title: Cauza C-80/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 12 februarie 2020 – Wilo Salmson France SAS / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 12 februarie 2020 – Wilo Salmson France SAS / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi
      (Cauza C-80/20)
      (2020/C 279/23)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: Wilo Salmson France SAS

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În ceea ce privește interpretarea articolului 167 coroborat cu articolul 178 din Directiva 2006/112/CE (1): dacă există o distincție între momentul nașterii și cel al exercitării dreptului de deducere în raport cu modul în care funcționează sistemul de TVA.
                  În acest sens, se impune a fi lămurit dacă dreptul de deducere a TVA-ului poate fi exercitat în lipsa unei facturi fiscale (valide) emise pentru achizițiile de bunuri efectuate.

                  2)

                  În ceea ce privește interpretarea acelorași dispoziții coroborate cu dispozițiile articolului 14 alineatul (1) litera (a) prima teză din Directiva 2008/9/CE (2): care este reperul procedural în raport cu care trebuie apreciată regularitatea exercitării dreptului de rambursare a TVA-ului.
                  În acest sens, se impune a fi lămurit dacă poate fi formulată o cerere de rambursare pentru TVA-ul devenit exigibil anterior „perioadei de rambursare”, dar a cărui facturare a intervenit în perioada de rambursare.

                  3)

                  În ceea ce privește interpretarea acelorași dispoziții ale articolului 14 alineatul (1) litera (a) prima teză din Directiva 2008/9/CE coroborate cu dispozițiile articolului 167 și ale articolului 178 din Directiva 2006/112/CE: care sunt efectele anulării și emiterii unor noi facturi pentru achiziții de bunuri anterioare „perioadei de rambursare” asupra exercițiului dreptului de rambursare a TVA-ului aferent acestor achiziții.
                  În acest sens, se impune a fi lămurit dacă, în ipoteza anulării de către furnizor a facturilor inițiale emise pentru achiziții de bunuri și a emiterii unor noi facturi la un moment ulterior, exercițiul dreptului beneficiarului de a solicita rambursarea TVA-ului aferent achizițiilor trebuie raportat la data noilor facturi. Aceasta în condițiile în care nici anularea facturilor inițiale și nici emiterea noilor facturi nu se află sub controlul beneficiarului, ci exclusiv în puterea discreționară a furnizorului.

                  4)

                  Poate legislația internă să condiționeze rambursarea TVA-ului acordată în conformitate cu Directiva [2008/9/CE] de exigibilitate atât timp cât factura corectă este emisă în perioada solicitării?

         (1)  Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006 L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

         (2)  Directiva 2008/9/CE A Consiliului din 12 februarie 2008 de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare (JO 2008 L 44, p. 3)


title: Cauza C-81/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 12 februarie 2020 – SC Mitliv Exim SRL / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Bucureşti (România) la data de 12 februarie 2020 – SC Mitliv Exim SRL / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Cauza C-81/20)
      (2020/C 279/24)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Bucureşti

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamantă: SC Mitliv Exim SRL

         Pârâte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dacă dispozițiile articolului 2 și ale articolului 273 din Directiva 2006/112 a Consiliului din 28 noiembrie 2016 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1), dispozițiile articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și dispozițiile articolului 325 TFUE raportate la împrejurări precum cele din litigiul principal se opun unei reglementări naționale precum cea din litigiul principal, care permite adoptarea/implementarea de măsuri sancționatorii față de contribuabilul persoană juridică, atât în procedură administrativă, cât și penală, proceduri ce se derulează în paralel împotriva sa, pentru aceleași acte materiale de evaziune fiscală, în condițiile în care sancțiunea din procedura administrativă poate fi caracterizată ca fiind, de asemenea, de natură penală, conform criteriilor trasate de instanța europeană în jurisprudența sa, și în ce măsură toate aceste demersuri, odată coroborate, prezintă un caracter excesiv prin raportare la același contribuabil?

                  2)

                  În lumina răspunsului la întrebarea 1, dreptul Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale precum cea din litigiul principal, care permite statului, prin organele sale fiscale, ca pentru aceleași fapte materiale de evaziune fiscală să nu țină seama, în cadrul procedurii administrative, de suma plătită deja cu titlu de prejudiciu penal și care reprezintă totodată și suma ce acoperă prejudiciul fiscal, astfel că indisponibilizează această sumă pentru o anumită perioadă de timp, pentru ca apoi să stabilească în sarcina contribuabilului, în cadrul procedurii administrative, și obligații fiscale accesorii pentru debitul deja achitat?

         (1)  JO 2006 L 347, p. l, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza C-99/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 24 februarie 2020 – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing / Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Alba Iulia (România) la data de 24 februarie 2020 – Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing / Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Cauza C-99/20)
      (2020/C 279/25)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Părţile din acţiunea principală

         Recurente: Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing

         Intimate: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală a Vămilor – Direcţia Regională Vamală Braşov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

         Întrebarea preliminară

      Dacă Nomenclatura combinată care figurează în anexa I la Regulamentul nr. 2658/87 al Consiliului (1) trebuie interpretată în sensul că mărfurile denumite generic „componente de galerii pentru perdele și draperii, respectiv țevi finite (vopsite, nichelate, cromate)”, în discuție în prezentul litigiu, se clasifică la subpoziția tarifară 8302 41 90 sau la subpoziția 7306 30 77 din această nomenclatură?

         (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO 1987 L 256, p. 1, Ediţie specială 02/vol. 4, p. 3).


title: Cauza C-116/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Timişoara (România) la data de 28 februarie 2020 – SC Avio Lucos SRL / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Curtea de Apel Timişoara (România) la data de 28 februarie 2020 – SC Avio Lucos SRL / Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central
      (Cauza C-116/20)
      (2020/C 279/26)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Curtea de Apel Timişoara

         Părţile din acţiunea principală

         Recurentă: SC Avio Lucos SRL

         Intimate: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) – Aparat Central

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul [Uniunii] aplicabil sprijinului financiar aferent anului agricol 2014 în special Regulamentul (CE) nr. 73/2009 (1) și Regulamentul nr. 1122/2009 (2) se opune instituirii, prin dreptul național, a unei cerințe de dovedire a dreptului de folosință asupra unei suprafețe de teren, în vederea obținerii sprijinului financiar aferent schemelor de suprafață?

                  2)

                  În măsura în care dreptul [Uniunii] arătat mai sus nu se opune reglementării naționale indicate la prima întrebare, dreptul [Uniunii] (inclusiv principiul proporționalității) se opune în cazul particular în care dreptul de exploatare a suprafeței agricole a fost justificat de beneficiar prin prezentarea unui contract de concesiune a unei suprafețe de pășune (contract în baza căruia solicitantul a dobândit dreptul de a exploata pășunea pe riscul și în folosul său, în schimbul unei redevențe) – unei reglementări naționale care impune, pentru încheierea valabilă a unui astfel de contract de concesiune, condiția ca viitorul concesionar să fie exclusiv crescător sau proprietar de animale?

                  3)

                  Se circumscrie definiției activității agricole din articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 activitatea unui beneficiar al unei scheme de suprafață care încheind un contract de concesiune a unei pășuni în scopul obținerii dreptului de a exploata acea suprafață și de a obține drepturi de plată în anul agricol 2014 încheie ulterior un contract de colaborare cu crescători de animale, contract prin care permite utilizarea gratuită a terenului concesionat în scopul pășunării animalelor, beneficiarul păstrând dreptul de folosință a terenului, dar obligându-se să nu îngrădească activitatea de pășunat și să realizeze lucrări de curățire a pășunii?

                  4)

                  Dreptul [Uniunii] se opune unei interpretări a unei reglementări naționale cum este articolul 431 alineatul (2) Cod procedură civilă referitoare la autoritatea de lucru judecat a unei hotărâri judecătorești definitive, interpretare conform căreia o hotărâre judecătorească definitivă prin care s-a reținut caracterul neeligibil al unei cereri de plată pe considerentul nerespectării dreptului național referitor la cerința legalității titlului de exploatare/folosință asupra terenului pentru care s-a solicitat o schemă de suprafață în anul agricol 2014 (într-un litigiu în care s-a solicitat anularea deciziei de aplicare de sancțiuni multianuale) -, interpretare care împiedică analizarea conformității acestei cerințe naționale cu dreptul [Uniunii] aplicabil anului agricol 2014 într-un nou litigiu în care se examinează legalitatea actului de recuperare a sumelor plătite necuvenit solicitantului, pentru același an agricol 2014, act întemeiat pe aceeași stare de fapt și pe aceleași reglementări naționale care au format obiectul analizei hotărârii judecătorești definitive anterioare?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO 2009 L 30, p. 16).

         (2)  Regulamentul Comisiei (CE) nr. 1122/2009 din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiţionalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiţionalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009 L 316, p. 65).


title: Cauza C-145/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 24 martie 2020 – DS/Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 24 martie 2020 – DS/Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG
      (Cauza C-145/20)
      (2020/C 279/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DS

         Pârâte: Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 2 alineatul (2) litera (d) din Directiva 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 mai 1999 privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum și garanțiile conexe (1) trebuie interpretat în sensul că un autovehicul care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (2) prezintă calitatea care este normală pentru bunurile de același tip și la care consumatorul se poate aștepta în mod rezonabil în cazul în care vehiculul este echipat cu un dispozitiv de manipulare interzis în sensul articolului 3 punctul 10 și al articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 715/2007, cu toate că tipul de vehicul dispune de o omologare de tip CE valabilă, astfel încât vehiculul poate fi utilizat în circulația rutieră?

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 715/2007 trebuie interpretat în sensul că un dispozitiv de manipulare în sensul articolului 3 punctul 10 din acest regulament, care este proiectat într-un mod în care, în afara funcționării în condiții de testare în laborator, recircularea gazelor de evacuare este complet operațională în condiții reale de conducere numai atunci când temperatura exterioară este cuprinsă între 15 și 33 de grade Celsius, poate fi autorizat în temeiul articolului 5 alineatul (2) litera (a) din acest regulament sau aplicarea excepției menționate este a priori exclusă ca urmare a limitării eficienței depline a recirculării gazelor de evacuare la condiții care, în părți ale Uniunii Europene, sunt îndeplinite numai în decursul unei perioade de aproximativ o jumătate de an?

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (6) din Directiva 1999/44 trebuie interpretat în sensul că o neconformitate care constă în echiparea unui vehicul cu un dispozitiv de manipulare interzis în sensul articolului 3 punctul 10 coroborat cu articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 715/2007 trebuie calificată drept minoră în sensul dispoziției menționate atunci când cumpărătorul, având cunoștință de prezența acesteia și de modul său de acțiune, ar fi achiziționat totuși vehiculul?

         (1)  JO 1999, L 171, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 89.

         (2)  JO 2007, L 171, p. 1.


title: Cauza C-148/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 16 martie 2020 – AC/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 16 martie 2020 – AC/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-148/20)
      (2020/C 279/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: AC

         Pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Întrebările preliminare

      Directiva (UE) 2016/681 (1) este compatibilă cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în privința următoarelor aspecte:

                  1)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, datele din PNR care urmează a fi transferate în temeiul directivei sunt suficient determinate?

                  2)

                  Având în vedere domeniul său de aplicare, directiva menționată prezintă, ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, o diferențiere obiectivă suficientă în ceea ce privește colectarea și transferul datelor din PNR în funcție de natura zborurilor și de amenințările existente într-o anumită țară, precum și în funcție de comparația cu bazele de date și cu modelele?

                  3)

                  Durata generală și nediferențiată de păstrare a tuturor datelor din PNR este compatibilă cu articolele 7 și 8 din cartă?

                  4)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva prevede o protecție procedurală suficientă a pasagerilor aerieni în ceea ce privește utilizarea datelor din PNR păstrate?

                  5)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva asigură că țările terțe garantează suficient nivelul de protecție a drepturilor fundamentale europene în ceea ce privește transmiterea datelor din PNR către autoritățile unor state terțe?

         (1)  Directiva (UE) 2016/681 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (JO 2016, L 119, p. 132).


title: Cauza C-149/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 16 martie 2020 – DF/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 16 martie 2020 – DF/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-149/20)
      (2020/C 279/29)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: DF

         Pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Întrebările preliminare

      Directiva (UE) 2016/681 (1) este compatibilă cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în privința următoarelor aspecte:

                  1)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, datele din PNR care urmează a fi transferate în temeiul directivei sunt suficient determinate?

                  2)

                  Având în vedere domeniul său de aplicare, directiva menționată prezintă, ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, o diferențiere obiectivă suficientă în ceea ce privește colectarea și transferul datelor din PNR în funcție de natura zborurilor și de amenințările existente într-o anumită țară, precum și în funcție de comparația cu bazele de date și cu modelele?

                  3)

                  Durata generală și nediferențiată de păstrare a tuturor datelor din PNR este compatibilă cu articolele 7 și 8 din cartă?

                  4)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva prevede o protecție procedurală suficientă a pasagerilor aerieni în ceea ce privește utilizarea datelor din PNR păstrate?

                  5)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva asigură că țările terțe garantează suficient nivelul de protecție a drepturilor fundamentale europene în ceea ce privește transmiterea datelor din PNR către autoritățile unor state terțe?

         (1)  Directiva (UE) 2016/681 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (JO 2016, L 119, p. 132).


title: Cauza C-150/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 17 martie 2020 – BD/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Köln (Germania) la 17 martie 2020 – BD/Deutsche Lufthansa AG
      (Cauza C-150/20)
      (2020/C 279/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BD

         Pârâtă: Deutsche Lufthansa AG

         Întrebările preliminare

      Directiva (UE) 2016/681 (1) este compatibilă cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în privința următoarelor aspecte:

                  1)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, datele din PNR care urmează a fi transferate în temeiul directivei sunt suficient determinate?

                  2)

                  Având în vedere domeniul său de aplicare, directiva menționată prezintă, ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, o diferențiere obiectivă suficientă în ceea ce privește colectarea și transferul datelor din PNR în funcție de natura zborurilor și de amenințările existente într-o anumită țară, precum și în funcție de comparația cu bazele de date și cu modelele?

                  3)

                  Durata generală și nediferențiată de păstrare a tuturor datelor din PNR este compatibilă cu articolele 7 și 8 din cartă?

                  4)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva prevede o protecție procedurală suficientă a pasagerilor aerieni în ceea ce privește utilizarea datelor din PNR păstrate?

                  5)

                  Ținând seama de articolele 7 și 8 din cartă, directiva asigură că țările terțe garantează suficient nivelul de protecție a drepturilor fundamentale europene în ceea ce privește transmiterea datelor din PNR către autoritățile unor state terțe?

         (1)  Directiva (UE) 2016/681 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (JO 2016, L 119, p. 132).


title: Cauza C-152/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureş (România) la data de 30 martie 2020 – DG, EH / SC Gruber Logistics SRL

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunalul Mureş (România) la data de 30 martie 2020 – DG, EH / SC Gruber Logistics SRL
      (Cauza C-152/20)
      (2020/C 279/31)
      Limba de procedură: română

         Instanţa de trimitere

      Tribunalul Mureş

         Părţile din acţiunea principală

         Reclamanți: DG, EH

         Pârâtă: SC Gruber Logistics SRL

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 (1) se interpretează în sensul că alegerea legii aplicabile contractului individual de muncă înlătură aplicarea legii țării în care salariatul și-a desfășurat în mod obișnuit activitatea sau existența alegerii legii aplicabile înlătură incidența articolului 8 alineatul (l) a doua teză din regulament?

                  2)

                  Articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 se interpretează în sensul că salariul minim aplicabil în țara în care salariatul și-a desfășurat în mod obișnuit activitatea reprezintă un drept care intră în sfera „dispozițiilor de la care nu se poate deroga prin convenție în virtutea legii care, în absența unei alegeri, ar fi fost aplicabilă”, în înțelesul articolului 8 alineatul (1) a doua teză din regulament?

                  3)

                  Articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 se interpretează în sensul că se opune ca indicarea în cuprinsul contractului individual de munca a prevederilor Codului muncii român să echivaleze cu alegerea legii române, atât timp cât, în România, este de notorietate că există
                        obligația
                      legală de inserare a acestei clauze de alegere în conținutul contractului individual de muncă? Cu alte cuvinte, articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 se interpretează în sensul că se opune unor reglementări și practici interne naționale de includere obligatorie în conținutul contractelor individuale de muncă a clauzei de alegere a legii române?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (JO 2008, L 177, p. 6).


title: Cauza C-157/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 3 aprilie 2020 – FI/Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Düsseldorf (Germania) la 3 aprilie 2020 – FI/Eurowings GmbH
      (Cauza C-157/20)
      (2020/C 279/32)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Apelant: FI

         Intimată: Eurowings GmbH

         Întrebarea preliminară

      Greva sindicală a propriului personal (în speță, a personalului de cabină) al unui operator efectiv de transport aerian constituie o „împrejurare excepțională” în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004? (1)

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218.)


title: Cauza C-177/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 7 aprilie 2020 – „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft./Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 7 aprilie 2020 – „Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft./Vas Megyei Kormányhivatal
      (Cauza C-177/20)
      (2020/C 279/33)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă:„Grossmania” Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.

         Pârâtă: Vas Megyei Kormányhivatal

         Întrebarea preliminară

      Articolul 267 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene a constatat, printr-o hotărâre pronunțată în cadrul unei proceduri de trimitere preliminară, incompatibilitatea cu dreptul Uniunii a unei dispoziții din dreptul unui stat membru, dispoziția respectivă nu se poate aplica nici în procedurile naționale administrative sau judiciare ulterioare, chiar dacă situația de fapt din procedura ulterioară și cea din procedura preliminară anterioară nu sunt complet identice?


title: Cauza C-178/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék [anterior Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria)] la 7 aprilie 2020 – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék [anterior Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria)] la 7 aprilie 2020 – Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft./Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
      (Cauza C-178/20)
      (2020/C 279/34)
      Limba de procedură: maghiara

         Instanța de trimitere

      Fővárosi Törvényszék (anterior Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft.

         Pârât: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Din articolele 70-73 din Directiva 2001/83 (1) rezultă obligația ca un medicament care se eliberează fără prescripție medicală într-un stat membru să fie considerat drept medicament care se eliberează tot fără prescripție medicală într-un alt stat membru, inclusiv atunci când, în acest din urmă stat membru, medicamentul respectiv nu are autorizație de introducere pe piață și nu a fost clasificat?

                  2)

                  O restricție cantitativă, care condiționează posibilitatea de a comanda și de a elibera pacientului un medicament – care nu are autorizație de introducere pe piață într-un stat membru, dar care are o astfel de autorizație în alt [stat membru al SEE] – de existența unei prescripții medicale și a unei declarații emise de autoritatea farmaceutică, inclusiv în cazul în care medicamentul este înregistrat în alt stat membru drept medicament care se eliberează fără prescripție medicală, este justificată în vederea protecției sănătății și a vieții persoanelor, în sensul articolului 36 TFUE?

         (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


title: Cauza C-189/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 5 mai 2020 – Laudamotion GmbH/Verein für Konsumenteninformation

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 5 mai 2020 – Laudamotion GmbH/Verein für Konsumenteninformation
      (Cauza C-189/20)
      (2020/C 279/35)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă și pârâtă: Laudamotion GmbH

         Intimat și reclamant: Verein für Konsumenteninformation

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 1215/2012 (1), în special articolul 25, articolul 17 alineatul (3) și articolul 19, în orice caz având în vedere de asemenea articolul 67, trebuie interpretate în sensul că se opun controlului caracterului abuziv al convențiilor internaționale privind competența judiciară în temeiul Directivei 93/13/CEE (2), respectiv al dispozițiilor naționale de transpunere corespunzătoare?

                  2.

                  Articolul 25 alineatul (1) prima teză ultima parte din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 („cu excepția cazului în care convenția este nulă și neavenită în privința condițiilor de fond în temeiul legislației statului membru respectiv”) trebuie interpretat în sensul că oferă posibilitatea unui control pe fond – chiar în afara domeniului legislativ armonizat – în conformitate cu dreptul intern al statului membru în care instanțele sunt competente în temeiul unei convenții atributive de competență?

                  3.

                  În cazul unui răspuns negativ la prima și la a doua întrebare:
                  Dispozițiile naționale de transpunere aplicabile controlului caracterului abuziv în conformitate cu Directiva 93/13/CEE sunt determinate de dreptul statului membru în care instanțele sunt competente în temeiul unei convenții atributive de competență sau de lex causae a statului membru al instanței sesizate?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).

         (2)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15, vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-190/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 5 mai 2020 – DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 5 mai 2020 – DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein
      (Cauza C-190/20)
      (2020/C 279/36)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: DocMorris NV

         Intimată: Apothekerkammer Nordrhein

         Întrebarea preliminară

      Este în conformitate cu dispozițiile titlului VIII și, în special, cu articolul 87 alineatul (3) din Directiva 2001/83/CE (1) ca o dispoziție națională [în speță, articolul 7 alineatul (1) prima teză din Legea privind publicitatea în domeniul produselor terapeutice] să fie interpretată în sensul că interzice unei farmacii cu vânzare prin corespondență stabilite într-un alt stat membru să atragă clienți prin promisiunea unui câștig în cadrul unui joc promoțional în cazul în care participarea la jocul promoțional este legată de prezentarea unei rețete pentru un medicament de uz uman care se eliberează pe bază de prescripție medicală, iar câștigul promis nu este un medicament, ci un alt obiect (în speță, o bicicletă electrică în valoare de 2 500 de euro și periuțe de dinți electrice) și nu există suspiciuni că este încurajată o utilizare irațională sau excesivă a medicamentelor?

         (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).


title: Cauza C-197/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 mai 2020 – KAHL GmbH & Co KG/Hauptzollamt Hannover

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 mai 2020 – KAHL GmbH & Co KG/Hauptzollamt Hannover
      (Cauza C-197/20)
      (2020/C 279/37)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: KAHL GmbH & Co KG

         Pârât: Hauptzollamt Hannover

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În măsura în care utilizează cuvântul „topită”, notele explicative referitoare la subpoziția 1521 9099 (1) din Nomenclatura combinată (2) sunt aplicabile?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: Termenul „brută” în sensul subpoziției 1521 9091 din Nomenclatura combinată trebuie interpretat în sensul că ceara de albine care a fost topită în țara de export și din care, cu ocazia topirii, au fost înlăturate mecanic corpuri străine, în ceara de albine rămânând încă corpuri străine, trebuie clasificată la această subpoziție?

         (1)  Note explicative ale Nomenclaturii combinate a Uniunii Europene (JO 2019, C 119, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1776 al Comisiei din 9 octombrie 2019 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE)nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 2019, L 280, p. 1).


title: Cauza C-210/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 30 martie 2020 – Rad Service Srl Unipersonale și alții/Del Debbio SpA și alții

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 30 martie 2020 – Rad Service Srl Unipersonale și alții/Del Debbio SpA și alții
      (Cauza C-210/20)
      (2020/C 279/38)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Consiglio di Stato

         Părțile din procedura principală

         Apelante: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

         Intimate: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop., Daf Costruzioni Stradali Srl, în calitate de mandatar al grupului temporar de întreprinderi constituit împreună cu GARC SpA și Edil Moter Srl

         Întrebarea preliminară

      Articolul 63 din Directiva 2014/24 a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 (1), referitor la instituția menționării capacităților unui terț, coroborat cu principiile libertății de stabilire și liberei prestări a serviciilor prevăzute la articolele 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) se opune aplicării reglementării naționale italiene privind menționarea capacităților unui terț și excluderea din procedurile de atribuire, prevăzută la articolul 89 alineatul 1 a patra teză din Codul achizițiilor publice adoptat prin Decretul legislativ nr. 50 din 18 aprilie 2016, potrivit căreia, în cazul unor declarații false date de întreprinderea auxiliară cu privire la existența unor condamnări penale rămase definitive, potențial susceptibile să demonstreze săvârșirea unei abateri profesionale grave, autoritatea contractantă trebuie întotdeauna să excludă operatorul economic ofertant în cadrul procedurii de cerere de ofertă, fără a i impune sau a i permite să menționeze o altă întreprindere auxiliară adecvată în locul celei dintâi, astfel cum se prevede, în schimb, în celelalte ipoteze în care entitățile la a căror capacitate operatorul economic intenționează să recurgă nu îndeplinesc un criteriu de selecție relevant sau în legătură cu care există motive obligatorii de excludere?

         (1)  Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).


title: Cauza C-215/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 19 mai 2020 – JV/Bundesrepublik Deutschland

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 19 mai 2020 – JV/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-215/20)
      (2020/C 279/39)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: JV

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Directiva (UE) 2016/681 (1) (denumită în continuare „Directiva PNR”), în temeiul căreia transportorii aerieni transferă unității de informații despre pasageri (UIP) instituite în statele membre numeroase date referitoare la ansamblul pasagerilor aerieni, fără nicio excepție, iar, în cadrul acestor unități, datele sunt utilizate fără un motiv în vederea comparării automate cu baze de date și cu criterii prestabilite și sunt păstrate ulterior timp de cinci ani, este compatibilă cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special cu articolele 7, 8 și 52 din aceasta, ținând seama de obiectivul urmărit de Directiva PNR și de cerințele de precizie și de proporționalitate?

                  2)

                  În particular:

                              a)

                              Articolul 3 punctul 9 din Directiva [PNR] coroborat cu anexa II la Directiva PNR, în măsura în care prevede că noțiunea de „infracțiuni grave” în sensul Directivei PNR desemnează infracțiunile enumerate în anexa II la Directiva PNR care sunt pasibile de pedepse cu închisoarea sau cu o măsură privativă de libertate pe o perioadă maximă de cel puțin trei ani în temeiul dreptului intern al unui stat membru, este compatibil cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale din punctul de vedere al preciziei suficiente și al cerinței de proporționalitate?

                              b)

                              Datele din registrul cu numele pasagerilor care urmează a fi transferate (denumite în continuare „datele din PNR”), în măsura în care impun transferul numelor [articolul 8 alineatul (1) prima teză coroborat cu punctul 4 din anexa I la Directiva PNR], al informațiilor din profilul „client fidel” [articolul 8 alineatul (1) prima teză coroborat cu punctul 8 din anexa I la Directiva PNR] și al mențiunilor cu caracter general înscrise în spațiul rezervat unui text liber [articolul 8 alineatul (1) prima teză coroborat cu punctul 12 din anexa I la Directiva PNR] sunt definite suficient de precis pentru a justifica o atingere adusă articolelor 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale?

                              c)

                              Este compatibil cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale, precum și cu obiectivele Directivei PNR, ca, în afară de datele pasagerilor aerieni, să fie de asemenea înregistrate datele unor terți, precum agenția/agentul de turism (punctul 9 din anexa I la Directiva PNR), însoțitorii minorilor (punctul 12 din anexa I la Directiva PNR) și persoanele care călătoresc împreună cu pasagerul (punctul 17 din anexa I la Directiva PNR)?

                              d)

                              Directiva PNR este compatibilă cu articolele 7, 8 și 24 din Carta drepturilor fundamentale, în măsura în care, în temeiul directivei, datele din PNR ale pasagerilor aerieni minori fac obiectul transferului, prelucrării și stocării?

                              e)

                              Articolul 8 alineatul (2) din Directiva PNR coroborat cu punctul 18 din anexa I la această directivă, potrivit căruia transportatorii aerieni transferă către UIP a statelor membre datele API, în măsura în care sunt identice cu datele din PNR, este compatibil cu articolele 8 și 52 din Carta drepturilor fundamentale, ținând seama de principiul reducerii la minimum a datelor?

                              f)

                              Ca temei juridic pentru stabilirea criteriilor care permit compararea datelor (așa-numitele modele), articolul 6 alineatul (4) din Directiva PNR constituie un temei legitim suficient, prevăzut de lege, în sensul articolului 8 alineatul (2) și al articolului 52 din Carta drepturilor fundamentale, precum și al articolului 16 alineatul (2) TFUE?

                              g)

                              În cazul în care datele transferate către UIP a statelor membre sunt păstrate pentru o perioadă de cinci ani, articolul 12 din Directiva PNR mai limitează atingerile aduse articolului 7 și articolului 8 din Carta drepturilor fundamentale la ceea ce este strict necesar?

                              h)

                              Depersonalizarea prevăzută la articolul 12 alineatul (2) din Directiva PNR conduce la o reducere a datelor cu caracter personal la ceea ce este necesar în temeiul articolelor 8 și 52 din Carta drepturilor fundamentale, în cazul în care aceasta constituie doar o pseudonimizare reversibilă în orice moment?

                              i)

                              Articolele 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că impun ca pasagerii ale căror date sunt re-personalizate în cadrul prelucrării datelor din PNR să fie informați cu privire la acest aspect [articolul 12 alineatul (3) din Directiva PNR] și să le fie deschisă astfel posibilitatea unui control jurisdicțional?

                  3.

                  Articolul 11 din Directiva PNR, în măsura în care permite transferul de date din PNR către țări terțe care nu dispun de un nivel adecvat de protecție a datelor, este compatibil cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale?

                  4.

                  Articolul 6 alineatul (4) a patra teză din Directiva PNR oferă suficientă protecție împotriva prelucrării unor categorii speciale de date cu caracter personal în sensul articolului 9 din Regulamentul (UE) 2016/679 (2) (denumit în continuare „Regulamentul general privind protecția datelor”) și al articolului 10 din Directiva (UE) 2016/680 (3), în cazul în care, în spațiul rezervat unor „mențiuni cu caracter general” (punctul 12 din anexa I la Directiva PNR) sunt transferate, de exemplu, preferințe culinare, care permit să se deducă concluzii cu privire la astfel de categorii speciale de date cu caracter personal?

                  5.

                  Este compatibil cu articolul 13 din Regulamentul general privind protecția datelor faptul că pasagerii aerieni sunt informați de transportatorii aerieni pe site-ul lor internet doar cu privire la legea națională de transpunere (în speță, Legea privind prelucrarea datelor pasagerilor aerieni în vederea transpunerii Directivei (UE) 2016/681 din 6 iunie 2017, BGBl. I, p. 1484)?

         (1)  Directiva (UE) 2016/681 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (JO 2016, L 119, p. 132.)

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (JO 2016, L 119, p. 1).

         (3)  Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, depistării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Deciziei-cadru 2008/977/JAI a Consiliului (JO 2016, L 119, p. 89).


title: Cauza C-216/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 mai 2020 – C.E. Roeper GmbH/Hauptzollamt Hamburg

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 7 mai 2020 – C.E. Roeper GmbH/Hauptzollamt Hamburg
      (Cauza C-216/20)
      (2020/C 279/40)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: C.E. Roeper GmbH

         Pârât: Hauptzollamt Hamburg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În măsura în care utilizează cuvântul „topită”, notele explicative referitoare la subpoziția 1521 9099 (1) din Nomenclatura combinată (2) sunt aplicabile?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: Termenul „brută” în sensul subpoziției 1521 9091 din Nomenclatura combinată trebuie interpretat în sensul că ceara de albine care a fost topită în țara de export și din care, cu ocazia topirii, au fost înlăturate mecanic corpuri străine, în ceara de albine rămânând încă corpuri străine, trebuie clasificată la această subpoziție?

         (1)  Note explicative ale Nomenclaturii combinate a Uniunii Europene (JO 2019, C 119, p. 1).

         (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1776 al Comisiei din 9 octombrie 2019 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE)nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 2019, L 280, p. 1).


title: Cauza C-220/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Italia) la 28 mai 2020 – XX/OO

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/29

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Italia) la 28 mai 2020 – XX/OO
      (Cauza C-220/20)
      (2020/C 279/41)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: XX

         Pârâtă: OO
      Intervenient: WW

         Întrebarea preliminară

      Articolul 2, articolul 4 alineatul (3), articolul 6 alineatul (1) și articolul 9 din Tratatul privind Uniunea Europeană și articolul 67 alineatele (1) și (4) și articolele 81 și 82 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene coroborate cu articolele 1, 6, 20, 21, 31, 34, 45 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun unor dispoziții interne precum cele ale articolelor 42, 83 și 87 din Decretul-lege nr. 18 din 17 martie 2020, ale Deciziei din 31 ianuarie 2020 a Consiliului de Miniștri prin care a fost declarată starea de urgență sanitară națională pentru șase luni, până la 31 iulie 2020, și ale articolelor 14 și 263 din Decretul-lege nr. 34/2020, care au prelungit starea de urgență națională datorată COVID-19 și paralizarea justiției civile și penale și a lucrărilor administrative ale instanțelor italiene până la 31 ianuarie 2021, dispoziții care trebuie interpretate împreună, întrucât încalcă independența instanței de trimitere și principiul unui proces echitabil, precum și drepturile, legate de acestea, la demnitatea persoanei, la libertate și securitate, la egalitate în fața legii, la nediscriminare, la condiții de muncă echitabile și juste, la acces la prestații de securitate socială, la libertatea de circulație și de ședere?


title: Cauza C-222/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 27 mai 2020 – OC/Bundesrepublik Deutschland

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 27 mai 2020 – OC/Bundesrepublik Deutschland
      (Cauza C-222/20)
      (2020/C 279/42)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: OC

         Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Articolul 21 și articolul 67 alineatul (2) TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale care, în aplicarea clauzei de deschidere de la articolul 2 alineatul (1) din Directiva (UE) 2016/681 (1) (denumită în continuare „Directiva PNR”), prevede și în cazul zborurilor intra-UE că transportatorii aerieni trebuie să transfere numeroase date referitoare la ansamblul pasagerilor, fără excepție, către unitățile de informații despre pasageri (UIP) instituite în statele membre respective, și că aceste date – cu excepția rezervării unui zbor – trebuie păstrate de UIP fără un motiv și utilizate ulterior în vederea comparării automate cu baze de date și cu criterii prestabilite [în speță, articolul 2 alineatul (3) din Legea privind prelucrarea datelor pasagerilor aerieni în vederea transpunerii Directivei (UE) 2016/681 din 6 iunie 2017 (BGBl. I, p. 1484), care a fost modificat prin articolul 2 din Legea din 6 iunie 2017 (BGBl. I, p. 1484); denumită în continuare „FlugDaG”]?

                  2.

                  Din articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene rezultă că normele de transpunere în dreptul național a articolului 3 punctul 9 coroborat cu anexa II la Directiva PNR [în speță, articolul 4 alineatul (1) din FlugDaG] trebuie să enumere în mod exhaustiv și precis dispozițiile penale naționale relevante la care se referă infracțiunile descrise în Directiva PNR?

                  3.

                  Articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții naționale a unui stat membru [în speță, articolul 6 alineatul (4) din FlugDaG] care permite autorităților statului membru în cauză, în măsura în care acestea exercită misiuni de urmărire penală, să prelucreze datele din PNR transferate și în alte scopuri decât prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave, atunci când indiciile obținute inclusiv pe baza unor informații suplimentare dau naștere la suspiciuni privind o altă infracțiune determinată?

                  4.

                  Clauza de deschidere de la articolul 2 alineatul (1) din Directiva PNR, care permite o dispoziție națională în temeiul căreia Directiva PNR se aplică și în privința zborurilor intra-UE [în speță, articolul 2 alineatul (3) din FlugDaG] și care are drept rezultat o dublă înregistrare a datelor PNR în interiorul Uniunii (țara de decolare și cea de destinație înregistrează datele din PNR), este compatibilă cu articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale, ținând seama de principiul reducerii la minimum a datelor?

                  5.

                  În ipoteza în care Directiva PNR nu încalcă normele de rang superior [a se vedea VG Wiesbaden (Tribunalul Administrativ din Wiesbaden, Germania), decizia din 13 mai 2020 pronunțată în cauza 6 K 805/19.WI] și, prin urmare, este aplicabilă:

                              a)

                              Articolul 7 alineatele (4) și (5) din Directiva PNR trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale a unui stat membru [în speță, articolului 6 alineatul (4) din FlugDaG] care permite autorităților statului membru în cauză, în măsura în care exercită misiuni de urmărire penală, să prelucreze datele din PNR transferate și în alte scopuri decât prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave, atunci când indiciile obținute inclusiv pe baza unor informații suplimentare dau naștere la suspiciuni privind o altă infracțiune determinată (așa-numita captură accidentală)?

                              b)

                              Practica unui stat membru de a pune pe lista autorităților competente în temeiul articolului 7 alineatul (1) din Directiva PNR o autoritate publică [în speță, Bundesamt für Verfassungsschutz (Oficiul Federal pentru Protecția Constituției)] care, în temeiul principiului separației interne din dreptul național [în speță, articolul 5 alineatul (1) coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din Legea privind cooperarea statului federal și a landurilor în domeniul protecției Constituției și Oficiul federal pentru protecția Constituției], nu dispune de competențe polițienești, este compatibilă cu articolului 7 alineatul (2) din Directiva PNR?

         (1)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 27 aprilie 2016 privind utilizarea datelor din registrul cu numele pasagerilor (PNR) pentru] prevenirea, depistarea, investigarea și urmărirea penală a infracțiunilor de terorism și a infracțiunilor grave (JO 2016, L 119, p. 132)


title: Cauza C-224/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Sø- og Handelsretten (Danemarca) la 29 mai 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S și H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S și 2CARE4 ApS

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/31

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Sø- og Handelsretten (Danemarca) la 29 mai 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S și H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S și 2CARE4 ApS
      (Cauza C-224/20)
      (2020/C 279/43)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Sø- og Handelsretten

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S și H. Lundbeck A/S

         Pârâte: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S și 2CARE4 ApS

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 15 alineatul (2) din Directiva (UE) 2015/2436 (1) a Parlamentului European și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci și articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2017/1001 (2) al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci se poate opune comercializării ulterioare a unui medicament care a fost reambalat de către importatorul paralel într-un ambalaj exterior nou pe care a fost reaplicată marca, atunci când

                              i)

                              importatorul este în măsură să realizeze un ambalaj care poate să fie introdus pe piață și să obțină accesul efectiv pe piața statului membru importator rupând ambalajul exterior original în vederea aplicării unor etichete noi pe ambalajul interior și/sau a înlocuirii prospectului însoțitor și resigilând apoi ambalajul exterior original cu un nou dispozitiv care permite să se verifice dacă ambalajul a fost modificat ilicit, în conformitate cu articolul 47a din Directiva 2001/83/CE (3) a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 privind medicamentele (astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE (4) a Parlamentului European și a Consiliului) și cu articolul 16 din Regulamentul delegat (UE) 2016/161 (5) al Comisiei privind elementele de siguranță care apar pe ambalajul medicamentelor?

                              ii)

                              importatorul nu este în măsură să realizeze un ambalaj care poate să fie introdus pe piață și să obțină accesul efectiv pe piața statului membru importator rupând ambalajul exterior original în vederea aplicării unor etichete noi pe ambalajul interior și/sau a înlocuirii prospectului însoțitor și resigilând apoi ambalajul exterior original cu un nou dispozitiv care permite să se verifice dacă ambalajul a fost modificat ilicit, în conformitate cu articolul 47a din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 privind medicamentele (astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului) și cu articolul 16 din Regulamentul delegat (UE) 2016/161 al Comisiei privind elementele de siguranță care apar pe ambalajul medicamentelor?

                  2)

                  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind medicamentele (astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE), inclusiv în special articolul 47a și articolul 54 litera (o), trebuie interpretată în sensul că un nou dispozitiv care permite să se verifice dacă ambalajul a fost modificat ilicit (dispozitiv de protecție împotriva modificărilor ilicite), aplicat pe ambalajul original al medicamentelor (în contextul etichetării suplimentare, după ce ambalajul a fost deschis astfel încât dispozitivul original de protecție împotriva modificărilor ilicite a fost acoperit total sau parțial și/sau îndepărtat) în sensul articolului 47a alineatul (1) litera (b), „[este] echivalent în ceea ce privește posibilitatea de a verifica autenticitatea, identitatea și de a furniza dovezi privind modificarea ilicită a medicamentului” și, în sensul articolului 47a alineatul (1) litera (b) punctul (ii), „[este] la fel de eficient în a permite verificarea autenticității și identificarea medicamentelor și în a furniza probe ale modificării ilicite a medicamentelor”, atunci când ambalajul medicamentelor (a) prezintă semne vizibile care indică faptul că dispozitivul original de protecție împotriva modificărilor ilicite a fost modificat ilicit sau (b) se poate dovedi aceasta prin atingerea produsului, inclusiv

                              i)

                              prin verificarea obligatorie a integrității dispozitivului de protecție împotriva modificărilor ilicite efectuată de producători, distribuitori, farmaciști și persoanele autorizate sau îndreptățite să furnizeze medicamente către populație [a se vedea Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului, articolul 54a alineatul (2) litera (d), și Regulamentul delegat 2016/161 al Comisiei, articolul 10 litera (b) și articolele 25 și 30] sau

                              ii)

                              după deschiderea ambalajului medicamentelor, de exemplu de către un pacient?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare:
                  Articolul 15 din Directiva (UE) 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, articolul 15 din Regulamentul 2017/1001/UE al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene, precum și articolele 36 și 34 TFUE trebuie interpretate în sensul că reambalarea într-un ambalaj exterior nou este necesară în mod obiectiv pentru accesul efectiv pe piața statului importator, atunci când nu este posibil ca importatorul paralel să realizeze o etichetare suplimentară și să resigileze ambalajul original în conformitate cu articolul 47a din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 privind medicamentele (astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului), altfel spus fără ca ambalajul medicamentelor (a) să prezinte semne vizibile care indică faptul că dispozitivul original de protecție împotriva modificărilor ilicite a fost modificat ilicit sau (b) să se poată dovedi aceasta prin atingerea produsului, după cum se arată în a doua întrebare, într-un mod care nu este în concordanță cu articolul 47a?

                  4)

                  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind medicamentele (astfel cum a fost modificată prin Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului) și Regulamentul delegat (UE) 2016/161 al Comisiei, coroborate cu articolele 34 și 36 TFUE și articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2015/2436/UE a Parlamentului European și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretate în sensul că un stat membru [în Danemarca: Lægemiddelstyrelsen (Agenția daneză pentru medicamente)] poate să stabilească orientări potrivit cărora, în general, este necesar să se efectueze reambalarea în ambalaje exterioare noi și doar la cerere, în situații excepționale (de exemplu, atunci când există un risc legat de furnizarea medicamentului) se poate permite efectuarea etichetării suplimentare și a resigilării prin aplicarea unor elementele de siguranță noi pe ambalajul exterior original sau stabilirea și respectarea unor asemenea orientări de către un stat membru este incompatibilă cu articolele 34 și 36 TFUE și/sau cu articolul 47a din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind medicamentele și cu articolul 16 din Regulamentul delegat (UE) 2016/161 al Comisiei?

                  5)

                  Articolul 15 alineatul (2) din Directiva (UE) 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci și articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001/UE al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene, coroborate cu articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că reambalarea într-un ambalaj exterior nou efectuată de un importator paralel în concordanță cu orientările stabilite de un stat membru, astfel cum este menționată în a patra întrebare, trebuie considerată ca fiind necesară în sensul jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene,

                              i)

                              atunci când asemenea orientări sunt compatibile cu articolele 34 și 36 TFUE și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene referitoare la importurile paralele de medicamente?

                              ii)

                              atunci când asemenea orientări sunt incompatibile cu articolele 34 și 36 TFUE și cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene referitoare la importurile paralele de medicamente?

                  6)

                  Articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că reambalarea unui medicament într-un ambalaj exterior nou trebuie să fie necesară în mod obiectiv pentru accesul efectiv pe piața statului importator, chiar dacă importatorul paralel nu a reaplicat marca originală (denumirea de produs), ci a imprimat pe noul ambalaj o denumire de produs care nu conține marca specifică produsului a titularului mărcii („demarcaj”)?

                  7)

                  Articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2015/2436/UE a Parlamentului European și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci și articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001/UE al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene trebuie interpretate în sensul că titularul unei mărci se poate opune comercializării ulterioare a unui medicament care a fost reambalat de către importatorul paralel într-un ambalaj exterior nou, în măsura în care importatorul paralel a reaplicat doar marca specifică produsului a titularului mărcii, dar nu a reaplicat celelalte mărci și/sau specificații comerciale pe care titularul mărcii le-a aplicat pe ambalajul exterior original?

         (1)  Directiva (UE) 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2015 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2015, L 336, p.1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2017 privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).

         (3)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p.67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

         (4)  Directiva 2011/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman în ceea ce privește prevenirea pătrunderii medicamentelor falsificate în lanțul legal de aprovizionare (JO 2011, L 174, p. 74).

         (5)  Regulamentul delegat (UE) 2016/161 al Comisiei din 2 octombrie 2015 de completare a Directivei 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului prin stabilirea de norme detaliate pentru elementele de siguranță care apar pe ambalajul medicamentelor de uz uman (JO 2016, L 32, p. 1).


title: Cauza C-232/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Germania) la 3 iunie 2020 – NP/Daimler AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Germania) la 3 iunie 2020 – NP/Daimler AG
      (Cauza C-232/20)
      (2020/C 279/44)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: NP

         Pârâtă: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Punerea la dispoziție a unui lucrător temporar unei întreprinderi utilizatoare încetează să fie calificată drept „temporară” în sensul articolului 1 din Directiva privind munca prin agent de muncă temporară (1) atunci când angajarea este efectuată pe un post care este disponibil permanent și care nu este ocupat în regim de suplinire?

                  2)

                  Punerea la dispoziție a unui lucrător temporar pentru o durată mai mică de 55 de luni încetează să fie considerată „temporară” în sensul articolului 1 din Directiva privind munca prin agent de muncă temporară?

                  3)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1) și/sau 2), se ridică următoarele întrebări suplimentare:

                              3.1)

                              Lucrătorul temporar are dreptul la stabilirea unui raport de muncă cu întreprinderea utilizatoare, chiar dacă dreptul național nu prevede o asemenea sancțiune înainte de 1 aprilie 2017?

                              3.2)

                              O reglementare națională precum cea prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din AÜG [Legea privind punerea la dispoziție a lucrătorilor] este contrară articolului 1 din Directiva privind munca prin agent de muncă temporară atunci când prevede o durată maximă individuală a punerii la dispoziție de 18 luni pentru prima dată începând cu 1 aprilie 2017, însă nu ia în considerare în mod expres situația în care punerea la dispoziție ar înceta să fie calificată ca fiind temporară în cazul în care se ține seama de perioadele anterioare?

                              3.3)

                              Extinderea duratei maxime individuale a punerii la dispoziție poate fi lăsată la latitudinea partenerilor sociali? În cazul în care răspunsul este afirmativ, aceasta se aplică și partenerilor sociali care nu au competență în privința raportului de muncă al lucrătorului temporar respectiv, ci în privința sectorului de activitate al întreprinderii utilizatoare?

         (1)  Directiva 2008/104/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind munca prin agent de muncă temporară (JO 2008, L 327, p. 9).


title: Cauza C-248/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta förvaltningsdomstolen (Suedia) la 9 iunie 2020 – Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Högsta förvaltningsdomstolen (Suedia) la 9 iunie 2020 – Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (Cauza C-248/20)
      (2020/C 279/45)
      Limba de procedură: suedeza

         Instanța de trimitere

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Skatteverket

         Intimată: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Întrebarea preliminară

      Este compatibil cu Directiva TVA (1), în special cu articolele 137, 168, 184-187, 189 și 192 din aceasta, ca un proprietar al unui imobil, care a optat pentru impozitarea construirii unei clădiri și care a dedus TVA-ul achitat în amonte pentru achizițiile aferente proiectului de construcție, să fie obligat să restituie imediat cuantumul total al TVA-ului achitat în amonte, majorat cu dobânzi, în baza faptului că obligația fiscală încetează ca urmare a întreruperii proiectului de construcție înainte de finalizarea clădirii și că, prin urmare, nu există o activitate de închiriere?

         (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1).


title: Cauza C-252/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 10 iunie 2020 – CY/Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/34

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 10 iunie 2020 – CY/Eurowings GmbH
      (Cauza C-252/20)
      (2020/C 279/46)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: CY

         Pârâtă: Eurowings GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un drept la compensație în temeiul articolului 7 din Regulamentul nr. 261/2004 (1) poate exista și atunci când un pasager nu se poate îmbarca pe un zbor de legătură din cauza unei întârzieri la sosire relativ minore, ceea ce are drept consecință o întârziere de peste trei ore la destinația finală, în condițiile în care cele două zboruri au fost efectuate de doi operatori de transport aerian diferiți, iar rezervarea nu a fost efectuată de operatorul efectiv de transport aerian al primului segment de zbor și împotriva căruia a fost formulată acțiunea din procedura principală?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este afirmativ:
                  „Operatorul [efectiv] de transport aerian” în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (c) și al articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 este operatorul de transport aerian care efectuează în fapt zborul întârziat de pe primul segment de zbor sau operatorul de transport aerian care efectuează zborul punctual de pe al doilea segment de zbor, prin intermediul căruia au fost rezervate cele două zboruri?

                  3)

                  În ipoteza în care ambii operatori de transport aerian ar trebui considerați „operatori [efectivi] de transport aerian” în sensul articolului 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004:
                  Are în acest caz pasagerul un drept de a alege căruia dintre cei doi operatori de transport aerian îi solicită compensația?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-255/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italia) la 10 iunie 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/35

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italia) la 10 iunie 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl
      (Cauza C-255/20)
      (2020/C 279/47)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Commissione Tributaria Regionale del Lazio

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

         Pârâtă: Punto Nautica Srl

         Întrebarea preliminară

      Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene în cauza C-82/12 și articolul 3 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului (1) trebuie să fie interpretate în sensul că se opun legislației italiene în vigoare, în special articolului 17 din Decretul legislativ nr. 398 din 21 decembrie 1990 și articolului 3 alineatul (1) din Legea Regiunii Latium (…) nr. 19 din 2011, care pare să introducă o taxă regională pe benzina pentru vehicule cu motor care nu au „scopuri[le] specifice” impuse de directiva comunitară în discuție?

         (1)  Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO 1992, L 76, p. 1).


title: Cauza C-257/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad la 9 iunie 2020 – „Viva Telecom Bulgaria” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/36

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad la 9 iunie 2020 – „Viva Telecom Bulgaria” EOOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
      (Cauza C-257/20)
      (2020/C 279/48)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Varhoven administrativen sad

         Părțile din procedura principală

         Recurentă:„Viva Telecom Bulgaria” EOOD

         Intimat: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Principiul proporționalității prevăzut la articolul 5 alineatul (4) și la articolul 12 litera (b) din Tratatul privind Uniunea Europeană și dreptul la o cale de atac eficientă în fața unei instanțe judecătorești, în conformitate cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 16 alineatul (2) punctul 3 din Legea privind impozitul pe profit (Zakon za korporativnoto podohodno oblagane, denumită în continuare „ZKPO”)?

                  2)

                  Plata de dobânzi în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/49/CE (1) constituie o distribuire de profit căreia i se aplică articolul 5 din Directiva 2011/96/[UE (2)]?

                  3)

                  Plăților rezultate dintr-un împrumut fără dobândă în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/49/CE, care are scadența la 60 de ani de la data încheierii contractului, le sunt aplicabile dispozițiile articolului 1 alineatul (1) litera (b) și alineatul (3) și ale articolului 5 din Directiva 2011/96/[UE]?

                  4)

                  Articolul 49 și articolul 63 alineatele (1) și (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolul 1 alineatul (1) litera (b) și alineatul 3 și articolul 5 din Directiva 2011/96/[UE], precum și articolul 4 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2003/49/CE se opun unei dispoziții naționale cum este cea prevăzută la articolul 195 alineatul (1), la articolul 200 alineatul (2) din ZKPO și la articolul 200a alineatul (1) și alineatul (5) punctul 4 din ZKPO (abrogat), în versiunile în vigoare în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2011 și 1 ianuarie 2015 și la articolul 195 alineatul (1) și alineatul (6) punctul 3 și alineatul (11) punctul 4 din ZKPO, în versiunea în vigoare începând cu 1 ianuarie 2015 și unei practici de impozitare potrivit căreia dobânzile neplătite rezultate dintr-un împrumut fără dobândă, acordat unei filiale rezidente de societatea-mamă cu sediul în alt stat membru și care are scadența la 60 de ani de la 22 noiembrie 2013, sunt supuse unui impozit care se reține la sursă?

                  5)

                  Articolul 3 alineatul (1) literele (h)-(j), articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b), articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 din Directiva 2008/7/CE a Consiliului din 12 februarie 2008 privind impozitarea indirectă a majorării de capital (3) se opun unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 16 alineatul (1) și alineatul (2) punctul 3 și la articolul 195 alineatul (1) din ZKPO, privind impozitarea la sursă a veniturilor din dobânzi fictive pe baza unui împrumut fără dobândă acordat unei societăți rezidente de o societate dintr-un alt stat membru, care este acționar unic la capitalul societății împrumutate?

                  6)

                  Transpunerea Directivei 2003/49/CE în anul 2011, înainte de expirarea perioadei de tranziție prevăzute la punctul 3 din secțiunea „Fiscalitate” din anexa VI la Actul și la Protocolul la Tratatul de aderare a Republicii Bulgaria la Uniunea Europeană, efectuată la articolul 200 alineatul (2) și la articolul 200a alineatul (1) și alineatul (5) punctul 4 din ZKPO, prin cota de impozitare stabilită la 10 % în locul cotei maxime de 5 % impuse prin Actul și prin Protocolul la Tratatul de aderare la Uniunea Europeană nu încalcă principiile securității juridice și încrederii legitime?

         (1)  Directiva 2003/49/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind sistemul comun de impozitare, aplicabil plăților de dobânzi și de redevențe efectuate între societăți asociate din state membre diferite (JO 2003, L 157, p. 49, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 75).

         (2)  Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO 2011, L 345, p. 8).

         (3)  JO 2008, L 46, р. 11.


title: Cauza C-262/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 15 iunie 2020 – VB/Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Rayonen sad Lukovit (Bulgaria) la 15 iunie 2020 – VB/Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti
      (Cauza C-262/20)
      (2020/C 279/49)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Rayonen sad Lukovit

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: VB

         Pârâtă: Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Protecția efectivă prevăzută la articolul 12 litera (a) din Directiva 2003/88/CE (1) impune ca durata normală a muncii de noapte a polițiștilor și a pompierilor să fie mai mică decât durata normală stabilită a serviciului de zi?

                  2)

                  Principiul egalității, consacrat la articolele 20 și 31 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, impune ca durata normală a muncii de noapte de șapte ore stabilită de dreptul național pentru lucrătorii din sectorul privat să se aplice și angajaților din sectorul public, inclusiv polițiștilor și pompierilor?

                  3)

                  Realizarea efectivă a obiectivului limitării duratei muncii de noapte, consacrat în considerentul (8) al Directivei 2003/88/CE, presupune ca dreptul național să stabilească în mod expres durata normală a muncii de noapte, inclusiv pentru angajații din sectorul public?

         (1)  Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (JO 2003, L 299, p. 9, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-263/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 15 iunie 2020 – Airhelp Limited/Laudamotion GmbH

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/37

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 15 iunie 2020 – Airhelp Limited/Laudamotion GmbH
      (Cauza C-263/20)
      (2020/C 279/50)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Korneuburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Airhelp Limited

         Pârâtă: Laudamotion GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretate în sensul că pasagerul are dreptul la compensație în cazul în care ora de plecare stabilită inițial la ora 14:40 este devansată la ora 8:25 în aceeași zi?

                  2)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctele (i)-(iii) din Regulamentul privind drepturile pasagerilor trebuie interpretat în sensul că examinarea aspectului dacă pasagerul este informat cu privire la anulare trebuie întreprinsă exclusiv în temeiul acestei dispoziții și se opune aplicării dreptului național privind primirea declarațiilor, adoptat în scopul transpunerii Directivei 2000/31/CE (2) și care cuprinde o ficțiune de primire?

                  3)

                  Articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctele (i)-(iii) din Regulamentul privind drepturile pasagerilor și articolul 11 din Directiva privind comerțul electronic trebuie interpretate în sensul că, în cazul rezervării unui zbor de către pasager prin intermediul unei platforme de rezervare, atunci când pasagerul a comunicat numărul său de telefon și adresa sa de e-mail, dar platforma de rezervare a transmis operatorului de transport aerian numărul de telefon și o adresă de e-mail generată în mod automat de platforma de rezervare, primirea comunicării privind devansarea zborului la adresa de e-mail generată în mod automat trebuie apreciată ca fiind informare sau primire a comunicării privind devansarea inclusiv atunci când platforma de rezervare nu transmite sau transmite cu întârziere pasagerului comunicarea operatorului de transport aerian?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (Regulamentul privind drepturile pasagerilor) (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).

         (2)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic) (JO 2000, L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).


title: Cauza C-270/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 18 iunie 2020 – AG și alții/Austrian Airlines AG

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/38

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesgericht Korneuburg (Austria) la 18 iunie 2020 – AG și alții/Austrian Airlines AG
      (Cauza C-270/20)
      (2020/C 279/51)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesgericht Korneuburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: AG, MG, HG, toți minori și reprezentați legal

         Pârâtă: Austrian Airlines AG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 7 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) trebuie interpretat în sensul că operatorul de transport aerian poate reduce dreptul la compensație în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din regulament inclusiv în cazul în care, ca urmare a anulării zborului rezervat, pasagerilor li se oferă un zbor alternativ ale cărui oră de plecare și oră de sosire programate sunt cu 11 ore și 55 de minute mai devreme decât orele de zbor ale zborului anulat?

         (1)  Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-275/20: Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/39

      Acțiune introdusă la 23 iunie 2020 – Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
      (Cauza C-275/20)
      (2020/C 279/52)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland, M. Afonso, D. Schaffrin, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile reclamantei

                  —

                  anularea Deciziei (UE) 2020/470 (1) a Consiliului din 25 martie 2020 privind prelungirea perioadei de aplicare a autorizării acordate coproducțiilor audiovizuale prevăzută la articolul 5 din Protocolul privind cooperarea culturală la Acordul de liber schimb dintre Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Coreea, pe de altă parte;

                  —

                  obligarea Consiliul la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Acțiunea în anulare introdusă de Comisie privește reconducțiunea pentru o perioadă de 3 ani a unei autorizări acordate coproducțiilor audiovizuale a producătorilor din partea UE și a Coreei pentru a beneficia de respectivele regimuri pentru promovarea conținutului local sau regional în temeiul articolului 5 din Protocolul privind cooperarea culturală la Acordul de liber schimb dintre Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia și Republica Coreea.
      În susținerea acțiunii sale, Comisia invocă un singur motiv.
      Comisia consideră că, fundamentându-și decizia pe articolul 3 alineatul (1) din Decizia (UE) 2015/2169 (2) a Consiliului din 1 octombrie 2015 privind încheierea Acordului de liber schimb între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Coreea, pe de altă parte, și nu pe articolul 218 alineatul (6) TFUE, astfel cum a propus Comisia, Consiliul s-a întemeiat pe o bază juridică derivată, neprevăzută de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Prin urmare, Consiliul a încălcat principiul atribuirii de competențe prevăzut la articolul 13 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și principiul echilibrului institutional, astfel cum au fost dezvoltate de jurisprudența Curții de Justiție.

         (1)  Decizia (UE) 2020/470 a Consiliului din 25 martie 2020 privind prelungirea perioadei de aplicare a autorizării acordate coproducțiilor audiovizuale prevăzută la articolul 5 din Protocolul privind cooperarea culturală la Acordul de liber schimb dintre Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Coreea, pe de altă parte (JO 2020, L 101, p. 1).

         (2)  Decizia (UE) 2015/2169 a Consiliului din 1 octombrie 2015 privind încheierea Acordului de liber schimb între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Republica Coreea, pe de altă parte, (JO 2015, L 307, p. 2).


title: Cauza C-287/20: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 30 iunie 2020 – EL și CP/Ryanair Designated Activity Company

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/39

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Hamburg (Germania) la 30 iunie 2020 – EL și CP/Ryanair Designated Activity Company
      (Cauza C-287/20)
      (2020/C 279/53)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: EL, CP

         Pârâtă: Ryanair Designated Activity Company

         Întrebările preliminare

      Constituie o „împrejurare excepțională”, în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), greva personalului propriu al unui operator de transport aerian însărcinat cu efectuarea unui zbor organizat de un sindicat?
      În această privință, este relevant faptul că au avut loc negocieri cu reprezentantul sau cu reprezentanții lucrătorilor înainte de grevă?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-330/20: Acțiune introdusă la 28 mai 2020 – ACMO și alții/SRB

text:
               24.8.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/41

      Acțiune introdusă la 28 mai 2020 – ACMO și alții/SRB
      (Cauza T-330/20)
      (2020/C 279/54)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: ACMO Sàrl (Luxemburg, Luxemburg) și alți 69 de reclamanți (reprezentanți: T. Soames, N. Chesaites, avocați, și R. East, Solicitor)

         Pârât: Comitetul unic de rezoluție

         Concluziile

      Reclamanții solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea articolului 2 din Decizia SRB/EES/2020/52 a Comitetului Unic de Rezoluție din 17 martie 2020, prin care se urmărește să se determine dacă trebuie să se acorde o despăgubire acționarilor și creditorilor vizați de măsurile de rezoluție privind Banco Popular Español SA (denumită în continuare „decizia atacată”), și/sau

                  —

                  anularea articolului 1 din decizia atacată și/sau

                  —

                  anularea articolului 3 din decizia atacată și/sau

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea în întregime a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanții invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată, în special constatarea că nu se datorează creditorilor (printre care reclamanții) nicio despăgubire în temeiul articolului 76 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (1) (articolul 2), este afectată de erori vădite de apreciere și de erori de drept și încalcă, așadar, dreptul de proprietate al reclamanților. Mai exact, reclamanții susțin că SRB a săvârșit erori vădite de apreciere și erori de drept atunci când a adoptat decizia atacată în temeiul raportului de evaluare („raportul de evaluare 3”) și al „clarificării” acestui raport, anexată la decizia atacată, elaborate de Deloitte Réviseurs d’Entreprises (denumită în continuare „Deloitte”), potrivit cărora reclamanții nu ar fi recuperat nimic dacă Banco Popular ar fi fost supusă unei proceduri normale de insolvabilitate în Spania.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia SRB de a încredința evaluarea 3 către Deloitte este afectată de erori vădite de apreciere sau de erori de drept, dat fiind că Deloitte nu îndeplinea criteriul fundamental de independență prevăzut la articolul 20 alineatul (16) din Regulamentul nr. 806/2014.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că SRB a delegat către Deloitte în mod necuvenit puterea sa de decizie conferită de Regulamentul nr. 806/2014, cu încălcarea principiului stabilit de jurisprudența Uniunii în Hotărârea de principiu Meroni (2).

         (1)  Regulamentul (UE) 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO 2014, L 225, p. 1).

         (2)  Hotărârea din 13 iunie 1958, Meroni/Înalta Autoritate, cauza C-9/56, EU:C:1958:7.