Cu privire la pretinsa nelegalitate a metodei de calcul al efectului de foarfecă pe baza tarifelor și a costurilor întreprinderii
         integrate vertical care deține o poziție dominantă, făcând abstracție de poziția specifică a concurenților pe piață

      186    Mai întâi, trebuie amintit că, în decizia atacată, Comisia a analizat dacă practicile tarifare ale întreprinderii dominante
         riscau să elimine de pe piață un operator economic la fel de performant ca întreprinderea dominantă. Așadar, în scopul de
         a aprecia dacă practicile tarifare ale reclamantei erau abuzive, Comisia s‑a întemeiat numai pe tarifele și pe costurile reclamantei,
         nu și pe situația specifică a concurenților actuali sau potențiali ai reclamantei.

      187    Într‑adevăr, potrivit Comisiei, „se poate concluziona în sensul existenței unui efect de foarfecă abuziv atunci când diferența
         dintre prețurile cu amănuntul ale unei întreprinderi care domină piața și tariful prestațiilor intermediare pentru prestații
         comparabile cu concurenții săi este fie negativă, fie insuficientă pentru a acoperi costurile specifice ale produselor operatorului
         dominant pentru prestarea propriilor sale servicii către abonați pe piața din aval” [considerentul (107) al deciziei atacate].
         În speță, efectul de foarfecă ar fi abuziv, întrucât reclamanta însăși „nu ar fi fost în măsură […] să își ofere serviciile
         către abonați altfel decât în pierdere, dacă ar fi fost obligată să plătească, sub formă de transfer între societăți, tariful
         de acces la prestațiile intermediare interne pentru serviciile sale către abonați” [considerentul (140) al deciziei atacate].
         În asemenea condiții, „concurenții [care] sunt la fel de performanți” precum reclamanta pot „oferi serviciile de conectare
         a abonaților la un preț competitiv numai dacă pot să îl compenseze din altă parte” [considerentul (141) al deciziei atacate;
         a se vedea de asemenea considerentul (108) al deciziei atacate].

      188    În continuare, trebuie constatat că, deși, până în prezent, instanța nu s‑a pronunțat în mod explicit cu privire la metoda
         care trebuie aplicată pentru a determina existența unui efect de foarfecă tarifară, reiese totuși cu claritate din jurisprudență
         că acest caracter abuziv al practicilor tarifare ale unei întreprinderi dominante este în principiu determinat prin referire
         la propria sa situație și, în consecință, prin referire la propriile sale tarife și costuri, iar nu prin referire la situația
         concurenților actuali sau potențiali.

      189    Astfel, în Hotărârea din 3 iulie 1991, AKZO/Comisia (C‑62/86, Rec., p. I‑3359, punctul 74), pentru a evalua dacă practicile
         tarifare ale AKZO erau abuzive, Curtea a luat în considerare numai tarifele și costurile întreprinderii dominante. Așadar,
         Curtea nu a reținut abordarea avocatului general Lenz potrivit căreia era „necesar să se analizeze structura costurilor fiecăreia
         dintre cele trei întreprinderi (respectiv AKZO și cei doi concurenți ai acesteia) care dețin monopolul ofertei, astfel încât
         să se poată crea o imagine exactă a nivelului de preț justificat efectiv din punct de vedere economic” (punctul 34 din concluzii).

      190    Urmând o abordare similară, în Hotărârea din 30 noiembrie 2000, Industrie des poudres sphériques/Comisia (T‑5/97, Rec., p. II‑3755),
         Tribunalul a decis că împrejurarea în care reclamanta, care denunțase o pretinsă practică cu efect de foarfecă tarifară, „nu
         are posibilitatea, după toate aparențele datorată costurilor sale de transformare mai ridicate, să rămână pe o poziție concurențială
         în cadrul vânzării produsului derivat, nu poate să justifice calificarea drep abuzive a practicilor în materie de prețuri
         ale [societății dominante]”(punctul 179).

      191    În sfârșit, în Decizia 88/518/CEE din 18 iulie 1988 privind o procedură de aplicare a articolului [82 CE] (IV/30.178 – Napier
         Brown – British Sugar (JO L 284, p. 41, denumită în continuare „Decizia Napier Brown/British Sugar”), Comisia a considerat
         de asemenea că efectul de foarfecă trebuia calculat pe baza tarifelor și a costurilor operatorului integrat vertical care
         deține o poziție dominantă [considerentul (66)]. Aceasta constată că „[m]enținerea, de către o întreprindere dominantă, care
         este dominantă atât pe piața materiei prime, cât și pe piața unui produs derivat, a unei marje între prețul pe care îl facturează
         pentru materia primă întreprinderilor concurente de pe piața produsului derivat, [pe de o parte], și prețul pe care îl facturează
         pentru produsul derivat, [pe de altă parte], prea redusă pentru a reflecta costul transformării pentru întreprinderea dominantă
         însăși (în speță, marja menținută de British Sugar între prețul zahărului său industrial și prețul cu amănuntul al zahărului,
         în raport cu propriile sale costuri de reambalare), având drept efect restrângerea concurenței privind produsul derivat, constituie
         un abuz de poziție dominantă” [considerentul (66)].

      192    Trebuie adăugat că orice altă abordare ar risca să încalce principiul general al securității juridice. Într‑adevăr, dacă legalitatea
         practicilor tarifare ale unei întreprinderi dominante ar depinde de situația specifică a întreprinderilor concurente, în special
         din perspectiva structurii costurilor acestora, care reprezintă date în general necunoscute întreprinderii dominante, aceasta
         din urmă nu ar fi în măsură să aprecieze legalitatea propriilor sale comportamente.

      193    Așadar, în mod întemeiat, Comisia și‑a fundamentat analiza privind caracterul abuziv al practicilor tarifare ale reclamantei
         numai prin referire la situația specifică a reclamantei și, în consecință, prin referire la tarifele și la costurile acesteia.

      194    Întrucât trebuie analizat dacă reclamanta însăși sau o întreprindere la fel de eficientă ca aceasta ar fi fost în măsură să
         își ofere serviciile către abonați, fără a fi în pierdere, dacă ar fi fost obligată în prealabil să achite, sub forma unui
         transfer între societăți, astfel de tarife aferente unor prestații intermediare interne, nu poate fi admis argumentul reclamantei
         potrivit căruia concurenții nu urmăresc să reproducă structura clientelei acesteia și pot obține venituri suplimentare provenite
         din produse inovatoare pe care numai aceștia le oferă pe piață și în legătură cu care reclamanta nu oferă, de altfel, nicio
         precizare. Pentru aceleași motive, nu poate fi admis nici argumentul potrivit căruia concurenții pot exclude posibilitatea
         de (pre-)selectare.

      –       Cu privire la critica întemeiată pe faptul că au fost luate în considerare de către Comisie numai veniturile tuturor serviciilor
         de acces, cu excluderea veniturilor altor servicii, în special a veniturilor aferente comunicațiilor

      195    În primul rând, trebuie analizat dacă, în vederea calculării efectului de foarfecă tarifară, Comisia avea temeiul legal să
         ia în considerare numai veniturile aferente serviciilor de acces ale reclamantei, cu excluderea veniturilor altor servicii,
         precum serviciile de comunicații.

      196    Trebuie amintit mai întâi faptul că acest cadru juridic comunitar adoptat după 1990 urmărește crearea condițiilor pentru a
         permite o concurență efectivă pe piața telecomunicațiilor. Astfel, Directiva 96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 de modificare
         a Directivei 90/388/CEE în ceea ce privește punerea în aplicare a deplinei concurențe pe piețele de telecomunicații (JO L 74,
         p. 13), care face distincție, în ceea ce privește structura tarifelor operatorilor tradiționali, între taxa inițială de conectare,
         abonamentul lunar și tarifele locale, naționale și internaționale, urmărește realizarea unei reechilibrări tarifare între
         aceste diferite elemente în funcție de costurile reale, în scopul de a permite exercitarea unei depline concurențe pe piața
         telecomunicațiilor. Concret, această operațiune trebuia să se realizeze printr‑o reducere a tarifelor comunicațiilor naționale
         și internaționale și printr‑o majorare a taxei de conectare, a abonamentului lunar și a prețului comunicațiilor locale (Concluziile
         avocatului general Léger în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Curții din 7 ianuarie 2004, Comisia/Spania, C‑500/01, Rec.,
         p. I‑604, I-583, punctul 7). Statele membre erau obligate să desființeze obstacolele în calea reechilibrării tarifare cât
         mai repede cu putință, ulterior intrării în vigoare a Directivei 96/19, până cel târziu la 1 ianuarie 1998 (Hotărârea Comisia/Spania,
         citată anterior, punctul 32).

      197    Astfel cum subliniază în mod întemeiat Comisia în considerentul (120) al deciziei atacate, „[l]uarea în considerare separată
         a prețului de acces și a prețului comunicațiilor este [așadar] cuprinsă deja în principiul restructurării tarifare prevăzute
         prin dreptul comunitar”.

      198    În continuare, trebuie amintit că, prin Decizia nr. 223a a BMPT, începând cu luna iunie 1997, reclamanta a fost obligată să
         acorde concurenților acesteia un acces neîngrădit total la bucla locală. Or, un sistem de concurență nedenaturată între reclamantă
         și concurenții acesteia poate fi garantat numai dacă este asigurată egalitatea șanselor între operatori economici diferiți
         (Hotărârea Curții din 22 mai 2003, Connect Austria, C‑462/99, Rec., p. I‑5197, punctul 83, și Hotărârea Curții din 20 octombrie
         2005, ISIS Multimedia și Firma O2, C‑327/03 și C‑328/03, Rec., p. I‑8877, punctul 39).

      199    Deși se poate admite, din punctul de vedere al abonatului, că serviciile de acces și de comunicații constituie un tot unitar,
         totuși, pentru concurenții reclamantei, prestarea de servicii de comunicații către abonat prin intermediul rețelei fixe a
         reclamantei presupune accesul la bucla locală. Egalitatea șanselor dintre operatorul tradițional proprietar al rețelei fixe,
         precum reclamanta, pe de o parte, și concurenții acesteia, pe de altă parte, presupune, așadar, ca prețurile pentru serviciile
         de acces să fie stabilite la un nivel care să îi așeze pe concurenți pe o poziție de egalitate cu operatorul tradițional în
         ceea ce privește furnizarea de servicii de comunicații. Această egalitate a șanselor este asigurată numai dacă operatorul
         tradițional își stabilește prețurile cu amănuntul la un nivel care să permită concurenților – prezumați a fi la fel de performanți
         ca și operatorul tradițional – să preia totalitatea costurilor legate de prestația intermediară în prețurile lor cu amănuntul.
         Totuși, dacă operatorul tradițional nu respectă acest principiu, întreprinderile nou‑intrate pe piață nu pot oferi servicii
         de acces abonaților lor decât în pierdere. În consecință, acestea ar fi constrânse să compenseze pierderile suferite la nivelul
         accesului la bucla locală prin creșterea tarifelor la nivelul comunicațiilor, ceea ce ar denatura de asemenea condițiile de
         concurență pe piața comunicațiilor.

      200    Prin urmare, deși ar trebui să fie exact, astfel cum pretinde reclamanta, că, din punctul de vedere al abonatului, serviciile
         de acces și de comunicații constituie un „cluster”, Comisia a putut considera în mod întemeiat în considerentul (119) al deciziei
         atacate că, pentru a aprecia dacă practicile tarifare ale reclamantei denaturează concurența, trebuia analizată existența
         unui efect de foarfecă numai la nivelul serviciilor de acces, așadar, fără a include tarifele comunicațiilor în calculul său.

      201    Pe de altă parte, calculul compensator dintre tarifele pentru acces și tarifele pentru comunicații la care face referire reclamanta
         confirmă deja faptul că reclamanta și concurenții acesteia nu se găsesc pe poziție de egalitate în ceea ce privește accesul
         la bucla locală, ceea ce constituie totuși condiția necesară a inexistenței denaturării concurenței pe piața comunicațiilor.

      202    În orice caz, întrucât reclamanta și‑a redus foarte mult prețurile pentru comunicații în perioada avută în vedere în decizia
         atacată (a se vedea punctul 19 de mai sus), nu s‑ar putea exclude ipoteza potrivit căreia concurenții nu au avut nici măcar
         posibilitatea economică de a efectua compensarea sugerată de reclamantă. Într‑adevăr, concurenții, care suportă deja un dezavantaj
         concurențial față de reclamantă la nivelul accesului la bucla locală, ar trebui să practice tarife pentru comunicații și mai
         scăzute decât reclamanta pentru a‑i determina pe potențialii clienți să își rezilieze abonamentele la reclamantă în favoarea
         unui abonament încheiat cu aceștia.

      203    Reiese din cele de mai sus că, pentru a calcula efectul de foarfecă tarifară, Comisia a luat în considerare în mod întemeiat
         numai veniturile aferente serviciilor de acces și a exclus veniturile aferente altor servicii, precum serviciile de comunicații.

      204    În al doilea rând, cu privire la argumentul reclamantei potrivit căruia concurenții acesteia ar fi interesați numai de piețele
         cele mai rentabile, și anume, în speță, cea în bandă largă pe care nu ar exista niciun efect de foarfecă, astfel încât nu
         ar fi necesar să se țină seama de serviciile de acces analogic către abonați, pentru a calcula efectul de foarfecă, pe de
         o parte, trebuie amintit că, pentru concurenții reclamantei, accesul în bandă largă implică în mod obligatoriu accesul la
         liniile analogice sau ISDN (a se vedea punctul 148 de mai sus). Pe de altă parte, intervenienta I, concurent al reclamantei,
         arată că absența sa de pe piața serviciilor de acces analogic este consecința abuzului de poziție dominantă al reclamantei
         și nu este determinată de o alegere autonomă din partea sa. În orice caz, astfel cum s‑a arătat la punctele 186-193 de mai
         sus, caracterul abuziv al practicilor tarifare ale reclamantei trebuie apreciat prin referire la situația specifică a acesteia
         și, în consecință, prin referire la tarifele și la costurile sale. Aprecierea caracterului abuziv al practicilor tarifare
         ale reclamantei nu poate fi așadar influențată de eventuale preferințe pe care le‑ar putea avea concurenții reclamantei pentru
         una sau pentru cealaltă dintre piețe.

      205    Or, reclamanta oferă, la nivelul prestațiilor către abonați, servicii de acces analogic, ISDN și ADSL, toate corespunzând
         unui serviciu unic la nivelul prestațiilor intermediare.

      206    În aceste condiții, Comisia a putut considera în mod întemeiat în decizia atacată [considerentul (111)] că, pentru a calcula
         efectul de foarfecă, trebuiau comparate prețul prestațiilor intermediare și media ponderată a prețurilor cu amănuntul pentru
         toate serviciile de acces, și anume accesul în bandă îngustă analogic, accesul în bandă îngustă digitală (ISDN) și accesul
         în bandă largă sub forma ADSL.

      207    În consecință, prezenta critică nu poate fi admisă.

      –       Cu privire la critica întemeiată pe faptul că taxele de reziliere pentru prestațiile intermediare au fost incluse în calculul
         efectului de foarfecă

      208    Astfel cum rezultă din decizia atacată [considerentele (18), (149) și (151)], în vederea calculului prețului total al prestațiilor
         intermediare ale reclamantei, Comisia a luat în considerare taxele de reziliere aferente unei linii. Aceasta explică, în acest
         sens, în decizia atacată [considerentul (151)] că „[t]axele de reziliere sunt percepute pentru reconectarea unei linii neîngrădite
         la rețeaua [reclamantei] și sunt facturate numai concurenților care beneficiază de prestații intermediare” și că acestea constituie,
         „[î]mpreună cu taxa de instalare […], întreaga taxă inițială pe care concurenții [reclamantei] trebuie să o plătească pentru
         prestațiile intermediare”.

      209    În ceea ce privește argumentul reclamantei potrivit căruia taxele de reziliere nu pot fi considerate ca făcând parte din taxa
         inițială pentru prestațiile intermediare, trebuie subliniat că, anterior datei de 10 februarie 1999, însăși reclamanta includea
         taxe de reziliere în taxa de instalare a unei linii, pe care o factura concurenților acesteia. Într‑adevăr, din considerentele
         (18), (22) și din tabelul 9 din decizia atacată, care nu au fost contestate de reclamantă, reiese că numai după 10 februarie
         1999 a fost prevăzut un tarif separat pentru rezilierea unei linii, fiind urmat de o reducere concomitentă a taxei de instalare.

      210    Trebuie arătat de asemenea că nu se contestă că abonatul mediu își păstrează linia telefonică pe o durată de [confidențial] de luni [decizia atacată, considerentul (148)]. Or, întrucât concurentul beneficiar al unor prestații intermediare datorează
         reclamantei taxe de reziliere, în cazul în care un abonat al celui dintâi reziliază contractul pentru servicii de acces, trebuie
         să se considere că, pentru concurenții reclamantei, taxele de reziliere fac parte din costul total aflat în legătură cu prestația
         intermediară, care va trebui reflectat în prețurile lor cu amănuntul.

      211    În aceste condiții, în mod întemeiat Comisia a inclus taxele de reziliere în calculul prețului total al prestației intermediare
         în vederea calculării efectului de foarfecă.

      212    În consecință, nici această critică nu este întemeiată.

      213    Rezultă din toate cele de mai sus că al doilea aspect al primului motiv trebuie respins.

      3.     Cu privire la al treilea aspect, întemeiat pe o pretinsă eroare de calcul la constatarea efectului de foarfecă tarifară
      a)     Argumentele părților
      214    Reclamanta arată că, în tabelul 11 din decizia atacată, Comisia a săvârșit o eroare de calcul al efectului de foarfecă. Tabelul,
         care prezintă costurile specifice ale produselor reclamantei pe anul 2001, ar include date privind anul 2002, preluate din
         tabelul 3 din decizia atacată, pentru conexiunile în bandă îngustă ISDN (T‑ISDN) – cu excepția datelor privind conexiunile
         T‑ISDN „multiposturi” standard și confort. În plus, datele privind conexiunile T‑ISDN „multiposturi” standard și confort care
         figurează în tabelul 11 din decizia atacată nu ar corespunde niciuneia dintre datele care figurează în tabelele 3-7 din decizia
         atacată. Pentru a fi corectă, ponderarea costurilor specifice produselor din anul 2001 ar fi trebuit să fie întemeiată exclusiv
         pe numerele conexiunilor, menționate în tabelul 4 din decizia atacată și care privește anul 2001. Pe baza acestor date, costurile
         ponderate specifice produselor s‑ar ridica numai la [confidențial] de euro, respectiv cu [confidențial] de euro mai puțin decât valoarea calculată de către Comisie. Efectul de foarfecă constatat de Comisie ar trebui redus cu
         aceeași valoare.

      215    Comisia recunoaște eroarea de calcul identificată de reclamantă, care totuși nu ar afecta legalitatea deciziei atacate.

      b)     Aprecierea Tribunalului
      216    Trebuie constatat că eroarea de calcul, admisă de Comisie în memoriul său în apărare, privește calculul costurilor specifice
         ale reclamantei aferente anului 2001.

      217    Această eroare nu este totuși de natură a afecta legalitatea deciziei atacate.

      218    Într‑adevăr, în ceea ce privește anii 1998-2001, costurile specifice ale reclamantei nu au fost luate în considerare de către
         Comisie pentru a califica drept abuzivă politica de prețuri a acesteia. Într‑adevăr, în decizia atacată [considerentul (153)],
         Comisia a dedus caracterul ilicit al politicii de prețuri a reclamantei din existența unei diferențe negative între prețurile
         prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul. Constatarea caracterului ilicit al comportamentului reclamantei în această
         perioadă nu este afectată în niciun mod de eroarea de calcul privind costurile specifice ale reclamantei aferente anului 2001.

      219    În schimb, începând cu anul 2002, Comisia a calificat practicile tarifare ale reclamantei drept ilicite, întrucât costurile
         specifice ale reclamantei aflate în legătură cu serviciile de acces pentru abonați depășeau marja pozitivă dintre prețurile
         prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul ale reclamantei. Pentru efectuarea acestui ultim calcul, în decizia atacată
         [considerentele (159) și (160)] Comisia s‑a întemeiat pe costurile specifice ale reclamantei pentru anul 2001.

      220    Astfel, în tabelul 12 din decizia atacată, Comisia ajunge la următoarele concluzii cu privire la calculul efectului de foarfecă:

      Tabelul 12
      (în euro)

               mai 2002

               iulie 2002

               ianuarie 2003

               februarie 2003

               mai 2003

               Diferența dintre prețurile cu amănuntul și prețurile prestațiilor intermediare

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               Costuri specifice medii per linie

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               Efect de foarfecă

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

               [confidențial]

      221    Trebuie subliniat că, în cadrul prezentului aspect, reclamanta nu contestă referirea la costurile sale specifice aferente
         anului 2001 [considerentul (159) al deciziei atacate] pentru calcularea efectului de foarfecă începând cu 1 ianuarie 2002.
         Reclamanta arată numai faptul că au fost calculate în mod eronat costurile sale specifice aferente anului 2001.

      222    În cazul în care Comisia nu ar fi săvârșit eroarea de calcul criticată, costurile specifice aferente anului 2001 ar fi trebuit
         stabilite, după cum arată reclamanta, la [confidențial] de euro (a se vedea punctul 214 de mai sus). Totuși, chiar ținând seama de astfel de costuri specifice, neafectate de erori
         de calcul, ar exista întotdeauna un efect de foarfecă pe întreaga durată a încălcării avute în vedere în decizia atacată.

      223    Întrucât, în decizia atacată [considerentele (163) și (201)], caracterul inechitabil, în sensul articolului 82 CE, al practicilor
         tarifare ale reclamantei este legat de însăși existența efectului de foarfecă, iar nu de amploarea acestuia, eroarea de calcul
         săvârșită de Comisie nu este de natură a afecta legalitatea deciziei atacate.

      224    Prin urmare, al treilea aspect al prezentului motiv este neîntemeiat.

      4.     Cu privire la al patrulea aspect, întemeiat pe inexistența unui efect asupra pieței produs de foarfeca tarifară constatată
      a)     Argumentele părților
      225    În primul rând, reclamanta susține că efectul de foarfecă tarifară, rezultat din practica tarifară a unei întreprinderi dominante,
         nu constituie per se un abuz. Comisia ar fi trebuit, așadar, să analizeze efectele reale ale comportamentului incriminat, ceea ce totuși nu s‑ar
         fi întâmplat în decizia atacată. Întrucât stabilirea tarifelor prestațiilor intermediare de către RegTP este realizată în
         funcție de costurile reclamantei, ar trebui detaliată dovada unui obstacol efectiv în calea concurenței.

      226    Reclamanta amintește cele două componente ale noțiunii de abuz, și anume că recurgerea la mijloace diferite de cele care guvernează
         o concurență normală între produse și servicii pe baza prestațiilor operatorilor economici, caracterizează comportamentele
         imputate și că aceste comportamente constituie un obstacol efectiv în calea concurenței (Hotărârea Curții din 13 februarie
         1979, Hoffmann‑La Roche/Comisia, 85/76, Rec., p. 461, punctul 91). Instanța comunitară ar impune astfel dovada că acest comportament
         imputat constituie o barieră în calea intrării altor concurenți sau că servește la eliminarea concurenților deja prezenți
         pe piață. În sprijinul argumentelor invocate, reclamanta face trimitere la jurisprudența Curții (Hotărârea Curții AKZO/Comisia,
         punctul 189 de mai sus, punctul 72, Hotărârea Curții din 14 noiembrie 1996, Tetra Pak/Comisia, C‑333/94 P, Rec., p. I‑5951,
         punctul 41, și Hotărârea Curții din 16 martie 2000, Compagnie maritime belge transports și alții/Comisia, C‑395/96 P și C‑396/96 P,
         Rec., p. I‑1365, punctele 111 și 119), precum și la practica decizională a Comisiei [considerentul (66) al Deciziei Napier
         Brown/British Sugar], a RegTP și a FCC. Numai în cazul excepțional al unei vânzări la un preț inferior mediei costurilor variabile,
         instanța comunitară ar fi considerat o practică tarifară drept un abuz per se.

      227    În replică, reclamanta precizează că principiile elaborate de Curte în materia prețurilor de ruinare ar trebui să se aplice
         în cazul unui efect de foarfecă tarifară, atunci când prețul prestațiilor intermediare este stabilit de către o autoritate
         de reglementare. Comisia ar trebui, așadar, să dovedească faptul că efectul de foarfecă incriminat conduce la o atingere efectivă
         adusă concurenței. Întrucât tarifele prestațiilor intermediare sunt stabilite de către RegTP în funcție de costuri, această
         dovadă ar fi efectuată numai atunci când întreprinderea care domină piața, ulterior etapei de eliminare a concurenților, ar
         fi în măsură să compenseze pierderile pe care le‑a suferit în această etapă de eliminare, ca urmare a politicii sale de prețuri
         mici, prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul. Totuși, în speță, orice încercare a reclamantei în acest sens ar conduce
         imediat la revenirea pe piață a concurenților săi.

      228    În al doilea rând, reclamanta contestă faptul că tarifele sale au constituit o barieră în calea intrării pe piață a concurenților
         săi sau că și‑a eliminat concurenții de pe piață.

      229    Pe de o parte, concurenții reclamantei ar avea posibilități reale de intrare pe piață. Reclamanta amintește în acest sens
         faptul că există posibilitatea pentru concurenți de a efectua subvenționări încrucișate între tarifele pentru comunicație
         și tarifele de conectare sau între tarifele variabile și tarifele fixe în scopul de a compensa un eventual deficit de conexiuni.
         Posibilitatea concurenților reclamantei, de care aceasta nu dispune, în sensul excluderii (pre-)selectării pentru toate conexiunile
         (a se vedea punctul 156 de mai sus) ar permite concurenților să își calculeze cu mult mai multă precizie decât reclamanta
         veniturile provenite din tarifele de comunicații. Concurenții reclamantei ar realiza astfel o cifră de afaceri din tarifele
         pentru comunicație per conexiune net superioară celei a reclamantei și, în plus, foarte previzibilă. Răspunsurile concurenților
         reclamantei la solicitarea de informații din 19 ianuarie 2000, precum și decizia RegTP din 29 aprilie 2003 ar confirma că
         este posibil ca acești concurenți să realizeze o subvenționare încrucișată între tarifele de conectare și tarifele pentru
         comunicație. Reclamanta se referă din nou la observațiile sale din 29 iulie 2002 referitoare la comunicarea privind obiecțiunile
         și la documentele citate în aceste observații. În sfârșit, din studii efectuate de reclamantă ar rezulta că toți concurenții
         au putut realiza marje pozitive în raport cu costurile directe datorită unei subvenționări încrucișate între tarifele fixe
         și tarifele variabile ale acestora pentru fiecare tip de conexiune și, prin urmare, și pentru liniile analogice.

      230    Pe de altă parte, din momentul liberalizării pieței germane a telecomunicațiilor, numeroși concurenți ar fi reușit să dețină
         cote de piață considerabile în zonele cu concentrări urbane. Reclamanta face referire în acest sens la societatea KomTel care,
         potrivit propriilor sale declarații dintr‑un comunicat de presă din 31 mai 2002, ar fi atins o cotă de piață a conexiunilor
         din Flensburg de 43 %. În alte zone cu deservire locală, potrivit calculelor reclamantei pe baza liniilor închiriate de reclamantă
         concurenților, cotele de piață ale celorlalți furnizori s‑ar situa, de exemplu, la [confidențial]. Astfel, după 1998, reclamanta ar fi pierdut [confidențial] abonați în favoarea concurenților. Odată realizată o intrare pe o piață locală, crearea unei infrastructuri proprii de către
         concurent ar deveni rentabilă economic. Intrarea pe piață ar trebui să înceapă, în mod firesc, cu clienți profitabili, pentru
         a dobândi în continuare noi grupuri de clienți pe baza profiturilor astfel realizate (scrisoarea adresată de întreprinderea
         Colt, concurentă a reclamantei, către aceasta din urmă, din data de 15 octombrie 2002). Același lucru ar fi aplicabil și în
         cazul regiunilor cu o mare concentrare urbană folosite drept trambuline pentru concurența la nivel regional. În orice caz,
         în Germania, concurența ar fi evoluat în mod mai favorabil decât în celelalte state membre. Astfel, la nivelul Comunității,
         un total de peste 81 % din zonele cu acces neîngrădit la bucla locală ar aparține reclamantei.

      231    În replică, reclamanta precizează că întreprinderile Colt și Arcor sunt de acum prezente la nivel național și că EWE TEL este
         prezentă în zone extinse din Germania de Nord, în calitate de furnizori de linii telefonice. Comisia nu ar fi făcut în niciun
         mod dovada legăturii de cauzalitate dintre pretinsul efect de foarfecă tarifară și pretinsa lentoare a evoluției concurenței.
         Efectul de foarfecă nu ar putea sta la originea locului pe care îl ocupă reclamanta pe segmentul de piață al conexiunilor
         în bandă largă, întrucât pe acel segment de piață nu ar exista niciun efect de foarfecă tarifară.

      232    Comisia și intervenientele I și II solicită respingerea prezentului aspect.

      b)     Aprecierea Tribunalului
      233    Trebuie amintit că noțiunea de folosire în mod abuziv este o noțiune obiectivă care vizează comportamentele unei întreprinderi
         în poziție dominantă care sunt de natură să influențeze structura unei piețe unde gradul de concurență este deja redus tocmai
         din cauza prezenței unei întreprinderi ce ocupă o asemenea poziție și care, prin recurgerea la mijloace diferite de cele care
         guvernează o concurență normală între produse și servicii pe baza prestațiilor operatorilor economici, au ca efect crearea
         de obstacole în calea menținerii gradului de concurență existent încă pe piață sau în calea dezvoltării acestei concurențe
         (Hotărârea Hoffmann‑La Roche/Comisia, punctul 226 de mai sus, punctul 91, și Hotărârea AKZO/Comisia, punctul 189 de mai sus,
         punctul 69, Ordonanța Curții din 23 februarie 2006, Piau/Comisia, C‑171/05 P, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. I‑37*,
         punctul 37, Hotărârea Irish Sugar/Comisia, punctul 122 de mai sus, punctul 111).

      234    Potrivit Comisiei, practicile tarifare ale reclamantei au restrâns concurența pe piața serviciilor de acces către abonați.
         În decizia atacată [considerentele (179) și (180)], Comisia deduce această constatare chiar din existența efectului de foarfecă.
         Nu ar fi necesară nicio demonstrare a unui efect anticoncurențial, deși aceasta efectuează, în subsidiar, o asemenea analiză
         în considerentele (181)-(183) ale deciziei atacate.

      235    Întrucât, până la intrarea unui prim concurent pe piața serviciilor de acces pentru abonați, în 1998, reclamanta deținea un
         monopol de fapt pe această piață cu amănuntul, efectul anticoncurențial pe care Comisia este obligată să îl demonstreze se
         raportează la obstacolele eventuale care au putut fi create de practicile tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării concurenței
         pe această piață.

      236    În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că reclamanta este proprietara rețelei telefonice fixe din Germania și,
         pe de altă parte, că nu s‑a contestat, astfel cum arată Comisia în considerentele (83)-(91) ale deciziei atacate, că, la momentul
         adoptării respectivei decizii, în Germania nu exista nicio altă infrastructură care ar fi permis concurenților reclamantei
         să intre în mod viabil pe piața serviciilor de acces către abonați.

      237    Având în vedere faptul că prestațiile intermediare reclamantei sunt astfel indispensabile pentru a permite unuia dintre concurenții
         acesteia să intre în concurență cu reclamanta pe piața din aval a serviciilor de acces pentru abonați, un efect de foarfecă
         dintre tarifele prestațiilor intermediare și tarifele cu amănuntul ale reclamantei va aduce atingere, în principiu, dezvoltării
         concurenței pe piețele din aval. Astfel, dacă prețurile cu amănuntul ale reclamantei sunt inferioare tarifelor prestațiilor
         sale intermediare sau dacă diferența dintre tarifele prestațiilor intermediare și tarifele cu amănuntul ale reclamantei este
         insuficientă pentru a permite unui operator la fel de eficient ca și aceasta să își acopere costurile specifice pentru furnizarea
         serviciilor de acces către abonați, un concurent potențial la fel de eficient ca și reclamanta ar putea intra pe piața serviciilor
         de acces către abonați numai dacă ar suferi pierderi.

      238    Desigur, astfel cum subliniază reclamanta, concurenții acesteia vor recurge în mod normal la o subvenționare încrucișată,
         în sensul că vor compensa pierderile suferite pe piața serviciilor de acces pentru abonați cu profiturile care vor rezulta
         din alte piețe, precum piețele comunicațiilor. Totuși, având în vedere faptul că reclamanta, în calitate de proprietară a
         rețelei fixe, nu are nevoie să recurgă la prestații intermediare pentru a putea oferi servicii de acces către abonați și că,
         spre deosebire de concurenții acesteia, ca urmare a practicii tarifare a unei întreprinderi dominante, nu trebuie să încerce
         să compenseze pierderi suferite pe piața serviciilor de acces către abonați, efectul de foarfecă constatat în decizia atacată
         denaturează concurența nu numai pe piața accesului pentru abonați, ci și pe piața comunicațiilor (a se vedea punctele 197-202
         de mai sus).

      239    Pe de altă parte, cotele de piață reduse dobândite de concurenții reclamantei pe piața serviciilor de acces către abonați,
         de la liberalizarea pieței prin intrarea în vigoare a TKG la 1 august 1996, dovedesc obstacolele pe care le‑au creat practicile
         tarifare ale reclamantei în calea dezvoltării concurenței pe aceste piețe. Astfel, reclamanta a precizat în cursul ședinței
         că nu contestă constatările existente în decizia atacată [considerentul (181)], potrivit cărora, la momentul adoptării deciziei
         atacate, totalitatea concurenților reclamantei din Germania nu dețineau decât „4,4 % din piața accesului în bandă îngustă
         și 10 % din piața accesului în bandă largă” și că, la „[s]fârșitul anului 2002, cei 64 de concurenți nu dețineau împreună
         decât 2,35 milioane de canale telefonice dintr‑un total de 53,72 milioane în Germania

      240    În plus, nu se contestă că, dacă se iau în considerare numai liniile analogice, care reprezentau în Germania, la momentul
         adoptării deciziei atacate, 75 % din totalul liniilor, cota concurenților reclamantei a scăzut de la 21 % în 1999 la 10 %
         în 2002 [considerentul (182) al deciziei atacate].

      241    Totuși, reclamanta a subliniat că numeroși concurenți au reușit să câștige cote de piață considerabile în zone cu concentrări
         urbane.

      242    În această privință, trebuie constatat că reclamanta nu contestă definiția pieței, astfel cum a fost reținută în decizia atacată
         [considerentele (92)-(95)] potrivit căreia piața geografică relevantă este piața germană. Avansul unora dintre concurenții
         reclamantei în anumite zone cu concentrări urbane nu afectează, așadar, constatarea potrivit căreia concurenții reclamantei
         au dobândit, la nivel global, doar cote de piață reduse pe piața geografică relevantă a serviciilor de acces către abonați.

      243    Faptul că a avut loc o dezvoltare a concurenței într‑un mod mai puțin favorabil în celelalte state membre nu demonstrează
         totuși că practicile tarifare ale reclamantei au fost lipsite de efecte anticoncurențiale în Germania, care constituie piața
         geografică relevantă. Situația pretins mai puțin favorabilă din celelalte state membre ar putea fi legată de o liberalizare
         mai târzie a pieței serviciilor relevante, respectiv ulterioară datei de 1 iunie 1997, dată la care reclamanta a fost obligată,
         în conformitate cu dreptul german aplicabil, să acorde concurenților accesul neîngrădit total la bucla locală (a se vedea
         punctul 198 de mai sus). Trebuie arătat în acest scop că articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 2887/2000 al Parlamentului
         European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind accesul neîngrădit la bucla locală (JO L 336, p. 4, Ediție specială,
         13/vol. 30, p. 133) impune o astfel de obligație operatorilor tradiționali numai după 31 decembrie 2000. Situația pretins
         mai puțin favorabilă din celelalte state membre ar putea fi de asemenea legată de existența altor încălcări ale dreptului
         comunitar al concurenței. În orice caz, chiar presupunând că nu au fost îndeplinite de către Comisie unele obligații care
         decurg din articolul 211 CE prin omisiunea de a urmări aplicarea dreptului comunitar al concurenței în sectorul telecomunicațiilor
         în alte state membre, această împrejurare nu ar putea justifica încălcarea articolului 82 CE săvârșită în speță de către reclamantă
         în același sector (Hotărârea van Landewyck și alții/Comisia, punctul 86 de mai sus, punctul 84, Hotărârea Tribunalului din
         6 aprilie 1995, Tréfilunion/Comisia, T‑148/89, Rec., p. II‑1063, punctul 127, și Hotărârea Tribunalului din 15 martie 2000,
         Cimenteries CBR și alții/Comisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95-T‑32/95, T‑34/95-T‑39/95, T‑42/95-T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95-T‑65/95,
         T‑68/95-T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 și T‑104/95, Rec., p. II‑491, punctul 2559).

      244    În sfârșit, în ceea ce privește argumentul formulat în replică potrivit căruia doi dintre concurenții reclamantei ar fi devenit
         „între timp” prezenți la nivel național, trebuie amintit că, în cadrul unei acțiuni în anulare introduse în temeiul articolului
         230 CE, legalitatea unui act comunitar trebuie apreciată în funcție de elementele de fapt și de drept care existau la data
         adoptării actului (Hotărârea Curții din 7 februarie 1979, Franța/Comisia, 15/76 și 16/76, Rec., p. 321, punctul 7, și Hotărârea
         Tribunalului din 28 februarie 2002, Atlantic Container Line și alții/Comisia, T‑395/94, Rec., p. II‑875, punctul 252). În
         orice caz, omițând să susțină prin date prezența concurenților la nivel național, reclamanta nu invocă niciun element de natură
         să invalideze constatările efectuate în considerentele (180)-(183) ale deciziei atacate, potrivit cărora practicile sale tarifare
         aduc în mod efectiv atingere concurenței de pe piața germană a serviciilor de acces către abonați.

      245    În consecință, ultimul aspect al primului motiv trebuie respins.

      B –  Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe caracterul necorespunzător al dispozitivului deciziei atacate
      1.     Argumentele părților
      246    Reclamanta amintește mai întâi că articolul 1 din decizia atacată constată că aceasta ar fi încălcat articolul 82 litera (a)
         CE „prin faptul că percepe tarife inechitabile pentru instalarea și pentru abonamentul lunar aferente accesului la bucla locală
         pentru concurenții și abonații [acesteia]” Potrivit dispozitivului, tarifele prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul
         ale reclamantei ar fi, așadar, inechitabile. Totuși, în motivarea deciziei atacate, tarifele în sine reclamantei nu ar fi
         fost calificate drept inechitabile. Numai raportul dintre tarifele intermediare și prețurile cu amănuntul ar fi fost considerat
         drept abuziv ca urmare a pretinsului efect de foarfecă tarifară. În consecință, dispozitivul deciziei atacate nu ar fi susținut
         de motivele acesteia.

      247    În continuare, reclamanta amintește că articolul 2 din dispozitivul deciziei atacate dispune ca aceasta să pună capăt încălcării
         menționate la articolul 1 și să se abțină de la reluarea acțiunilor sau a comportamentelor vizate în articol. Or, pe lângă
         faptul că interdicția din articolul 2 ar fi în contradicție cu motivele din decizia atacată, aceasta nu ar putea fi executată
         întrucât reclamanta nu este în măsură să influențeze prețul prestațiilor intermediare.

      248    În sfârșit, în replică, reclamanta adaugă că articolul 1 din dispozitiv este de asemenea atins de vicii deoarece Comisia constată
         în cadrul acestuia că, prin perceperea de tarife inechitabile, reclamanta a încălcat articolul 82 CE. Or, reclamanta nu ar
         dispune de nicio marjă de manevră la perceperea acestor tarife (a se vedea punctul 73 de mai sus).

      249    Comisia solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      250    Trebuie amintit că prin articolul 1 din decizia atacată se constată că reclamanta „săvârșește o încălcare a dispozițiilor
         articolului 82 [litera] (a) CE prin faptul că percepe tarife inechitabile pentru instalarea și pentru abonamentul lunar aferente
         accesului la bucla locală pentru concurenții și abonații [acesteia], aducând atingere astfel într‑o măsură considerabilă concurenței
         de pe piața accesului la bucla locală.”

      251    Contrar celor pretinse de reclamantă, articolul 1 din decizia atacată nu prevede că atât tarifele prestațiilor intermediare,
         cât și prețurile cu amănuntul ale reclamantei trebuie considerate inechitabile.

      252    Într‑adevăr, dispozitivul deciziei atacate trebuie interpretat în lumina motivelor acesteia (Hotărârea Tribunalului din 16
         decembrie 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied și Technische Unie/Comisia,
         T‑5/00 și T‑6/00, Rec., p. II‑5761, punctul 374). Reiese astfel cu claritate că „[a]buzul săvârșit de [reclamantă] constă
         în impunerea de prețuri inechitabile sub forma unui efect de foarfecă în dezavantajul concurenților acesteia” [considerentul
         (201) al deciziei atacate]. Abuzul săvârșit are „forma unui efect de foarfecă ce rezultă dintr‑o diferență necorespunzătoare
         dintre prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul pentru accesul la bucla locală” [considerentul (57) al
         deciziei atacate] și „se concretizează în prețuri inechitabile” [considerentul (163) al deciziei atacate].

      253    Reiese din cele de mai sus că articolul 1 din decizia atacată, interpretat în lumina motivelor acesteia, trebuie înțeles în
         sensul că, atunci când Comisia califică drept inechitabile tarifele pentru instalare și abonamentul lunar aferente accesului
         la bucla locală, aceasta se referă la raportul existent între prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul
         ale reclamantei. În concluzie, nu există nicio contradicție între motivele și dispozitivul deciziei atacate.

      254    Având în vedere cele de mai sus, nici interdicția din articolul 2 din decizia atacată nu este afectată de nelegalitate. Într‑adevăr,
         deși reclamanta nu putea influența prețurile prestațiilor intermediare, aceasta dispunea, în orice caz, de o marjă de manevră
         pentru majorarea prețurilor sale cu amănuntul pentru serviciile de acces ADSL (a se vedea punctele 141-151 de mai sus).

      255    În sfârșit, distincția efectuată de reclamantă, pentru prima dată în replică, între perceperea și stabilirea tarifelor trebuie
         respinsă ca inadmisibilă, conform articolului 48 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      256    Rezultă din toate cele de mai sus că al doilea motiv trebuie respins.

      C –  Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de putere și pe încălcarea principiilor proporționalității, securității
            juridice și protecției încrederii legitime
      1.     Argumentele părților
      257    Reclamanta susține că, întrucât a intervenit în domeniul de competență al RegTP, Comisia a săvârșit un abuz de putere și a
         încălcat principiile proporționalității, securității juridice și protecției încrederii legitime.

      258    Reclamanta amintește că, în conformitate cu dreptul comunitar, răspunderea principală pentru controlul tarifelor telecomunicațiilor
         revine autorităților naționale, precum RegTP. Aceasta face trimitere în acest sens, în considerentele Directivei 90/388/CEE
         a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piețele de servicii de telecomunicații (JO L 192, p. 10), la articolul
         17 din Directiva 98/10, la articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2887/2000, la articolul 13 alineatul (1) din Directiva
         2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice
         și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (JO L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169), la
         punctele 19 și 22 din Comunicarea Comisiei din 22 august 1998 privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces
         în sectorul telecomunicațiilor, intitulată „Cadru general, piețe relevante și principii”, și la pagina 61 și următoarele din
         comunicarea Comisiei intitulată „Acces necondiționat la bucla locală: permiterea furnizării competitive a unei game complete
         de servicii de comunicații electronice, inclusiv servicii multimedia în bandă largă și servicii de acces la internet de mare
         viteză” (JO 2000, C 272, p. 55, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 166). În acest context, autoritățile de reglementare naționale
         ar fi obligate să ia în considerare obiectivele dreptului comunitar, printre care și pe cel care stă la baza articolului 82
         CE. Prin urmare, potrivit reclamantei, dacă s‑ar considera de către Comisie că deciziile tarifare ale RegTP ar încălca dreptul
         comunitar, aceasta ar fi trebuit să inițieze împotriva Germaniei o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.

      259    Reclamanta susține, în plus, că atât la reglementarea indicilor prețurilor maxime pentru prețurile cu amănuntul, cât și la
         stabilirea prețurilor prestațiilor intermediare RegTP a analizat problema existenței unui efect de foarfecă tarifară între
         prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul de natură a aduce atingere concurenței în mod efectiv. Aceasta
         ar fi concluzionat în sensul inexistenței unui astfel de efect de foarfecă. Reclamanta face trimitere în acest sens la deciziile
         RegTP din 8 februarie 1999, din 23 decembrie 1999, din 30 martie 2001, din 21 decembrie 2001, din 11 aprilie 2002 și în special
         la decizia din 29 aprilie 2003. Deciziile RegTP ar fi stat la baza unei încrederi legitime, care ar fi susceptibilă de a fi
         protejată (Hotărârea Curții din 21 septembrie 1983, Deutsche Milchkontor și alții, 205/82-215/82, Rec., p. 2633, punctele
         30 și 31).

      260    În politica sa de prețuri, RegTP ar fi optat pentru o reechilibrare treptată între tarifele de conectare și tarifele pentru
         comunicații (deciziile RegTP din 21 decembrie 2001 și din 11 aprilie 2002). Reclamanta explică faptul că Deutsche Bundespost
         ar fi practicat, din motive de politică socială, tarife de conectare reduse, prin urmare avantajoase pentru abonați, și ar
         fi compensat pierderile rezultate din acestea printr‑o subvenționare încrucișată cu veniturile provenite din tarifele pentru
         comunicații, care erau stabilite la un nivel ridicat. În consecință, într‑o primă etapă, în cadrul procedurii de plafonare
         a prețurilor, prin deciziile din 9 decembrie 1997 și 23 decembrie 1999, BMPT și ulterior RegTP ar fi reunit într‑un pachet
         tarifele de conectare și tarifele pentru comunicații destinate întreprinderilor și, respectiv, particularilor. Indicii de
         prețuri astfel stabiliți ar fi fost valabili până la sfârșitul anului 2001. În a doua etapă, prin decizia de plafonare a prețurilor
         din 21 decembrie 2001, însăși RegTP ar fi organizat direct restructurarea tarifară progresivă preconizată. Aceasta ar fi separat
         pachetele de conectare de pachetele pentru comunicații și ar fi stabilit indici de prețuri pentru patru pachete de servicii
         distincte (a se vedea punctul 20 de mai sus). Totuși, din aceeași decizie a RegTP din 21 decembrie 2001 ar rezulta că RegTP
         a refuzat în mod deliberat să pună în aplicare o reglementare în care tarifele de conectare ar fi stabilite în mod izolat
         în funcție de costuri.

      261    Astfel, numai RegTP ar fi răspunzătoare pentru efectul de foarfecă susținut de Comisie. Într‑adevăr, pretinsul efect de foarfecă
         ar fi consecința directă a deciziilor de reglementare ale RegTP și, anterior, ale BMPT, precum și ale abordării existente
         în reglementarea pe care acestea se întemeiază. Comisia nu ar putea în mod legal să constate o încălcare, de către reclamantă,
         a articolului 82 CE, întrucât reclamanta s‑ar fi conformat numai deciziilor cu forță obligatorie ale RegTP, care ar fi dat
         naștere unei încrederi legitime a reclamantei. Prin intermediul deciziei atacate, Comisia ar supune tarifele practicate de
         reclamantă unei duble reglementări, încălcând, în consecință, principiul proporționalității, precum și pe cel al securității
         juridice, garantată de repartizarea competențelor existentă în dreptul comunitar în materia tarifelor în sectorul telecomunicațiilor.
         Pe de altă parte, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia ar încerca să corecteze exercitarea de către autoritățile germane
         a propriilor lor competențe în materie de reglementare, deși, pentru atingerea acestui scop, aceasta ar fi trebuit să inițieze
         o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Acționând astfel, Comisia ar fi săvârșit un abuz de putere.

      262    Comisia și intervenientele I și II solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      263    În primul rând, în ceea ce privește motivul reclamantei potrivit căruia Comisia ar supune tarifele practicate de reclamantă
         unei duble reglementări și ar încălca astfel principiile proporționalității și securității juridice, trebuie constatat că
         acest cadru juridic comunitar la care face trimitere reclamanta la punctul 258 de mai sus nu afectează în niciun mod competența
         de a constata încălcările articolelor 81 CE și 82 CE, pe care Comisia a dobândit‑o în mod direct, în temeiul articolului 3
         alineatul (1) din Regulamentul nr. 17 și, începând cu 1 mai 2004, în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul
         (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele
         [81 CE] și [82 CE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      264    Or, s‑a constatat deja că, pe de o parte, în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, reclamanta dispunea de o marjă de
         manevră suficientă pentru eliminarea efectului de foarfecă pe care îl constată Comisia în decizia atacată și, pe de altă parte,
         că aceasta dispunea, începând cu 1 ianuarie 2002, de o marjă de manevră suficientă pentru reducerea efectului de foarfecă
         menționat (a se vedea punctele 97-151 de mai sus). Comportamentul Comisiei intră, așadar, în domeniul de aplicare al articolului
         82 CE.

      265    Deși nu s‑ar fi putut exclude faptul că autoritățile germane ar fi încălcat și dreptul comunitar – și în special dispozițiile
         Directivei 90/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/19 – optând pentru o reechilibrare progresivă între tarifele
         de conectare și cele pentru comunicații, o asemenea încălcare, în măsura în care ar fi fost constatată, nu ar fi eliminat
         marja de manevră de care a dispus în mod efectiv reclamanta pentru a reduce efectul de foarfecă.

      266    În consecință, prima critică nu poate fi admisă.

      267    În al doilea rând, cu privire la critica întemeiată pe protecția încrederii legitime, trebuie amintit că, într‑adevăr, în
         mai multe decizii luate în cursul perioadei avute în vedere în decizia atacată, RegTP a analizat problema existenței unui
         efect de foarfecă tarifară rezultat din tarifele reclamantei. Totuși, în deciziile sale, după constatarea diferenței negative
         dintre prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul ale reclamantei, RegTP a considerat de fiecare dată că
         recurgerea la subvenționarea încrucișată între serviciile de acces și serviciile de comunicații trebuia să le permită celorlalți
         operatori să ofere abonaților lor prețuri concurențiale (a se vedea punctele 115-119 de mai sus).

      268    Trebuie constatat că deciziile RegTP nu cuprind nicio referire la articolul 82 CE (a se vedea punctul 114 de mai sus). În
         plus, afirmațiile RegTP, potrivit cărora „diferența redusă dintre prețul cu amănuntul și prețurile prestațiilor intermediare
         nu îi influențează pe concurenți în privința posibilităților de exercitare a concurenței în cadrul rețelei locale până la
         situația de a face imposibilă din punct de vedere economic o intrare adecvată pe piață sau chiar supraviețuirea acestora pe
         piață” (decizia RegTP din 29 aprilie 2003), nu implică faptul că practicile tarifare ale reclamantei nu denaturează concurența
         în sensul articolului 82 CE. Dimpotrivă, din deciziile RegTP reiese în mod implicit, dar necesar, că practicile tarifare ale
         reclamantei au efect anticoncurențial, întrucât concurenții reclamantei trebuie să recurgă la o subvenționare încrucișată
         pentru a putea rămâne competitivi pe piața serviciilor de acces (a se vedea punctele 119 și 238 de mai sus).

      269    În aceste condiții, deciziile RegTP nu au putut sta la baza unei încrederi legitime a reclamantei în sensul conformității
         cu articolul 82 CE a practicilor sale tarifare. Trebuie subliniat, pe de altă parte, că Bundesgerichtshof, în Hotărârea din
         10 februarie 2004 de anulare a Hotărârii Oberlandesgericht Düsseldorf din 16 ianuarie 2002, a confirmat că „procedura administrativă
         de examinare [de către RegTP] nu exclude posibilitatea ca o întreprindere să prezinte un tarif prin care să abuzeze de poziția
         sa dominantă și să obțină autorizarea din partea RegTP deoarece abuzul nu este descoperit în cursul procedurii de examinare”.

      270    În al treilea rând, în ceea ce privește motivul reclamantei potrivit căruia Comisia ar fi săvârșit un abuz de putere, trebuie
         amintit că un act reprezintă un abuz de putere numai dacă rezultă din indicii obiective, pertinente și concordante că a fost
         adoptat în scopul exclusiv sau cel puțin determinant de a atinge alte obiective decât cele declarate (a se vedea Hotărârea
         Curții din 11 noiembrie 2004, Ramondín și alții/Comisia, C‑186/02 P și C‑188/02 P, Rec., p. I‑10653, punctul 44 și jurisprudența
         citată).

      271    În decizia atacată, Comisia are în vedere numai practicile tarifare ale reclamantei, iar nu deciziile autorităților germane.
         Chiar dacă RegTP ar fi încălcat o normă comunitară, iar Comisia ar fi putut iniția împotriva Republicii Federale Germania,
         în acest temei, o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, asemenea eventualități nu ar fi în niciun mod de
         natură a afecta legalitatea deciziei atacate. Astfel, în această decizie, Comisia s‑a limitat la constatarea că reclamanta
         săvârșise o încălcare a articolului 82 CE, dispoziție care privește nu statele membre, ci numai operatorii economici. Așadar,
         Comisia nu a săvârșit niciun abuz de putere efectuând această constatare în temeiul articolului 82 CE.

      272    În consecință, nici ultima critică nu poate fi admisă.

      II –  Cu privire la concluziile subsidiare privind reducerea amenzii aplicate
      273    Reclamanta formulează șase motive în susținerea concluziilor sale subsidiare. Primul motiv este întemeiat pe o încălcare a
         dreptului la apărare, iar al doilea, motiv pe o încălcare a articolului 253 CE. Al treilea motiv este întemeiat pe inexistența
         neglijenței și a conduitei ilicite intenționate din partea reclamantei, iar al patrulea motiv, pe luarea insuficientă în considerare
         a reglementării tarifare în calculul cuantumului amenzii. Al cincilea motiv privește calculul duratei încălcării, iar al șaselea
         motiv privește neluarea în considerare a circumstanțelor atenuante.

      A –  Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare
      1.     Argumentele părților
      274    Reclamanta arată că, prin omisiunea de a efectua, în cadrul comunicării privind obiecțiunile din 2 mai 2002 și al scrisorii
         suplimentare din 21 februarie 2003, o analiză în fapt și în drept a problemei dacă pretinsa încălcare fusese săvârșită „cu
         intenție sau din neglijență”, Comisia a încălcat articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17 privind dreptul la apărare
         (Hotărârea Curții din 7 iunie 1983, Musique diffusion française și alții/Comisia, 100/80-103/80, Rec., p. 1825, punctul 21,
         Ordonanța Curții din 25 martie 1996, SPO și alții/Comisia, C‑137/95 P, Rec., p. I‑1611, punctul 53, Hotărârea Tribunalului
         din 20 martie 2002, HFB și alții/Comisia, T‑9/99, Rec., p. II‑1487, punctul 311). Într‑adevăr, pentru a se putea apăra în
         mod util, reclamanta ar fi trebuit informată, în cursul procedurii administrative, în legătură cu faptele pe baza cărora Comisia
         îi imputa o anumită faptă sau neglijență.

      275    Comisia solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      276    Trebuie amintit mai întâi că articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 precizează în primul paragraf condițiile care
         trebuie îndeplinite pentru ca aplicarea de amenzi de către Comisie să fie posibilă (condițiile de aplicare a amenzii). Între
         aceste condiții, există și condiția privind caracterul intenționat sau din neglijență al încălcării constatate (Ordonanța
         SPO și alții/Comisia, punctul 274 de mai sus, punctul 53).

      277    Trebuie amintită în continuare obligația Comisiei, în cadrul comunicării privind obiecțiunile, în sensul de a face o scurtă
         apreciere provizorie privind durata încălcării susținute, gravitatea acesteia și problema dacă încălcarea a fost săvârșită,
         în împrejurările speței, cu intenție sau din neglijență. Cu toate acestea, caracterul adecvat al acestei aprecieri provizorii,
         destinată să permită destinatarilor unei comunicări privind obiecțiunile să fie în măsură să își formuleze apărarea, trebuie
         evaluat nu numai din perspectiva modului de redactare a actului în cauză, ci și din cea a contextului acestuia, precum și
         din perspectiva tuturor normelor juridice care reglementează materia avută în vedere (Hotărârea Tribunalului din 8 iulie 2004,
         Corus UK/Comisia, T‑48/00, Rec., p. II‑2325, punctul 146).

      278    Trebuie constatat că, în comunicarea privind obiecțiunile (punctele 95-140), Comisia a informat reclamanta în legătură cu
         faptul că aceasta considera că practicile tarifare ale reclamantei și în special efectul de foarfecă rezultat din diferența
         negativă sau insuficientă dintre prețurile prestațiilor sale intermediare și prețurile sale cu amănuntul încălcau articolul
         82 CE. În plus, în comunicarea privind obiecțiunile (punctele 141-152), Comisia a examinat marja de manevră de care dispunea
         reclamanta pentru stabilirea tarifelor sale și astfel a abordat problema culpei reclamantei în ceea ce privește comportamentele
         criticate.

      279    În aceste condiții, trebuie concluzionat că informațiile furnizate în comunicarea privind obiecțiunile cu privire la condițiile
         de aplicare prevăzute la articolul 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17 erau suficient de precise. Pe
         de altă parte, întrucât încălcările săvârșite din neglijență nu sunt, din punctul de vedere al concurenței, mai puțin grave
         decât încălcările săvârșite cu intenție (Ordonanța SPO și alții/Comisia, punctul 274 de mai sus, punctul 55), reclamanta nu
         trebuia să primească informații mai detaliate privind culpabilitatea sa pentru a‑și putea exercita în mod util dreptul la
         apărare.

      280    În orice caz, trebuie constatat că reclamanta și‑a exercitat în mod efectiv dreptul la apărare cu privire la acest aspect
         întrucât, în răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, a contestat propria culpabilitate, făcând trimitere la reglementarea
         națională a tarifelor sale.

      281    În consecință, primul motiv trebuie respins.

      B –  Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 253 CE
      1.     Argumentele părților
      282    Reclamanta amintește că decizia atacată trebuie să expună motivele pentru care Comisia consideră că sunt îndeplinite condițiile
         pentru impunerea unei amenzi (Hotărârea Remia și alții/Comisia, punctul 185 de mai sus, punctul 26, Hotărârea Tribunalului
         din 24 ianuarie 1992, La Cinq/Comisia, T‑44/90, Rec., p. II‑1, punctul 43, și Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 1993, Asia
         Motor Franța și alții/Comisia, T‑7/92, Rec., p. II‑669, punctul 30). Decizia atacată, care nu ar conține niciun motiv privind
         neglijența reclamantei sau caracterul intenționat al încălcării, nu ar respecta dispozițiile articolului 253 CE, astfel încât
         amenda ar trebui anulată.

      283    Comisia solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      284    Trebuie amintit cu titlu introductiv că obligația de motivare prevăzută la articolul 253 CE constituie o normă fundamentală
         de procedură care trebuie diferențiată de problema temeiniciei motivării, care se înscrie în cadrul legalității pe fond a
         actului în litigiu. Din această perspectivă, motivarea impusă la articolul 253 CE trebuie să fie adaptată naturii actului
         în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției autoare a actului, astfel încât să permită
         persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să exercite controlul (Hotărârea
         Curții din 22 martie 2001, Franța/Comisia, C‑17/99, Rec., p. I‑2481, punctul 35).

      285    Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema
         dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 253 CE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului
         de redactare, ci și în funcție de contextul său, precum și de ansamblul de norme juridice care guvernează materia respectivă
         (Hotărârea Curții din 22 martie 2001, Franța/Comisia, punctul 284 de mai sus, punctul 36, și Hotărârea Curții din 19 septembrie
         2002, Spania/Comisia, C‑113/00, Rec., p. I‑7601, punctul 48).

      286    Pe de o parte, trebuie constatat că decizia atacată (a doua referire) face trimitere la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul
         nr. 17. Această dispoziție precizează, în primul său paragraf, condițiile care trebuie îndeplinite pentru aplicarea amenzilor
         de către Comisie (condițiile de aplicare a amenzii). Între aceste condiții apare și aceea privind caracterul intenționat sau
         din neglijență al încălcării (Ordonanța SPO și alții/Comisia, punctul 274 de mai sus, punctul 53).

      287    Pe de altă parte, în decizia atacată, Comisia prezintă în detaliu, în considerentele (102)-(162) și (176)-(183), motivele
         pentru care consideră că practicile tarifare ale reclamantei sunt abuzive în sensul articolului 82 CE și, în considerentele
         (163)-(175), motivele pentru care reclamanta trebuie considerată răspunzătoare pentru încălcarea constatată, în ciuda faptului
         că autoritățile germane trebuie să aprobe tarifele acesteia.

      288    În aceste condiții, trebuie considerat că decizia atacată este suficient motivată în ceea ce privește aplicarea în speță a
         condițiilor de aplicare a amenzii prevăzute la articolul 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17.

      289    În consecință, și acest motiv trebuie respins.

      C –  Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe inexistența neglijenței sau a conduitei ilicite intenționate din partea reclamantei
      1.     Argumentele părților
      290    Reclamanta susține că nu a manifestat neglijență și nu a avut nicio conduită ilicită intenționată.

      291    În primul rând, aceasta amintește că tarifele sale pentru prestații intermediare și tarifele sale cu amănuntul au făcut întotdeauna
         obiectul unor decizii de autorizare din partea BMPT, iar ulterior din partea RegTP. Reclamanta ar fi putut prezuma în mod
         legitim legalitatea acestor tarife. Aceasta subliniază că RegTP este o autoritate de stat neutră și independentă. Ar fi de
         competența RegTP, iar nu a reclamantei, să verifice dacă prețurile prestațiilor intermediare și prețurile cu amănuntul erau
         conforme cu articolul 82 CE. În plus, Oberlandesgericht Düsseldorf, în Hotărârea din 16 ianuarie 2002, s‑ar fi pronunțat în
         sensul că răspunderea pentru tarifele stabilite de către RegTP nu era imputabilă reclamantei.

      292    În al doilea rând, reclamanta ar fi fost informată de către agenții Comisiei, cu ocazia unei reuniuni din 17 aprilie 2000,
         în legătură cu faptul că procedura împotriva sa nu va fi continuată, întrucât Comisia inițiase împotriva Republicii Federale
         Germania o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Aceasta adaugă că nicio măsură de organizare a procedurii
         nu a fost efectuată de către Comisie în perioada ianuarie 2000-iunie 2001, și anume o perioadă de aproximativ un an și jumătate.
         Pentru reclamantă, era justificat să deducă din acest comportament al Comisiei că aceasta nu avea suficiente temeiuri pentru
         a‑i imputa un abuz de poziție dominantă, cel puțin pentru perioada ianuarie 2000-iunie 2001. În replica sa, reclamanta adaugă
         că, prin inițierea procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, a dedus suspendarea procedurii privind abuzul,
         iar din explicațiile formulate de Comisie cu ocazia reuniunii din 17 aprilie 2000, a dedus că aceasta renunțase la motivul
         privind încălcarea articolului 82 CE.

      293    În al treilea rând, reclamanta arată că, în lipsa jurisprudenței comunitare și a practicii decizionale a Comisiei privind
         efectul de foarfecă tarifară în domeniul telecomunicațiilor, aceasta nu a avut niciodată îndoieli în legătură cu corectitudinea
         aprecierii efectuate de către RegTP. În plus, dată fiind practica administrativă a RegTP, care a analizat de multe ori problematica
         efectului de foarfecă, reclamanta putea să prezume faptul că, în final, Comisia avea să ajungă la aceeași concluzie ca și
         RegTP.

      294    Comisia și intervenienta II solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      295    În ceea ce privește problema dacă încălcările au fost săvârșite cu intenție sau din neglijență și, prin urmare, pot fi sancționate
         printr‑o amendă în temeiul articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17, s‑a statuat că această condiție
         este îndeplinită de vreme ce întreprinderea în cauză nu poate să ignore faptul că are un comportament cu caracter anticoncurențial,
         indiferent dacă a avut sau nu a avut cunoștință de încălcarea normelor din tratat privind concurența (Hotărârea Tribunalului
         din 1 aprilie 1993, BPB Industries și British Gypsum/Comisia, T‑65/89, Rec., p. II‑389, punctul 165, și Hotărârea Tribunalului
         din 6 octombrie 1994, Tetra Pak/Comisia, T‑83/91, Rec., p. II‑755, punctul 238).

      296    În cauza de față, reclamanta nu putea să ignore faptul că, în ciuda deciziilor de autorizare ale RegTP, dispunea de o marjă
         de manevră reală pentru stabilirea prețurilor sale cu amănuntul și, în consecință, pentru reducerea efectului de foarfecă
         tarifară prin majorarea prețurilor cu amănuntul. În plus, reclamanta nu putea să ignore faptul că acest efect de foarfecă
         determina restrângeri grave ale concurenței, ținând seama în mod specific de poziția sa de monopol pe piața prestațiilor intermediare
         și de poziția sa de cvasimonopol pe piața serviciilor de acces pentru abonați [considerentele (97)-(100) ale decizie atacate].

      297    În consecință, sunt îndeplinite condițiile de aplicare care permit Comisiei să impună amenzi (Ordonanța SPO și alții/Comisia,
         punctul 274 de mai sus, punctul 53).

      298    Pe de altă parte, trebuie constatat că inițierea unei proceduri precontencioase împotriva Republicii Federale Germania nu
         afectează în niciun mod condițiile de aplicare a articolului 15 alineatul (2) primul paragraf din Regulamentul nr. 17. Într‑adevăr,
         reclamanta nu putea ignora, pe de o parte, faptul că dispunea de o marjă de manevră reală pentru majorarea prețurilor sale
         cu amănuntul și, pe de altă parte, faptul că practicile sale tarifare împiedicau dezvoltarea concurenței pe piața serviciilor
         de acces la bucla locală, în cadrul cărora gradul de concurență era deja scăzut, în special ca urmare a prezenței sale (a
         se vedea în acest sens Hotărârea Hoffmann‑La Roche/Comisia, punctul 226 de mai sus, punctul 91).

      299    În sfârșit, argumentul întemeiat pe analiza efectului de foarfecă tarifară de către RegTP trebuie respins pentru motivele
         expuse la punctele 267-269 de mai sus.

      300    În consecință, și al treilea motiv trebuie respins.

      D –  Cu privire la motivele al patrulea și al șaselea, întemeiate pe luarea insuficientă în considerare a reglementării tarifare
            în calculul cuantumului amenzii și, respectiv, pe luarea insuficientă în considerare a circumstanțelor atenuante
      1.     Argumentele părților
      301    Reclamanta arată că nu exista un temei legal pentru Comisie pentru a califica pretinsa încălcare drept gravă. Contribuția
         reclamantei la încălcare ar fi fost scăzută întrucât tarifele în litigiu fuseseră stabilite de către RegTP. Așadar, în conformitate
         cu Liniile directoare privind metoda de stabilire a amenzilor aplicate în temeiul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul
         nr. 17 și al articolului 65 alineatul (5) CA (JO 1998, C 9, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 69, denumite în continuare
         „liniile directoare”), încălcarea putea fi calificată cel mult ca fiind minoră. Reclamanta subliniază că, prin decizia din
         19 decembrie 2002, RegTP respinsese chiar o cerere a reclamantei prin care aceasta urmărea creșterea tarifelor sale cu amănuntul
         peste pragul maxim stabilit, cu toate că, în susținerea acestei cereri, pentru justificarea depășirii pragului maxim prevăzut,
         reclamanta invocase procedura inițiată de Comisie.

      302    Prin urmare, ar fi insuficientă reducerea cu 10 % a cuantumului de bază al amenzii, acordată pentru a se ține seama de reglementarea
         tarifelor de către RegTP. Deciziile RegTP ar fi permis fundamentarea unei „îndoieli justificate cu privire la caracterul infracțional
         [a se citi: «caracterul ilicit»]” al comportamentului reclamantei, în sensul liniilor directoare citate anterior. În plus,
         reclamanta face trimitere la Decizia 2001/892/CE a Comisiei din 25 iulie 2001 privind o procedură de aplicare a articolului
         82 din Tratatul CE (COMP/C‑1/36.915 – Deutsche Post AG – Interceptarea corespondenței transfrontaliere) (JO L 331, p. 40,
         denumită în continuare „Decizia Deutsche Post”), în care Comisia ar fi aplicat doar o amendă simbolică, având în vedere că
         societatea respectivă a avut un comportament în conformitate cu jurisprudența instanțelor germane și că nu exista jurisprudență
         comunitară privind serviciile poștale transfrontaliere.

      303    În cadrul stabilirii amenzii, Comisia ar fi trebuit să țină seama și de alte circumstanțe atenuante, și anume, pe de o parte,
         de inexistența unei restrângeri grave a concurenței și, pe de altă parte, de faptul că tarifele cu amănuntul scăzute ale reclamantei
         îndeplineau o funcție socială.

      304    În replică, reclamanta invocă Hotărârea Oberlandesgericht Düsseldorf din 16 ianuarie 2002. Reclamanta evidențiază că această
         instanță s‑a pronunțat în sensul că perceperea tarifelor stabilite de către RegTP nu ar putea constitui un abuz de poziție
         dominantă din partea reclamantei și că simpla depunere a unei cereri de prețuri de către reclamantă nu este suficientă pentru
         a‑i imputa o încălcare a dreptului concurenței. În opinia aceleiași instanțe, nu ar fi existat, în temeiul dreptului concurenței,
         nicio obligație în sarcina reclamantei în sensul formulării de alte cereri. În plus, i s‑ar fi putut aplica o amendă simbolică,
         întrucât tarifele sunt nu numai parțial conforme jurisprudenței instanțelor germane [considerentul (193) al Deciziei Deutsche
         Post], ci au fost chiar stabilite în mod imperativ de către RegTP.

      305    Comisia și intervenienta II solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      306    În considerentele (206) și (207) ale deciziei atacate, Comisia a calificat încălcarea drept gravă, iar nu foarte gravă, în
         măsura în care aceasta privea perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001, motivând, pe de o parte, că metoda de calcul al
         efectului de foarfecă întemeiată pe abordarea ponderată era nouă și nu făcuse încă obiectul unei decizii oficiale și, pe de
         altă parte, că reclamanta nu a încetat să reducă efectul de foarfecă, cel puțin începând cu anul 1999.

      307    Pentru perioada 1 ianuarie 2002-mai 2003, Comisia a reținut o încălcare minoră [considerentul (207) al deciziei atacate],
         întrucât „posibilitatea juridică a [reclamantei] de a reduce efectul de foarfecă [era] limitată la o creștere a prețului T‑DSL”
         [considerentul (206) al deciziei atacate]. În plus, aceasta a renunțat, pentru aceeași perioadă, la orice creștere a amenzii
         în temeiul duratei încălcării, „ținând seama de constrângerile existente ca urmare a reglementărilor care limitau marja de
         manevră de care dispunea [reclamanta] pentru modificarea tarifelor” [considerentul (211) al deciziei atacate].

      308    În considerentul (212) al deciziei atacate, Comisia a reținut ca circumstanță atenuantă faptul că „prețurile cu amănuntul
         și prețurile prestațiilor intermediare ale [reclamantei] în cauză sunt prețuri care, de la începutul anului 1998 și până astăzi,
         fac obiectul unei reglementări sectoriale la nivel național”.

      309    În temeiul considerațiilor de mai sus, în articolul 3 din decizia atacată, Comisia a aplicat reclamantei o amendă de 12,6
         milioane de euro. Aceasta a stabilit cuantumul amenzii prin aplicarea metodei de calcul prevăzută prin liniile directoare.
         Astfel, în conformitate cu punctul 1 A al doilea paragraf din liniile directoare, valoarea reținută pentru gravitatea încălcării
         a fost stabilită la 10 milioane de euro [considerentul (207) al deciziei atacate]. În aplicarea punctului 1 B primul paragraf
         din liniile directoare, acest cuantum a fost sporit cu 40 %, luându‑se în considerare durata încălcării în perioada 1 ianuarie
         1998-31 decembrie 2001, care determină un cuantum de bază de 14 milioane de euro [considerentul (211) al deciziei atacate].
         În continuare, acest cuantum a fost redus cu 10 % pentru a ține seama de circumstanțele atenuante, în conformitate cu punctul
         3 din liniile directoare.

      310    Trebuie constatat că, spre deosebire de cele susținute de reclamantă, Comisia a putut califica încălcarea drept gravă pentru
         perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001 [considerentul (207) al deciziei atacate]. Într‑adevăr, practicile tarifare criticate
         consolidează barierele în calea intrării pe piețe recent liberalizate și pun astfel în pericol funcționarea adecvată a pieței
         comune. În acest scop, trebuie amintit că liniile directoare (punctul 1 A al doilea paragraf) califică comportamentele de
         excludere din partea unei întreprinderi în poziție dominantă drept încălcare gravă și chiar încălcare foarte gravă atunci
         când sunt săvârșite de o întreprindere în situație de cvasimonopol.

      311    În ceea ce privește intervenția RegTP în stabilirea tarifelor reclamantei, trebuie amintit că, la determinarea nivelului sancțiunii,
         comportamentul întreprinderii în cauză poate fi apreciat în lumina circumstanței atenuante pe care o constituia cadrul juridic
         național (a se vedea în acest sens Hotărârile Suiker Unie și alții/Comisia, punctul 89 de mai sus, punctul 620, și CIF, punctul
         86 de mai sus, punctul 57).

      312    În cursul ședinței, Comisia a explicat că reducerea amenzii cu 10 %, care a fost acordată pentru a ține seama de faptul că
         „prețurile cu amănuntul și prețurile prestațiilor intermediare [ale reclamantei] […] fac […] obiectul unei reglementări sectoriale
         la nivel național” [considerentul (212) al deciziei atacate], se raportează la intervenția RegTP în stabilirea prețurilor
         reclamantei și la împrejurarea că această autoritate națională a analizat problema existenței unui efect de foarfecă rezultat
         din practicile tarifare ale reclamantei în mai multe rânduri în cursul perioadei avute în vedere în decizia atacată.

      313    Având în vedere marja de apreciere de care dispune Comisia la determinarea cuantumului amenzii (Hotărârea Tribunalului din
         6 aprilie 1995, Martinelli/Comisia, T‑150/89, Rec., p. II‑1165, punctul 59, și Hotărârea Tribunalului din 26 aprilie 2007,
         Bolloré și alții/Comisia, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 și T‑136/02, Rep.,
         p. II‑947, punctul 580), trebuie observat că elementele menționate la punctul anterior au fost luate în considerare în mod
         corect de către Comisie prin reducerea cu 10 % a cuantumului de bază al amenzii.

      314    În ceea ce privește pretinsa funcție socială îndeplinită de reclamantă, trebuie amintit că, potrivit articolului 86 alineatul
         (2) CE, întreprinderile care au sarcina de a gestiona serviciile de interes economic general se supun normelor tratatului
         și, în special, normelor privind concurența, în măsura în care aplicarea acestor norme nu împiedică, în drept sau în fapt,
         îndeplinirea misiunii speciale care le‑a fost încredințată. Chiar în ipoteza în care reclamantei i s‑ar fi acordat o misiune
         de gestionare a serviciilor de interes public economic în sensul dispoziției menționate, reclamanta nu demonstrează în niciun
         mod motivul pentru care practicile tarifare care au fost constatate în decizia atacată ar fi necesare pentru îndeplinirea
         acestei misiuni. În consecință, acest argument nu poate fi admis.

      315    Reclamanta face din nou trimitere la Decizia Deutsche Post și consideră că, în mod similar întreprinderii în poziție dominantă
         din acea decizie, Comisia ar fi trebuit să îi aplice o amendă simbolică.

      316    În această privință, trebuie amintit mai întâi că, potrivit unei jurisprudențe consacrate, faptul că în trecut Comisia a aplicat
         amenzi de un anumit nivel pentru anumite tipuri de încălcări nu o poate priva de posibilitatea de a ridica acest nivel în
         limitele indicate în Regulamentul nr. 17 dacă acest lucru este necesar pentru a asigura punerea în aplicare a politicii comunitare
         privind concurența. Într‑adevăr, aplicarea eficace a normelor comunitare de concurență impune posibilitatea adaptării de către
         Comisie în orice moment a nivelului amenzilor la nevoile acestei politici (a se vedea Hotărârea Bolloré și alții/Comisia,
         punctul 313 de mai sus, punctul 376 și jurisprudența citată).

      317    În continuare, trebuie constatat că situația reclamantei diferă în mod fundamental de situația întreprinderii avute în vedere
         în Decizia Deutsche Post.

      318    Reiese, într‑adevăr, din considerentele (192) și (193) ale Deciziei Deutsche Post, care privea un abuz referitor la tratamentul
         corespondenței transfrontaliere, faptul că Comisia a decis că aplicarea doar a unei amenzi simbolice față de întreprinderea
         în cauză în acea decizie este adecvată pentru trei motive: în primul rând, întreprinderea în cauză a avut un comportament
         conform cu jurisprudența instanțelor germane, în al doilea rând, nu exista jurisprudență comunitară privind în mod specific
         serviciile de poștă transfrontaliere menționate, și, în al treilea rând, întreprinderea în cauză se angajase să instituie
         o procedură de tratare a corespondenței transfrontaliere recepționate care să evite dificultățile practice și, dacă este cazul,
         să faciliteze detectarea viitoarelor atingeri aduse liberei concurențe.

      319    În speță, în primul rând, trebuie constatat că singura hotărâre a instanțelor germane la care se referă reclamanta este Hotărârea
         Oberlandesgericht Düsseldorf, pronunțată la 16 ianuarie 2002, respectiv în perioada în care încălcarea a fost calificată minoră
         în decizia atacată [considerentul (207)]. În orice caz, această hotărâre a fost anulată prin Hotărârea Bundesgerichtshof din
         10 februarie 2004. În al doilea rând, din decizia atacată [considerentele (106) și (206)] rezultă că au fost aplicate de către
         Comisie aceleași principii ca și cele care stau la baza Deciziei Napier Brown/British Sugar din 1988. Or, în comunicarea sa
         din 22 august 1998 privind aplicarea normelor de concurență acordurilor de acces în sectorul telecomunicațiilor – Cadru general,
         piețe relevante și principii (punctele 117-119), Comisia anunțase deja că în sectorul telecomunicațiilor urmărea să aplice
         principiile din Decizia Napier Brown/British Sugar. Singurul element nou din decizia atacată este constituit de „abordarea
         ponderată care a trebuit utilizată, [întrucât] în Germania a fost stabilit un singur tarif serviciilor angro pentru accesul
         neîngrădit la bucla locală, în timp ce tarifele pentru serviciile cu amănuntul corespunzătoare difereau între liniile analogice,
         liniile ISDN și liniile ADSL” [considerentul (206) al deciziei atacate]. Totuși, Comisia a ținut seama de noutatea acestei
         abordări în scopul de a califica încălcarea drept gravă, iar nu foarte gravă pentru perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie
         2001 [considerentul (206) al deciziei atacate]. În sfârșit, în al treilea rând, în speță, reclamanta nu și‑a asumat niciun
         angajament pentru a evita pe viitor orice altă încălcare.

      320    Întrucât cele trei criterii enunțate în Decizia Deutsche Post nu sunt îndeplinite în speță, argumentul întemeiat pe soluția
         adoptată în respectiva decizie nu poate fi admis.

      321    Rezultă din toate cele de mai sus că prezentul motiv trebuie respins.

      E –  Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe aprecierea greșită a duratei încălcării
      1.     Argumentele părților
      322    Reclamanta amintește că, în urma pretinsei gravități a încălcării în perioada 1998-2001, Comisia a sporit cuantumul amenzii.
         Totuși, în decizia atacată [considerentul (208)], însăși Comisia ar recunoaște că reclamanta a avut cunoștință despre structura
         abuzivă a tarifelor sale doar cu începere din anul 1999.

      323    Reclamanta susține că a fost informată de către agenții Comisiei, cu ocazia reuniunii din 17 aprilie 2000, că aceasta ar iniția
         împotriva Republicii Federale Germania o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Ca urmare a acestei informări
         și a duratei lungi a procedurii administrative, însăși Comisia ar fi întărit convingerea reclamantei în sensul că tarifele
         acesteia nu contraveneau articolului 82 CE și ar fi contribuit astfel la prelungirea duratei încălcării. Această durată nu
         ar trebui luată în considerare în totalitate pentru determinarea cuantumului amenzii (Hotărârea Curții din 6 martie 1974,
         Istituto chemioterapico italiano și Commercial Solvents/Comisia, 6/73 și 7/73, Rec., p. 223, punctul 51).

      324    Comisia solicită respingerea prezentului motiv.

      2.     Aprecierea Tribunalului
      325    În măsura în care, în cadrul prezentului motiv, reclamanta contestă calculul duratei încălcării, ar fi trebuit să se constate
         că, în cadrul concluziilor subsidiare ale cererii, reclamanta solicită nu numai reducerea amenzii, ci și anularea parțială
         a articolului 1 din decizia atacată (Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2005, Groupe Danone/Comisia, T‑38/02, Rec., p. II‑4407,
         punctele 210-214).

      326    În ceea ce privește aprecierea temeiniciei motivului, trebuie amintit că, în decizia atacată, Comisia se referă la plângerile
         depuse de către concurenții reclamantei în 1999. Potrivit Comisiei, reclamanta cunoaște așadar, din acest moment, „că i se
         impută că ar avea o structură tarifară eventual abuzivă pentru accesul la bucla locală” [considerentul (208) al deciziei atacate].

      327    Împrejurarea că reclamanta a avut cunoștință numai cu începere din anul 1999 de obiecțiunea imputată de a abuza de poziția
         sa dominantă este lipsită de relevanță asupra caracterului ilicit al comportamentului acesteia începând cu 1 ianuarie 1998.
         Într‑adevăr, noțiunea de folosire în mod abuziv în sensul articolului 82 CE este o noțiune obiectivă (Hotărârea Hoffmann‑La
         Roche/Comisia, punctul 226 de mai sus, punctul 91, Hotărârea AKZO/Comisia, punctul 189 de mai sus, punctul 69, și Ordonanța
         Piau/Comisia, punctul 233 de mai sus, punctul 37, Hotărârea Irish Sugar/Comisia, punctul 122 de mai sus, punctul 111). Cunoașterea
         subiectivă a caracterului abuziv al comportamentului său de către întreprinderea în poziție dominantă nu constituie, prin
         urmare, o condiție de aplicare a articolului 82 CE.

      328    În consecință, primul argument trebuie respins.

      329    Nu poate fi admis nici argumentul reclamantei potrivit căruia amenda ar fi fost inferioară dacă decizia ar fi fost adoptată
         mai devreme. Într‑adevăr, este vorba despre un argument pur ipotetic. Pe de altă parte, trebuie subliniat că, din decizia
         atacată [considerentul (211)] rezultă că s‑a renunțat de către Comisie la orice creștere a amenzii aferentă perioadei 1 ianuarie
         2002- mai 2003.

      330    Așadar, al doilea argument nu poate fi admis și, prin urmare, ultimul motiv trebuie respins în întregime. În consecință, acțiunea
         trebuie respinsă.

       Cu privire la cheltuielile de judecată
      331    În conformitate cu articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată,
         la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune să se decidă că aceasta
         suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele ale Comisiei, conform concluziilor acesteia din urmă.

      332    În aplicarea articolului 87 alineatul (4) al treilea paragraf din Regulamentul de procedură, intervenientele suportă propriile
         cheltuieli de judecată.

      Pentru aceste motive,
      TRIBUNALUL (Camera a cincea extinsă)
      declară și hotărăște:
      1)      Respinge acțiunea.
      2)      Deutsche Telekom AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie.
      3)      Arcor AG & Co. KG, pe de o parte, și Versatel NRW GmbH, EWE TEL GmbH, HanseNet Telekommunikation GmbH, Versatel Nord‑Deutschland
            GmbH, NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, Versatel Süd‑Deutschland GmbH și Versatel West‑Deutschland GmbH,
            pe de altă parte, suportă propriile cheltuieli de judecată.
      Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 10 aprilie 2008.

               Vilaras

                Martins Ribeiro

                Šváby

               Jürimäe

                      Wahl

               Grefier

                      Președinte

               E. Coulon

                      M. Vilaras

      Cuprins

      Situația de fapt
      I –  Prestațiile intermediare
      II –  Servicii de acces pentru abonați
      A –  Tarifele pentru liniile de abonat analogice (T‑Net) și digitale în bandă îngustă – ISDN (T‑ISDN)
      B –  Tarifele pentru liniile ADSL (T‑DSL)
      Procedura administrativă
      Decizia atacată
      Procedura
      Concluziile părților
      În drept
      I –  Cu privire la concluziile principale privind anularea deciziei atacate
      A –  Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 82 CE
      1.  Cu privire la primul aspect, întemeiat pe inexistența comportamentului abuziv datorată marjei de manevră insuficiente
         de care dispunea reclamanta pentru evitarea efectului de foarfecă tarifară

      a)  Argumentele părților
      b)  Aprecierea Tribunalului
      i) Observații introductive
      ii) Decizia atacată
      iii) Cu privire la inexistența comportamentului abuziv datorată unei marje de manevră a reclamantei, insuficientă pentru evitarea
         efectului de foarfecă prin majorarea prețurilor sale cu amănuntul în perioada 1 ianuarie 1998-31 decembrie 2001

      iv) Cu privire la inexistența comportamentului abuziv ca urmare a unei marje de manevră insuficiente a reclamantei pentru
         reducerea efectului de foarfecă prin majorarea tarifelor cu amănuntul de acces ADSL începând cu 1 ianuarie 2002

      2.  Cu privire la al doilea aspect, întemeiat pe nelegalitatea metodei utilizate de Comisie pentru a constata efectul de foarfecă
         tarifară

      a)  Argumentele părților
      b)  Aprecierea Tribunalului
      i) Cu privire la problema dacă, în decizia atacată, Comisia ar fi trebuit să demonstreze că prețurile cu amănuntul ale reclamantei
         erau abuzive prin ele însele

      ii) Cu privire la metoda utilizată de către Comisie pentru calculul efectului de foarfecă
      Decizia atacată
      Legalitatea metodei utilizate de către Comisie
      –  Observații introductive
      –  Cu privire la pretinsa nelegalitate a metodei de calcul al efectului de foarfecă pe baza tarifelor și a costurilor întreprinderii
         integrate vertical care deține o poziție dominantă, făcând abstracție de poziția specifică a concurenților pe piață

      –  Cu privire la critica întemeiată pe faptul că au fost luate în considerare de către Comisie numai veniturile tuturor serviciilor
         de acces, cu excluderea veniturilor altor servicii, în special a veniturilor aferente comunicațiilor

      –  Cu privire la critica întemeiată pe faptul că taxele de reziliere pentru prestațiile intermediare au fost incluse în calculul
         efectului de foarfecă

      3.  Cu privire la al treilea aspect, întemeiat pe o pretinsă eroare de calcul la constatarea efectului de foarfecă tarifară
      a)  Argumentele părților
      b)  Aprecierea Tribunalului
      4.  Cu privire la al patrulea aspect, întemeiat pe inexistența unui efect asupra pieței produs de foarfeca tarifară constatată
      a)  Argumentele părților
      b)  Aprecierea Tribunalului
      B –  Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe caracterul necorespunzător al dispozitivului deciziei atacate
      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      C –  Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe abuzul de putere și pe încălcarea principiilor proporționalității, securității
         juridice și protecției încrederii legitime

      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      II –  Cu privire la concluziile subsidiare privind reducerea amenzii aplicate
      A –  Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare
      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      B –  Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 253 CE
      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      C –  Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe inexistența neglijenței sau a conduitei ilicite intenționate din partea
         reclamantei

      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      D –  Cu privire la motivele al patrulea și al șaselea, întemeiate pe luarea insuficientă în considerare a reglementării tarifare
         în calculul cuantumului amenzii și, respectiv, pe luarea insuficientă în considerare a circumstanțelor atenuante

      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      E –  Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe aprecierea greșită a duratei încălcării
      1.  Argumentele părților
      2.  Aprecierea Tribunalului
      Cu privire la cheltuielile de judecată

      * Limba de procedură: germana.

      1 – Date confidențiale nereproduse.