title: Cauza T-370/06: Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Kuwait Petroleum Corp. și alții/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/28

         Acțiune introdusă la data de 4 decembrie 2006 — Kuwait Petroleum Corp. și alții/Comisie
   (Cauza T-370/06)
   (2007/C 20/44)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: Kuwait Petroleum Corp (Shuwaikh, Kuweit), Kuwait Petroleum International Ltd (Woking, Marea Britanie), și Kuwait Petroleum (Țările de Jos) BV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentați de: D. W. Hull, Dr. G. M. Berrisch, lawyers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               anularea Deciziei C(2006)4090 a Comisiei din 13 septembrie 2006 în măsura în care este aplicabilă reclamanților; în subsidiar

               —

               reducerea cuantumului amenzii aplicate;

               —

               în oricare dintre cazuri, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Printr-o decizie adoptată la 13 septembrie 2006 („decizia contestată“), Comisia a aplicat reclamanților Kuwait Petroleum Corp. („KPC“), Kuwait Petroleum International Ltd („KPI“) și Kuwait Petroleum (Țările de Jos) BV („KPN“) o amendă de 16 632 milioane euro, în solidar, pentru încălcarea articolului 81 CE prin fixarea prețurilor pe piața olandeză a bitumului. Fiecare dintre reclamanți solicită prin prezenta anularea deciziei contestate sau, în subsidiar, o reducere a amenzii pentru următoarele motive:
   În cadrul primului motiv, reclamanții susțin că Comisia a comis o eroare evidentă de drept și de fapt pentru că a aplicat un criteriu juridic greșit susținând că KPC și KPI sunt responsabile pentru actele lui KPN și pentru că nu a oferit dovezi adecvate potrivit criteriului juridic corect. Mai precis, se susține că, în decizia contestată, Comisia a concluzionat că atât KPC cât și KPI sunt responsabile pentru implicarea directorilor KPN în cartelul olandez al bitumului, pe motiv că KPN este o filială deținută în totalitate de către KPC și că atât KPC, cât și KPI exercită întinse puteri de supraveghere asupra KPN. Reclamanții susțin că o societate-mamă nu poate fi ținută responsabilă doar pe baza structurii acționariatului și a unei puteri de supraveghere întinse și că Comisia trebuie să stabilească faptul că societatea-mamă a exercitat un control suficient asupra conduitei filialei pe piața afectată de încălcare astfel încât să se poată presupune în mod rezonabil că filiala nu a acționat în mod autonom în privința încălcării.
   Reclamanții susțin în continuare, în cadrul cel de-al doilea motiv, că decizia contestată ar trebui să fie anulată sau, cu titlu subsidiar, amenda să fie redusă, întrucât Comisia ar fi greșit în drept amendând reclamanții contrar Comunicării privind politica de clemență din 2002 (1), care prevede că, atunci când un solicitant al politicii de clemență oferă dovezi privind fapte care erau anterior nedovedite și acele fapte au o influență directă asupra gravității sau duratei cartelului, Comisia nu poate să folosească aceste fapte împotriva solicitantului politicii de clemență.
   În sfârșit, în cadrul celui de al treilea motiv, reclamanții susțin că Comisia a făcut o greșeală evidentă de evaluare în stabilirea procentului de reducere a amenzii ca urmare a Comunicării privind politica de clemență din 2002 și susțin în mod consecință că amenda ar trebui redusă cu un maximum de 50 %.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind imunitatea la aplicarea amenzilor şi reducerea amenzilor în cazurile de cartel, JO 2002, C 45, p. 3.


title: Cauza T-189/08: Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2010 — Forum 187/Comisia ( Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Schemă de ajutor în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia — Nouă decizie a Comisiei adoptată ca urmare a unei anulări în parte de către Curte — Asociație — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Inadmisibilitate )

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/42

         Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2010 — Forum 187/Comisia
   (Cauza T-189/08) (1)

   („Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Schemă de ajutor în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia - Nouă decizie a Comisiei adoptată ca urmare a unei anulări în parte de către Curte - Asociație - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Inadmisibilitate”)
   2010/C 113/66
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Forum 187 ASBL (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: A. Sutton și G. Forwood, barristers)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: N. Khan și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2008/283/CE a Comisiei din 13 noiembrie 2007 privind sistemul de ajutor pus în aplicare de Belgia în favoarea centrelor de coordonare stabilite în Belgia și de modificare a Deciziei 2003/757/CE (JO 2008, L 90, p. 7), în măsura în care nu acordă perioade tranzitorii prospective rezonabile centrelor de coordonare vizate de Hotărârea Curții din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia (C-182/03 și C-217/03, Rec., p. I-5479)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Forum 187 ASBL la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-60/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italia) la 11 februarie 2009 – Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italia) la 11 februarie 2009 – Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri
   (Cauza C-60/09)
   2009/C 90/23
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Lucio Rubano

      Pârâte: Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

      Întrebările preliminare

               1)

               Este compatibilă cu articolele 152 și 153 din Tratatul privind Uniunea Europeană prezența unei singure farmacii în comunele cu populație mai mică de 4 000 de locuitori?

               2)

               Este compatibilă cu articolele 152 și 153 din Tratatul privind Uniunea Europeană condiționarea înființării unei a doua farmacii, în comune cu populație mai mare de 4 000 de locuitori, de cerințe cum ar fi: populația să depășească cu cel puțin 50 % parametrii, distanța față de farmacia existentă să fie de cel puțin 3 000 m și să existe necesități speciale de asistență farmaceutică în raport cu condițiile topografice și cu cele referitoare la rețeaua de drumuri, care să fie evaluate fie de unitățile sanitare (societăți sanitare locale), fie de asociația profesională locală sau, în orice caz, de autoritățile administrative competente în domeniul organizării și controlului serviciului de asistență farmaceutică?


title: Cauza T-494/14: Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – Klymenko/Consiliul

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/51

         Acțiune introdusă la 30 iunie 2014 – Klymenko/Consiliul
   (Cauza T-494/14)
   2014/C 292/63
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Oleksandr Klymenko (Kiev, Ucraina) (reprezentanți: M. Shaw, QC, și I. Quirk, Barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea, cu efect imediat și în măsura în care îl privește pe domnul Klymenko, a Deciziei 2014/216 și a Regulamentului nr. 381/2014 și

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de domnul Klymenko.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al reclamantului și a dreptului său la o protecție jurisdicțională efectivă, întrucât reclamantul nu știa că face obiectul unei anchete, pe baza căreia a fost înscris pe lista persoanelor, entităților și organismelor supuse măsurilor restrictive contestate, și întrucât nu i-a fost furnizată nicio informație în această privință nici de către Consiliu, nici de către autoritățile ucrainene. Reclamantul susține de asemenea că motivele înscrierii sale pe această listă nu i-au fost comunicate și nu a putut, în consecință, să prezinte observații în această privință.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere a elementelor de probă întrucât faptele demonstrează că reclamantul a luptat împotriva corupției în exercitarea funcțiilor sale în Ucraina și că nu a deturnat fonduri publice ucrainene.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe nemotivare, pe neîntrunirea condițiilor de probă prevăzute la articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119 și pe un abuz de putere întrucât motivele înscrierii reclamantului pe această listă sunt vagi și nespecifice. Reclamantul susține că, prin urmare, Consiliul nu a dovedit că îndeplinește condițiile prevăzute de articolul 1 alineatul (1) din Decizia 2014/119, astfel încât înscrierea sa pe această listă constituie un abuz de putere.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate și a principiului proporționalității întrucât înghețarea fondurilor reclamantului constituie o atingere inutilă și disproporționată adusă dreptului său de proprietate.


title: Hotărârea Curții din 3 august 2016 în cauzele conexate E-26/15 și E-27/15 – Procedură penală împotriva B și B împotriva Finanzmarktaufsicht (Libera prestare a serviciilor – Articolul 36 din Acordul privind SEE – Directiva 2005/60/CE – Proporționalitate)

text:
               13.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/25

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 3 august 2016
   în cauzele conexate E-26/15 și E-27/15
   Procedură penală împotriva B și B împotriva Finanzmarktaufsicht
   (Libera prestare a serviciilor – Articolul 36 din Acordul privind SEE – Directiva 2005/60/CE – Proporționalitate)
   (2017/C 120/13)
   În cauzele conexate E-26/15 și E-27/15, procedura penală împotriva B și B împotriva Finanzmarktaufsicht – SOLICITĂRI adresate Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea de Apel a Principatului Liechtenstein (Fürstliches Obergericht) și Camera de Apel a Autorității de supraveghere a pieței financiare (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) cu privire la interpretarea Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător raportor), judecători, a pronunțat, la 3 august 2016, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului trebuie interpretată în sensul că nu se opune ca un stat SEE gazdă să supună cerințelor de diligență prevăzute în legislația sa națională un furnizor de servicii pentru fiducii sau societăți care își desfășoară activitatea pe teritoriul său în cadrul liberei prestări a serviciilor.

               2.

               Cu toate acestea, în măsura în care acest tip de legislație creează dificultăți și costuri suplimentare pentru activitățile desfășurate în temeiul normelor care reglementează libera prestare a serviciilor și este susceptibil să se adauge controalelor deja efectuate în statul SEE de origine al furnizorului de servicii pentru fiducii sau societăți, descurajându-l pe acesta din urmă să desfășoare astfel de activități, aceasta constituie o restricție în ceea ce privește libera prestare a serviciilor. Articolul 36 din Acordul privind SEE trebuie interpretat în sensul că nu se opune acestui tip de legislație, cu condiția să fie aplicat într-un mod nediscriminatoriu, să fie justificat de obiectivul combaterii spălării banilor și a finanțării terorismului, să fie de natură să garanteze realizarea acestui obiectiv și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia. În special, pentru ca măsurile naționale de supraveghere ale statului SEE gazdă să fie considerate proporționale, nu ar trebui să existe o prezumție generală de fraudă care să conducă la verificări complete și sistematice ale tuturor persoanelor care sunt stabilite în alte state SEE și care furnizează temporar servicii în statul SEE gazdă. În plus, statul SEE gazdă trebuie, atunci când solicită informații, cum ar fi documente, care se află în statul SEE unde este stabilit furnizorul de servicii, să acorde acestuia din urmă o perioadă rezonabilă de timp pentru a furniza aceste informații, de exemplu prin transmiterea de copii ale documentelor. În acest sens, stabilirea unui termen adecvat va depinde de volumul documentelor solicitate și de suportul pe care acestea sunt stocate.

               3.

               Răspunsurile Curții la prima și la a doua întrebare nu diferă în cazul în care societatea căreia îi sunt furnizate servicii administrative nu este constituită în temeiul dreptului unui stat SEE.


title: Cauza T-672/14: Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2016 – August Wolff și Remedia/Comisia („Medicamente de uz uman – Articolul 31 din Directiva 2001/83/CE – Articolul 116 din Directiva 2001/83 – Substanţa activă estradiol – Decizie a Comisiei care obligă statele membre să retragă şi să modifice autorizaţiile naţionale de introducere pe piaţă a medicamentelor pentru uz topic cu un conţinut de 0,01 % în greutate de estradiol – Sarcina probei – Proporţionalitate – Egalitate de tratament”)

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/22

      Hotărârea Tribunalului din 20 octombrie 2016 – August Wolff și Remedia/Comisia
      (Cauza T-672/14) (1)

      ((„Medicamente de uz uman - Articolul 31 din Directiva 2001/83/CE - Articolul 116 din Directiva 2001/83 - Substanţa activă estradiol - Decizie a Comisiei care obligă statele membre să retragă şi să modifice autorizaţiile naţionale de introducere pe piaţă a medicamentelor pentru uz topic cu un conţinut de 0,01 % în greutate de estradiol - Sarcina probei - Proporţionalitate - Egalitate de tratament”))
      (2016/C 454/40)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamante: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Germania) și Remedia d.o.o. (Zagreb, Croația) (reprezentanți: P. Klappich, C. Schmidt și P. Arbeiter, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B.-R. Killmann M. Šimerdová și A. Sipos, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare C(2014) 6030 final a Comisiei din 19 august 2014 privind autorizațiile de introducere pe piață a medicamentelor de uz uman pentru uz topic cu o concentrație ridicată de estradiol în conformitate cu articolul 31 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului, în măsura în care decizia menţionată obligă statele membre să respecte obligaţiile prevăzute pentru medicamentele pentru uz topic cu un conţinut de 0,01 % în greutate de estradiol, menţionate şi nemenţionate în anexa I la aceasta, cu excepţia restricţiei în temeiul căreia medicamentele pentru uz topic cu un conţinut de 0,01 % în greutate de estradiol, menţionate în aceeaşi anexă, pot fi încă aplicate doar intravaginal.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acţiunea.

                  2)

                  Obligă Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel şi Remedia d.o.o. la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, precum şi a celor efectuate în procedura măsurilor provizorii.

         (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza C-58/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 februarie 2011 — France Telecom España, S.A.

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 7 februarie 2011 — France Telecom España, S.A.
   (Cauza C-58/11)
   2011/C 139/24
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: France Telecom España, S.A.

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (1) trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care permite impunerea unei taxe pentru drepturile de instalare a infrastructurilor pe domeniul public municipal către întreprinderile operatoare care, fără a fi titularele rețelei, o utilizează pentru a presta servicii de telefonie mobilă?

               2.

               În cazul în care impunerea este considerată compatibilă cu articolul 13 din Directiva 2002/20/CE, condițiile în care taxa este impusă prin ordonanța locală în discuție îndeplinesc cerințele de obiectivitate, proporționalitate și nediscriminare prevăzute de dispoziția respectivă, precum și necesitatea de a garanta utilizarea optimă a infrastructurilor în cauză?

               3.

               Trebuie recunoscut efect direct articolului 13 din Directiva 2002/20/CE?

      (1)  JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183.


title: Cauza C-338/15 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 20 iulie 2016 – Claire Staelen/Ombudsmanul European (Recurs – Răspundere extracontractuală – Examinare de către Ombudsmanul European a unei plângeri referitoare la gestionarea unei liste de aptitudini rezultate dintr-un concurs general – Regulamentul de procedură al Curții – Articolul 181)

text:
               5.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 454/9

      Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 20 iulie 2016 – Claire Staelen/Ombudsmanul European
      (Cauza C-338/15 P) (1)

      ((Recurs - Răspundere extracontractuală - Examinare de către Ombudsmanul European a unei plângeri referitoare la gestionarea unei liste de aptitudini rezultate dintr-un concurs general - Regulamentul de procedură al Curții - Articolul 181))
      (2016/C 454/19)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurentă: Claire Staelen (reprezentant: V. Olona, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Ombudsmanul European (reprezentanți: inițial G. Grill, ulterior L. Papadias, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  O obligă pe doamna Claire Staelen la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 294, 7.9.2015.


title: Cauza T-181/14: Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Nürburgring/OAPI – Biedermann (Nordschleife)

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/29

         Acțiune introdusă la 20 martie 2014 – Nürburgring/OAPI – Biedermann (Nordschleife)
   (Cauza T-181/14)
   2014/C 151/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nürburgring GmbH (Nürburg, Germania) (reprezentant: M. Viefhues şi C. Giersdorf, avocaţi)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lutz Biedermann (Villingen-Schwenningen, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 20 ianuarie 2014 din cauza R 163/2013-4;

               —

               obligarea pârâtului sau a celeilalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „Nordschleife” pentru produse și servicii din clasele 2-4, 6, 9, 11, 12, 14, 16, 18, 21, 22, 24-30, 32-34, 41 și 43, cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 7 379 399

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Lutz Biedermann

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „Management by Nordschleife” pentru produse și servicii din clasele 6, 9, 16, 25, 28 și 41

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-297/14: Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Walter Klein/Comisia [„Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive — Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE — Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               27.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/24

         Ordonanța Tribunalului din 22 mai 2015 – Walter Klein/Comisia
   (Cauza T-297/14) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de Germania în sprijinul energiei electrice produse din surse de energie regenerabile și al întreprinderilor electro-intensive - Decizie de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE - Adoptarea deciziei finale după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 245/29)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Walter Klein GmbH & Co. KG (Wuppertal, Germania) (reprezentanți: T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme și T. Wielsch, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Maxian Rusche și R. Sauer, agenți, asistați de A. Luke și C. Maurer, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei C (2013) 4424 final a Comisiei din 18 decembrie 2013 de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE în ceea ce privește măsurile adoptate de Republica Federală Germania în sprijinul energiei electrice din surse regenerabile și al marilor consumatori de energie [ajutorul de stat SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului prezentei acțiuni.

               2)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulate de Autoritatea AELS de Supraveghere.

               3)

               Walter Klein GmbH & Co. KG suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv pe cele aferente procedurii privind măsurile provizorii.

               4)

               Autoritatea AELS de Supraveghere suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014


title: Cauza C-302/14: Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/19

         Acțiune introdusă la 24 iunie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Belgiei
   (Cauza C-302/14)
   2014/C 292/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Hetsch, O. Beynet, K. Herrmann, agenți)

      Pârât: Regatul Belgiei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, în ceea ce privește Directiva 2010/31/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 2010 privind performanța energetică a clădirilor (1), prin neadoptarea pentru anumite părți din teritoriul său a dispozițiilor de transpunere a definițiilor care figurează la articolul 2 punctele 2, 7 și 9 și a cerințelor prevăzute la articolul 8 alineatul (1), la articolul 9 alineatul (1), la articolul 11 alineatele (2)-(5), la articolul 18 și în anexa Π la această directivă sau, în orice caz, prin necomunicarea acestor dispoziții Comisiei, Regatul Belgiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 alineatul (1) din directiva menționată;

               —

               impunerea Regatului Belgiei, în temeiul articolului 260 alineatul (3) TFUE, a plății unei penalități cu titlu cominatoriu de 42  178,50 EUR pe zi, începând de la data pronunțării hotărârii Curții, plătibilă în contul de resurse proprii al Uniunii Europene, pentru neîndeplinirea obligației de a comunica măsurile de transpunere a unei directive adoptate în conformitate cu o procedură legislativă;

               —

               obligarea Regatului Belgiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru transpunerea Directivei 2010/31/UE a expirat la 9 iulie 2012.

      (1)  JO L 153, p. 13.


title: Cauza T-653/13 P: Recurs introdus la 6 decembrie 2013 de Kari Wahlström împotriva Hotărârii din 9 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-116/12, Wahlström/Frontex

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/38

         Recurs introdus la 6 decembrie 2013 de Kari Wahlström împotriva Hotărârii din 9 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-116/12, Wahlström/Frontex
   (Cauza T-653/13 P)
   2014/C 52/74
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Kari Wahlström (Espoo, Finlanda) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene (Frontex)

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 9 octombrie 2013 prin care s-a respins acțiunea sa;

               —

               admiterea concluziilor prezentate în primă instanță, litigiul fiind, în opinia recurentului, în stare de judecată;

               —

               obligarea celeilalte părți din procedură la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs recurentul solicită anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (TFP) prin care acesta a respins acțiunea sa având ca obiect, pe de o parte, anularea raportului de evaluare a recurentului pentru anul 2010 și, pe de altă parte, o cerere de daune-interese.
   În susținerea recursului, recurentul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de TFP, constând în faptul că acesta a considerat că lipsa de dialog între evaluator și recurent în cadrul exercițiului de evaluare pentru anul 2010 nu constituia o neregularitate procedurală substanțială (referitor la punctul 38 și următoarele din hotărârea atacată). Recurentul susține că:

                           —

                           pe de o parte, TFP nu a ținut seama de jurisprudența existentă;

                           —

                           pe de altă parte, prin faptul că a întemeiat motivarea hotărârii atacate pe contextul în care fusese întocmit raportul de evaluare și nu doar pe aspectul dacă desfășurarea unui dialog oficial putea avea un efect asupra procedurii, Tribunalul a depășit marjele controlului său jurisdicțional, încălcând competențele de apreciere ale administrației.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de TFP atunci când acesta a statuat că lipsa stabilirii unor obiective pentru prima parte a anului 2010 nu constituia o neregularitate procedurală substanțială de natură să afecteze validitatea raportului de evaluare în cauză (referitor la punctul 50 și următoarele din hotărârea atacată). Recurentul susține că:

                           —

                           pe de o parte, TFP nu a ținut seama de liniile directoare referitoare la evaluare, în măsura în care acestea prevedeau obligația de a stabili noi obiective, în cazul schimbării funcției de agent în perioada de referință;

                           —

                           pe de altă parte, descrierea sarcinilor atribuite recurentului în noua sa funcție prin trimitere la documente referitoare la instituirea și la funcționarea biroului operațional nu ar implica deloc că îi fuseseră stabilite obiective care trebuiau să fie îndeplinite de recurent în legătură cu aceste sarcini.


title: Cauza F-37/09: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Doyle/Oficiul European de Poliție (Europol) (Funcție publică — Personal al Europol — Neînnoirea contractului — Contract cu durată nedeterminată — Articolul 6 din Statutul personalului Europol — Principiul respectării dreptului la apărare)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/69

      Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 29 iunie 2010 — Doyle/Oficiul European de Poliție (Europol)
      (Cauza F-37/09) (1)

      (Funcție publică - Personal al Europol - Neînnoirea contractului - Contract cu durată nedeterminată - Articolul 6 din Statutul personalului Europol - Principiul respectării dreptului la apărare)
      (2010/C 288/129)
      Limba de procedură: olandeza

         Părțile

         Reclamantă: Margaret Doyle (Noordwijkerhout, Țările de Jos) (reprezentanți: reprezentată inițial de P. de Casparis, avocat, ulterior de W. J. Dammingh și de N. D. Dane, avocați)

         Pârât: Oficiul European de Poliție (Europol) (reprezentanți: D. Neumann și D. El Khoury, agenți, asistați de B. Wägenbaur și R. Van der Hout, avocați)

         Obiectul

      Anularea Deciziei din 12 iunie 2008 de informare a reclamantei cu privire la imposibilitatea de a i se oferi un post permanent, precum și a Deciziei din 7 ianuarie 2009 de respingere a reclamației formulate împotriva primei decizii

         Dispozitivul

                  1.

                  Anulează Decizia din 12 iunie 2008 prin care Oficiul European de Poliție (Europol) a refuzat să acorde doamnei Doyle un contract cu durată nedeterminată.

                  2.

                  Obligă Europol la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 167, 18.7.2009, p. 26.


title: Cauza T-366/13: Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2017 – Franța/Comisia [„Ajutoare de stat — Cabotaj maritim — Ajutoare puse în aplicare de Franța în favoarea Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) şi a Compagnie méridionale de navigation — Serviciu de interes economic general — Compensări pentru un serviciu complementar serviciului de bază, destinat să acopere perioadele de vârf în sezonul turistic — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă — Noţiunea de ajutor de stat — Avantaj — Hotărârea Altmark”]

text:
               18.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 121/20

         Hotărârea Tribunalului din 1 martie 2017 – Franța/Comisia
   (Cauza T-366/13) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Cabotaj maritim - Ajutoare puse în aplicare de Franța în favoarea Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) şi a Compagnie méridionale de navigation - Serviciu de interes economic general - Compensări pentru un serviciu complementar serviciului de bază, destinat să acopere perioadele de vârf în sezonul turistic - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate incompatibile cu piața internă - Noţiunea de ajutor de stat - Avantaj - Hotărârea Altmark”])
   (2017/C 121/29)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial E. Belliard, G. de Bergues, D. Colas și N. Rouam, ulterior G. de Bergues, D. Colas, F. Alabrune și J. Bousin, și, în sfârșit, D. Colas, F. Alabrune și J. Bousin, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Afonso și B. Stromsky, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE şi având ca obiect anularea Deciziei 2013/435/UE a Comisiei din 2 mai 2013 privind ajutorul de stat SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN) pus în aplicare de Franța în favoarea Société Nationale Corse Méditerranée și a Compagnie Méridionale de Navigation (JO 2013, L 220, p. 20)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Republica Franceză suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cheltuielile aferente procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-127/07 P: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2008 — Bligny/Comisia Comunităților Europene ( Recurs — Funcție publică — Concurs general — Condiții de admitere — Refuzul admiterii în etapa corectării probei scrise — Anunț de concurs — Act de candidatură incomplet — Dovada cetățeniei — Recurs vădit nefondat )

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/24

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 10 iunie 2008 — Bligny/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-127/07 P) (1)

   („Recurs - Funcție publică - Concurs general - Condiții de admitere - Refuzul admiterii în etapa corectării probei scrise - Anunț de concurs - Act de candidatură incomplet - Dovada cetățeniei - Recurs vădit nefondat’)
   (2008/C 197/43)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Francesco Bligny (Tassin-la-Demi-Lune, Franța) (reprezentant: P. Lebel-Nourissat, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și K. Herrmann, agenți)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 15 februarie 2007, Bligny/Comisia (F-142/06 și F-142/06 AJ, nepublicată încă în Repertoriu) și având ca obiect anularea acestei ordonanțe
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Francesco Bligny suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-396/07: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein oikeus — Finlanda) — Mirja Juuri/Fazer Amica Oy (Politică socială — Directiva 2001/23/CE — Menținerea drepturilor lucrătorilor — Transfer de întreprinderi — Articolul 4 alineatul (2) — Modificarea substanțială a condițiilor de muncă în cazul unui transfer — Convenție colectivă — Rezilierea contractului de muncă de către lucrător — Reziliere pentru care angajatorul este considerat răspunzător — Consecințe — Despăgubire pecuniară aflată în sarcina angajatorului)

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 27 noiembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Korkein oikeus — Finlanda) — Mirja Juuri/Fazer Amica Oy
   (Cauza C-396/07) (1)

   (Politică socială - Directiva 2001/23/CE - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Transfer de întreprinderi - Articolul 4 alineatul (2) - Modificarea substanțială a condițiilor de muncă în cazul unui transfer - Convenție colectivă - Rezilierea contractului de muncă de către lucrător - Reziliere pentru care angajatorul este considerat răspunzător - Consecințe - Despăgubire pecuniară aflată în sarcina angajatorului)
   (2009/C 19/11)
   Limba de procedură: finlandeza
   Instanța de trimitere
   Korkein oikeus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Mirja Juuri

      Pârâtă: Fazer Amica Oy
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri prelilminare — Korkein oikeus — Interpretarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 20) — Răspunderea angajatorului față de un lucrător salariat care a reziliat el însuși contractul de muncă din cauza deteriorării substanțiale a condițiilor sale de muncă intervenite în urma unui transfer de întreprinderi care a avut ca efect aplicarea unei alte convenții colective
   Dispozitivul
   Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități trebuie interpretat în sensul că, în ipoteza unei rezilieri a contractului de muncă sau a raportului de muncă, impusă de îndeplinirea condițiilor de aplicare a acestei dispoziții și independentă de vreo neîndeplinire de către cesionar a obligațiilor care îi revin în temeiul directivei respective, acesta nu obligă statele membre să garanteze lucrătorului un drept la o despăgubire pecuniară din partea acestui cesionar în aceleași condiții care se aplică dreptului de care se poate prevala un lucrător în cazul în care angajatorul său reziliază în mod nelegal contractul de muncă sau raportul de muncă. Cu toate acestea, instanța națională este obligată, în cadrul competențelor sale, să garanteze că, într-o astfel de ipoteză, cesionarul suportă cel puțin consecințele pe care dreptul național aplicabil le prevede în cazul rezilierii contractului de muncă sau a raportului de muncă pentru care angajatorul este considerat răspunzător, precum plata salariului și a altor avantaje care corespund, în temeiul acestui drept național, perioadei de preaviz care trebuie respectată de angajatorul respectiv.
   Este de competența instanței de trimitere să aprecieze situația în discuție în acțiunea principală prin raportare la interpretarea dispozițiilor articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23, potrivit căreia menținerea condițiilor de muncă stabilite într-o convenție colectivă care expiră la data transferului întreprinderii nu este garantată după această dată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-13/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) la 11 ianuarie 2010 — Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV/Statul belgian

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgia) la 11 ianuarie 2010 — Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV/Statul belgian
   (Cauza C-13/10)
   2010/C 80/25
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV

      Pârât: Statul belgian

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul comunitar, și în special principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 din TFUE (fostul articol 49 CE) se opune unei reglementări precum cea prevăzută la articolelor 1 și 1 bis din decretul regal nr. 20 din 20 iunie 1970, reglementare conform căreia beneficiază de cota de TVA redusă numai lucrările imobiliare realizate de furnizorii de servicii înregistrați în Belgia ca antreprenori în conformitate cu articolele 400 și 401 din codul impozitelor pe venit din 1992?

               2.

               Dreptul comunitar, și în special principiul liberei prestări a serviciilor prevăzut la articolul 56 din TFUE (fostul articol 49 CE) se opune unei reglementări precum cea prevăzută la articolele 400 și 401 din codul impozitelor pe venit din 1992 și în decretul regal din 26 decembrie 1998, cu toate că înregistrarea în calitate de antreprenor în Belgia se aplică în totalitate și în mod identic furnizorilor de servicii belgieni și furnizorilor de servicii stabiliți în altă țară din Uniunea Europeană?


title: Cauza C-332/07: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 17 iulie 2007 — Josef Holzinger/Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 17 iulie 2007 — Josef Holzinger/Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur
   (Cauza C-332/07)
   (2007/C 269/34)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Verwaltungsgerichtshof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Josef Holzinger

      Pârât: Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 9 alineatul (1) din anexa I la Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, cu privire la libera circulație a persoanelor (1) are efect direct?

               2)

               Dispoziția menționată trebuie interpretată în sensul că perioadele de activitate desfășurate în Elveția înainte de intrarea în vigoare a acestui acord (la 1 iunie 2002) trebuie luate în considerare la promovarea într-o activitate profesională comparabilă, exercitată ulterior într-un stat membru al Comunității Europene, independent de data la care aceste perioade s-au încheiat?

      (1)  JO 2002, L 114, p. 6.


title: Cauza C-556/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Transport — Dezvoltarea căilor ferate comunitare — Directiva 91/440/CEE — Articolul 6 alineatul (3) și anexa II — Directiva 2001/14/CEE — Articolul 4 alineatul (2) și articolul 14 alineatul (2) — Administratorul infrastructurii — Independență organizatorică și decizională — Structură de holding — Directiva 2001/14 — Articolul 7 alineatul (3) și articolul 8 alineatul (1) — Stabilirea tarifelor pe baza costurilor directe — Tarifare — Costuri directe — Costuri totale — Directiva 2001/14 — Articolul 6 alineatul (2) — Lipsa unor măsuri de stimulare pentru reducerea costurilor — Directiva 91/440 — Articolul 10 alineatul (7) — Directiva 2001/14 — Articolul 30 alineatul (4) — Organism de control — Competențe]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 28 februarie 2013 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-556/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Transport - Dezvoltarea căilor ferate comunitare - Directiva 91/440/CEE - Articolul 6 alineatul (3) și anexa II - Directiva 2001/14/CEE - Articolul 4 alineatul (2) și articolul 14 alineatul (2) - Administratorul infrastructurii - Independență organizatorică și decizională - Structură de holding - Directiva 2001/14 - Articolul 7 alineatul (3) și articolul 8 alineatul (1) - Stabilirea tarifelor pe baza costurilor directe - Tarifare - Costuri directe - Costuri totale - Directiva 2001/14 - Articolul 6 alineatul (2) - Lipsa unor măsuri de stimulare pentru reducerea costurilor - Directiva 91/440 - Articolul 10 alineatul (7) - Directiva 2001/14 - Articolul 30 alineatul (4) - Organism de control - Competențe)
   2013/C 114/07
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, J. Möller, N. Graf Vitzthum, agenți și R. Van der Hout, advocaat)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, J. Očková și T. Müller, agenți), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent și S. Fiorentino, avvocato dello Stato

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma articolului 6 alineatul (3) și anexei II la Directiva 91/440/CEE Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, p. 25, Ediție specială, 07/vol. 2, p. 86), precum și articolului 2, articolului 6 alineatul (2), articolului 7 alineatul (3), articolului 8 alineatul (1), articolului 14 alineatul (2) și articolului 30 alineatul (4) din Directiva 2001/14/CE Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 privind alocarea capacităților de infrastructură feroviară, tarifarea utilizării infrastructurii feroviare și certificarea în materie de siguranță (JO L 75, p. 29, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 66)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Cehă și Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 38, 5.2.2011.


title: Cauza F-58/15: Acțiune introdusă la 20 aprilie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/47

         Acțiune introdusă la 20 aprilie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-58/15)
   (2015/C 213/76)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues și A. Tymen, avocați)

      Pârâtă: Comisia

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu rambursa cheltuielile medicale ale soției reclamantului, în temeiul asigurării complementare a RCAM de care aceasta beneficiază, precum și repararea prejudiciilor moral și material pretins a fi fost suferite.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Biroului lichidatorului din Ispra, din 9 iulie 2014, prin care se refuză rambursarea cheltuielilor medicale astfel cum reclamantul a solicitat prin cererea din 3 ianuarie 2014;

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 8 ianuarie 2015, de respingere a reclamației reclamantului din 16 septembrie 2014, completată prin nota din 29 septembrie 2014;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului material suferit de reclamant;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului material suferit de reclamant evaluat ex aequo et bono la 5  000 de euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-572/13: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Bruxelles – Belgia) – Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL [Trimitere preliminară — Apropierea legislațiilor — Proprietate intelectuală — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Drept exclusiv de reproducere — Excepţii și limitări — Articolul 5 alineatul (2) literele (a) și (b) — Excepția privind reprografia — Excepția privind copia privată — Cerința de coerență în aplicarea excepțiilor — Noțiunea „compensație echitabilă” — Perceperea unei remunerații cu titlu de compensație echitabilă pe imprimantele multifuncționale — Remunerație proporțională — Remunerație forfetară — Cumulul remunerațiilor forfetară și proporțională — Mod de calcul — Beneficiarii compensației echitabile — Autori și editori — Partituri]

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/3

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 12 noiembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Bruxelles – Belgia) – Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL
   (Cauza C-572/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Apropierea legislațiilor - Proprietate intelectuală - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Drept exclusiv de reproducere - Excepţii și limitări - Articolul 5 alineatul (2) literele (a) și (b) - Excepția privind reprografia - Excepția privind copia privată - Cerința de coerență în aplicarea excepțiilor - Noțiunea „compensație echitabilă” - Perceperea unei remunerații cu titlu de compensație echitabilă pe imprimantele multifuncționale - Remunerație proporțională - Remunerație forfetară - Cumulul remunerațiilor forfetară și proporțională - Mod de calcul - Beneficiarii compensației echitabile - Autori și editori - Partituri])
   (2016/C 016/03)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Hewlett-Packard Belgium SPRL

      Pârâtă: Reprobel SCRL

      Cu participarea: Epson Europe BV

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceasta trebuie interpretate în sensul că, în ceea ce privește termenii „compensație echitabilă” care figurează în cuprinsul acestora, trebuie să se stabilească o diferență după cum reproducerea pe hârtie sau pe un suport similar, prin folosirea oricărui tip de tehnică fotografică sau a oricărui alt proces cu efecte similare, este realizată de către orice utilizator sau este realizată de către o persoană fizică pentru uz personal și în scopuri care nu sunt direct sau indirect comerciale.

               2)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/29 și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceasta se opun unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care autorizează statul membru să atribuie editorilor operelor create de autori o parte din compensația echitabilă care revine titularilor de drepturi, fără o obligație din partea acestor editori de a se asigura că autorii beneficiază, chiar și indirect, de partea din compensație de care au fost privați.

               3)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/29 și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceasta se opun unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care instituie un sistem nediferențiat de percepere a compensației echitabile care acoperă și reproducerile de partituri și se opun unei astfel de legislații care instituie un sistem nediferențiat de percepere a compensației echitabile care acoperă și reproducerile nelegale realizate din surse ilicite.

               4)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2001/29 și articolul 5 alineatul (2) litera (b) din aceasta se opun unei legislații naționale, precum cea în discuție în litigiul principal, care instituie un sistem care combină, pentru finanțarea compensației echitabile care revine titularilor de drepturi, două forme de remunerație, și anume, pe de o parte, o remunerație forfetară care se plătește anterior operațiunii de reproducere de către fabricantul, importatorul sau cumpărătorul comunitar de aparate care permit reproducerea operelor protejate, cu ocazia punerii în circulație a acestor aparate pe teritoriul național, și, pe de altă parte, o remunerație proporțională, plătită ulterior acestei operațiuni de reproducere, stabilită doar printr un preț unitar înmulțit cu numărul de reproduceri realizate, în sarcina persoanelor fizice sau juridice care realizează aceste reproduceri, în măsura în care:

                           —

                           remunerația forfetară plătită în avans este calculată doar în funcție de viteza cu care aparatul în cauză poate să realizeze reproducerile;

                           —

                           remunerația proporțională percepută ulterior operațiunii variază în funcție de împrejurarea dacă debitorul a cooperat sau nu a cooperat la perceperea acestei remunerații;

                           —

                           sistemul combinat în ansamblul său nu este prevăzut cu mecanisme, în special de rambursare, care să permită aplicarea suplimentară a criteriilor prejudiciului efectiv și prejudiciului stabilit în mod forfetar cu privire la diferitele categorii de utilizatori.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza C-43/12: Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2012 — Comisia Europeană/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/18

         Acțiune introdusă la 30 ianuarie 2012 — Comisia Europeană/Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-43/12)
   2012/C 98/30
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. van Rijn și R. Troosters, agenți)

      Pârâte: Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea Directivei 2011/82/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 de facilitare a schimbului transfrontalier de informații privind încălcările normelor de circulație care afectează siguranța rutieră (1);

               —

               indicarea faptului că efectele Directivei 2011/82/UE sunt considerate definitive;

               —

               obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Această cerere vizează introducerea unei acțiuni în anularea Directivei 2011/82/UE. Comisia contestă temeiul juridic ales. Ea arată că articolul 87 alineatul (2) TFUE nu reprezintă temeiul juridic corespunzător deoarece directiva înțelege să instituie un mecanism de schimb de informații între statele membre care acoperă încălcările normelor de circulație, indiferent că sunt de natură administrativă sau penală. Or, articolul 87 nu vizează decât cooperarea polițienească între serviciile competente în domeniul prevenirii sau al depistării și al cercetării infracțiunilor. În opinia Comisiei, temeiul juridic adecvat îl reprezintă articolul 91 alineatul (1) TFUE. Astfel, directiva are ca obiectiv îmbunătățirea siguranței rutiere care constituie unul dintre domeniile politicii comune în domeniul transporturilor, expres prevăzut de această dispoziție [litera (c)].

      (1)  JO L 288, p. 1.


title: Cauza C-562/10: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               26.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/19

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2010 — Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-562/10)
   2011/C 63/37
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: F.W. Bulst și I. Rogalski, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea că Republica Federală Germania a încălcat obligațiile ce îi revin în temeiul articolului 56 TFUE, prin faptul că:

                           1.

                           potrivit textului articolului 34 alineatul (1) punctul 1 din Cartea a XI-a a Codului german al securității sociale (Sozialgesetzbuch XI, denumită în continuare „SGB XI”), se acordă dreptul la alocație pentru dependență numai în cazul în care șederea temporară a persoanei dependente în alt stat membru este de maximum șase săptămâni;

                           2.

                           nu se prevede rambursarea, respectiv, potrivit articolului 34 alineatul (1) punctul 1 din SGB XI, se exclude rambursarea costurilor determinate de prestațiile de îngrijire de care a beneficiat persoana dependentă în cadrul unei șederi temporare în alt stat membru, furnizate de un prestator de servicii stabilit în alt stat membru, în cuantumul costurilor determinate de prestațiile de îngrijire în natură efectuate în Germania;

                           3.

                           nu sunt compensate costurile de închiriere a echipamentelor pentru îngrijire în cazul unei șederi temporare a persoanei care necesită îngrijire în alt stat membru, respectiv, potrivit articolului 34 alineatul (1) punctul 1 din SGB XI, se exclude rambursarea costurilor inclusiv în situația în care acestea ar fi compensate în Germania sau echipamentul pentru îngrijire ar fi fost pus la dispoziție, iar rambursarea nu ar determina o dublare sau o creștere a serviciilor prestate în Germania;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Obiectul prezentei acțiuni privește reglementarea germană privind asigurările pentru dependență, potrivit căreia persoana dependentă care beneficiază în Germania de regimul legal al prestațiilor de asigurări (sociale) pentru dependență nu poate solicita prestații în același cuantum atunci când se află temporar în alt stat membru și în care beneficiază (sau dorește să beneficieze) în acel stat membru la prestații de îngrijire sau la alocația pentru dependență. În cazul unei șederi temporare în alt stat membru, dispozițiile existente în discuție privind prestațiile de îngrijire în natură prevăd că alocația pentru dependență și echipamentele pentru îngrijire au o valoare evident mai mică față de o prestație de îngrijire efectuată în Germania.
   Comisia consideră că dispozițiile în discuție nu sunt compatibile cu articolul 56 TFUE întrucât acestea îngreunează considerabil recurgerea la prestațiile de îngrijire în alt stat membru și nu se justifică, respectiv nu sunt necesare pentru motive imperative de interes general. Prestațiile de îngrijire, precum închirierea de echipamente care pot fi utilizate pentru îngrijire, ar fi servicii furnizate în schimbul unei remunerații și ar reprezenta, prin urmare, o prestare de servicii în sensul articolului 56 TFUE. Astfel, acestea se încadrează în domeniul de aplicare al dispozițiilor privind libera prestare a serviciilor. În jurisprudența privind rambursarea costurilor tratamentului medical efectuat în alt stat membru, Curtea a subliniat că, în cadrul exercitării competenței de organizare a sistemelor de securitate socială, statele membre trebuie să respecte dreptul comunitar. Prin urmare, împrejurarea că o reglementare este inclusă domeniul de aplicare al securității sociale nu exclude aplicarea articolului 56 TFUE.
   Cu privire la reglementările referitoare la alocația pentru dependență, există o restricție (discriminatorie), în sensul că dreptul la alocația pentru dependență, în măsura în care persoana dependentă are reședința în străinătate, se acordă pentru maximum șase săptămâni. Astfel, persoanei dependente îi este dificil să beneficieze în străinătate de prestații de îngrijire după expirarea acestei perioade.
   Cu privire la reglementările referitoare la prestațiile de îngrijire în natură, există o restricție (discriminatorie) în sensul că nu se prevede, respectiv se exclude rambursarea prestațiilor de îngrijire în natură de care persoana dependentă a beneficiat în cadrul unei șederi temporare în alt stat membru și care au fost furnizate de un prestator de servicii stabilit în alt stat membru. Împrejurarea că nici pe teritoriul național nu sunt compensate costurile aferente prestațiilor de îngrijire în natură, efectuate de instituții care nu au încheiat convenții cu casele de asigurări pentru dependență, astfel cum susține guvernul federal, nu modifică această apreciere deoarece în Germania ar exista numeroși ofertanți care au încheiat asemenea convenții. Dimpotrivă, după cunoștința Comisiei, nu ar exista asemenea ofertanți în alte state membre ale Uniunii Europene. Cu privire la acest aspect, în privința asiguraților (respectiv, persoanele dependente) se exclude în principiu recurgerea în alt stat membru la prestațiile de îngrijire în natură, potrivit sistemului de asigurări sociale pentru dependență, deși aceasta ar fi posibilă în Germania inclusiv când nu se recurge la toți furnizorii.
   În sfârșit, cu privire la reglementările privind furnizarea echipamentelor pentru îngrijire, există o restricție (discriminatorie) în sensul că nu sunt rambursate costurile închirierii (și utilizării) unui asemenea echipament pentru îngrijire în alt stat membru, spre deosebire de costurile aferente îngrijirilor prestate în Germania.
   Potrivit jurisprudenței constante a Curții, libera prestare a serviciilor prevăzută la articolul 56 TFUE impune nu numai eliminarea oricărei discriminări a prestatorului de servicii pe motiv de cetățenie sau de naționalitate, ci și anularea tuturor restricțiilor — inclusiv atunci când acestea se aplică fără deosebire după cum este vorba despre prestatori de servicii interni sau prestatori de servicii din alte state membre — în cazul în care acestea interzic ori împiedică activitatea prestatorului de servicii stabilit în alt stat membru și care furnizează în acel stat în mod legal servicii asemănătoare.
   Justificările invocate de guvernul federal — protecția sănătății publice și a echilibrului financiar al sistemului de asigurări pentru dependență — nu ar fi adecvate pentru a justifica această restricție privind libera prestare a serviciilor.
   Pe de o parte, dispozițiile restrictive depășesc evident măsurile care ar putea fi necesare pentru protejarea calității serviciilor în discuție sau a sănătății. Astfel, în general, se exclude o rambursare a costurilor provenite din celelalte state membre, în mod independent de orice apreciere a calității. Prin urmare, nu se acordă rambursarea costurilor nici în situația asigurării unei calități suficiente a prestațiilor de îngrijire și a excluderii unei risc pentru sănătatea persoanei dependente.
   Pe de altă parte, nu este necesar ca reglementările germane privind excluderea de la rambursare a costurilor provenite din celelalte state membre și care, în orice caz, ar fi inferioare celor provenite din Germania și care fac obiectul finanțării, să excludă un risc serios pentru echilibrul financiar al sistemului de asigurări sociale. În definitiv, în vederea evitării unei restricții privind libera prestare a serviciilor, costurile determinate de recurgerea, în străinătate, la prestațiile de îngrijire ar trebui rambursate numai în cuantumul în care ar fi rambursate și în Germania.


title: Cauzele conexate C-404/12 P și C-405/12 P: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 ianuarie 2015 – Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană/Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe (Recurs – Regulamentul (CE) nr. 149/2008 – Regulament de stabilire a conținuturilor maxime aplicabile reziduurilor de pesticide – Cerere de reexaminare internă a acestui regulament, introdusă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1367/2006 – Decizie a Comisiei prin care cererile sunt declarate inadmisibile – Măsură cu caracter individual – Convenția de la Aarhus – Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1367/2006 în raport cu această convenție)

text:
               2.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/3

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 13 ianuarie 2015 – Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană/Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe
      (Cauzele conexate C-404/12 P și C-405/12 P) (1)

      (Recurs - Regulamentul (CE) nr. 149/2008 - Regulament de stabilire a conținuturilor maxime aplicabile reziduurilor de pesticide - Cerere de reexaminare internă a acestui regulament, introdusă în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1367/2006 - Decizie a Comisiei prin care cererile sunt declarate inadmisibile - Măsură cu caracter individual - Convenția de la Aarhus - Validitatea Regulamentului (CE) nr. 1367/2006 în raport cu această convenție)
      (2015/C 073/03)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Părțile

         Recurente: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Moore și K. Michoel, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne, P. Oliver și S. Boelaert, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe (reprezentant: A. van den Biesen, advocaat)

         Intervenientă în susținerea reclamantelor: Republica Cehă (reprezentant: D. Hadroušek, agent)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul incident.

                  2)

                  Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene Stichting Natuur en Milieu și Pesticide Action Network Europe/Comisia (T-338/08, EU:T:2012:300).

                  3)

                  Respinge acțiunea în anulare introdusă la Tribunalul Uniunii Europene de Stichting Natuur en Milieu și de Pesticide Action Network Europe.

                  4)

                  Obligă în solidar Stichting Natuur en Milieu și Pesticide Action Network Europe la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene și de Comisia Europeană în primă instanță, precum și în cadrul recursurilor.

                  5)

                  Republica Cehă suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 9, 12.01.2013.


title: Cauza C-242/09: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest (Politică socială — Transfer de întreprinderi — Directiva 2001/23/CE — Menținerea drepturilor lucrătorilor — Grup de societăți în care salariații sunt angajați de o societate angajatoare și își desfășoară în mod permanent activitatea la o societate de exploatare — Transfer al unei societăți de exploatare)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/15

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Gerechtshof te Amsterdam — Țările de Jos) — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest
   (Cauza C-242/09) (1)

   (Politică socială - Transfer de întreprinderi - Directiva 2001/23/CE - Menținerea drepturilor lucrătorilor - Grup de societăți în care salariații sunt angajați de o societate „angajatoare” și își desfășoară în mod permanent activitatea la o societate de „exploatare” - Transfer al unei societăți de exploatare)
   2010/C 346/25
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof te Amsterdam

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Albron Catering BV

      Pârâți: FNV Bondgenoten, John Roest

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Gerechtshof te Amsterdam — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități (JO L 82, p. 16, Ediție specială, 05/vol.6, p. 20) — Societate care reunește întregul personal al unui concern și îl pune la dispoziția societăților de exploatare din cadrul concernului în funcție de necesități — Transfer al activității unei societăți de exploatare în afara grupului — Calificare

      Dispozitivul

   În cazul unui transfer, în sensul Directivei 2001/23/CE a Consiliului din 12 martie 2001 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți de întreprinderi sau unități, al unei întreprinderi care aparține unui grup către o întreprindere exterioară acestui grup, poate fi de asemenea considerat „cedent”, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (a) din directiva menționată, întreprinderea din grup în cadrul căreia lucrătorii își desfășurau activitatea în mod permanent, fără a fi însă legați de aceasta printr un contract de muncă, chiar dacă există în cadrul grupului o întreprindere de care lucrătorii respectivi erau legați printr un asemenea contract de muncă.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009, p. 21.


title: Cauza T-14/07: Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Republica Federală Germania/Comisie

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/20

         Acțiune introdusă la data de 15 ianuarie 2007 — Republica Federală Germania/Comisie
   (Cauza T-14/07)
   (2007/C 69/46)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, C. Schulze-Bahr, asistați de către: Rechtsanwalt C von Donat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei C(2006) 5163 final a Comisiei din 3 noiembrie 2006 privind reducerea participării financiare a FEDR la Programul Operațional al landului Renania de Nord-Westfalia în cadrul Inițiativei Comunitare IMM (FEDR nr. 94.02.10.029), acordată prin Decizia nr. C(95) 1427 a Comisiei din 11 iulie 1995, în măsura în care reducerea depășește suma neutilizată din participarea FEDR;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin decizia contestată, Comisia a redus participarea Fondului European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) la Programul Operațional al landului Renania de Nord-Westfalia în cadrul Inițiativei Comunitare IMM.
   În motivarea cererii sale, reclamanta susține că decizia atacată încalcă Decizia C(95) 1427 a Comisiei din 11 iulie 1995 de aprobare a programului.
   În plus, aceasta invocă încălcarea articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (1), respectiv a nerespectării condițiilor pentru aplicarea reducerii. În acest context, aceasta susține, în special, că devierea de la planul financiar indicativ nu reprezintă o modificare considerabilă a programului.
   Chiar și în cazul în care o modificare considerabilă a programului ar putea fi constatată, reclamanta afirmă că aceasta a fost făcută cu aprobarea prealabilă a Comisiei, acordată prin „Ghidul pentru închiderea financiară a măsurilor operaționale (1994-1999) ale fondurilor structurale “[SEC (1999) 1316].
   În ipoteza în care ar fi îndeplinite condițiile necesare pentru aplicarea reducerii, reclamanta critică faptul că pârâta, în cazul acestui program, nu a recurs la puterea de apreciere ce îi este acordată. Potrivit reclamantei, Comisia ar fi trebuit să aprecieze, dacă o reducere a participării FEDR apărea ca fiind adecvată în cazul respectiv.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ce priveşte, pe de o parte, coordonarea intervenţiilor diferitelor fonduri structurale şi, pe de altă parte, coordonarea între aceste intervenţii şi cele ale Băncii Europene de Investiţii şi ale celorlalte instrumente financiare (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).


title: Cauza C-82/17 P: Recurs introdus la 14 februarie 2017 de TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-177/13, TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Comisia

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/6

         Recurs introdus la 14 februarie 2017 de TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 15 decembrie 2016 în cauza T-177/13, TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Comisia
   (Cauza C-82/17 P)
   (2017/C 129/08)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV (reprezentanți: K. Smith QC, J. Stevenson, Barrister)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară, Monsanto Europe, Monsanto Company

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea punctelor 1 și 2 ale dispozitivului hotărârii Tribunalului;

               —

               pronunțarea asupra fondului cauzei și dispunerea anulării deciziilor Comisiei în modalitatea solicitată în fața Tribunalului sau, în subsidiar, trimiterea cauzei Tribunalului în vederea rejudecării în întregime a cauzei. Decizia cu privire la acest aspect depinde de motivele de recurs care vor fi admise;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată ale recurentelor din recurs, și

               —

               luarea oricăror măsuri care se dovedesc a fi necesare.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele invită Curtea să infirme sau să anuleze Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 15 decembrie 2016, Testbiotech și alții/Comisia (T-177/13, EU:T:2016:736) („hotărârea”), comunicată recurentelor la 19 decembrie 2016. Prin hotărâre, Tribunalul a respins acțiunea recurentelor având ca obiect anularea a trei decizii ale Comisiei, identice în esență, adresate recurentelor. Aceste decizii au stabilit astfel că plângerile lor cu privire la Decizia 2012/347 (1) de acordare către Monsanto Europe SA a autorizației de introducere pe piață pentru soia sa modificată genetic „MON 87701 x MON 89788” („soia”), în temeiul Regulamentului 1829/2003 (2) privind produsele alimentare și furajele modificate genetic („Regulamentul AMG”) nu erau fondate. Trimiterile ulterioare la aceste decizii se vor referi la „deciziile Comisiei”.
   Pentru a rezuma, prin respingerea argumentelor formulate de recurente împotriva deciziilor Comisiei, Tribunalul a săvârșit următoarele erori de drept:

               a)

               prin declararea ca inadmisibile a anumitor părți ale acțiunilor în anulare introduse de recurente, pentru motivul că cererile de reexaminare internă formulate potrivit articolului 10 din Regulamentul Aarhus (3) nu conțineau toate detaliile exacte sau motivele invocate în susținerea motivelor acțiunii în fața Tribunalului și/sau că alte cerințe procedurale nu erau îndeplinite.

               b)

               prin repartizarea unei sarcini a probei incorecte și imposibile către organizațiile non-guvernamentale („ONG-uri”) care au formulat cereri în temeiul articolelor 10 și 12 din Regulamentul Aarhus, în vederea protecției mediului.

               c)

               prin refuzul de a recunoaște că Instrucțiunile emise de EFSA în temeiul obligațiilor sale dau naștere unei așteptări rezonabile că acestea vor fi respectate.

               d)

               prin stabilirea faptului că nu este necesară respectarea evaluării siguranței în două etape impusă de Regulamentul AMG (și de Instrucțiunile EFSA). În schimb, numai prima etapă, și anume compararea culturii modificate genetic și a elementelor sale de referință, ar putea fi (și a fost în speță) suficientă pentru a se considera că sunt îndeplinite obligațiile prevăzute de Regulamentul AMG.

               e)

               prin faptul că s-a întemeiat pe Regulamentul (CE) nr. 396/2005 (4) („Regulamentul pesticide”) pentru a respinge anumite elemente din motivele recurentelor care vizau absența unei anchete adecvate în ceea ce privește nivelul potențial de toxicitate al soia și a unei monitorizări ulterioare autorizației în privința impactului produs de soia.

      (1)  Decizia de punere în aplicare a Comisiei din 28 iunie 2012 de autorizare a introducerii pe piață a produselor care conțin, constau în sau sunt fabricate din soia modificată genetic MON 87701 x MON 89788 (MON-877Ø1-2 x MON-89788-1), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO 2012, L 171, p. 13).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic (JO 2003, L 268, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 41, p. 3).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 septembrie 2006 privind aplicarea, pentru instituțiile și organismele comunitare, a dispozițiilor Convenției de la Aarhus privind accesul la informație, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în domeniul mediului (JO 2006, L 264, p. 13, Ediție oficială, 15/vol. 17, p. 126).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 396/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 februarie 2005 privind conținuturile maxime aplicabile reziduurilor de pesticide din sau de pe produse alimentare și hrana de origine vegetală și animală pentru animale și de modificare a Directivei 91/414/CEE (JO 2005, L 70, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 63, p. 55).


title: Cauza C-410/06: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/15/CE — Organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/13

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 28 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-410/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/15/CE - Organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2007/C 199/21)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: N. Yerrell și G. Braga da Cruz, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Fernandes și F. Ribeiro Lopes, agenți)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2002/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier (JO L 80, p. 35, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 125)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier, Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 294, 2.12.2006.


title: Cauza C-456/16 P: Recurs introdus la 12 august 2016 de Trefilerías Quijano, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerías şi alţii/Comisia

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/14

         Recurs introdus la 12 august 2016 de Trefilerías Quijano, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerías şi alţii/Comisia
   (Cauza C-456/16 P)
   (2016/C 392/18)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Trefilerías Quijano, S.A. (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-438/12 a T-441/12 și, în special, în cauza T-439/12, Trefilerías Quijano/Comisia Europeană;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente atât prezentei proceduri, cât şi procedurii aflate pe rolul Tribunalului

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept prin declararea drept inadmisibil a motivului întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare al recurentei.

               2.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept prin aplicarea unui criteriu juridic eronat pentru a evalua cea de a doua cerere prin care se invocă lipsa capacităţii contributive şi, prin urmare, admisibilitatea acţiunii.

               3.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă sau prin denaturarea vădită a elementelor de probă, încălcând obligaţia de control de fond şi dreptul la o protecţie jurisdicţională efectivă, precum şi obligaţia de motivare.


title: Cauza T-279/13: Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Ezz și alții/Consiliul

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/51

         Acțiune introdusă la 24 mai 2013 — Ezz și alții/Consiliul
   (Cauza T-279/13)
   2013/C 207/83
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Ahmed Abdelaziz Ezz (Giza, Egipt), Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed Salama (Cairo, Egipt), Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin (Londra, Regatul Unit), Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (Giza, Egipt) (reprezentanți: J. Lewis, Queen's Counsel, B. Kennelly, Barrister, și J. Binns, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2013/144/PESC a Consiliului din 21 martie 2013 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 82, p. 54) și a Regulamentului (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO L 76, p. 4) astfel cum a fost urmat de Decizia Consiliului din 21 martie 2013, în măsura în care se aplică reclamanților;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii întemeiate pe articolul 263 TFUE, reclamanții invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că (a) Decizia 2013/144/PESC era lipsită de o bază juridică adecvată având în vedere că nu corespundea cerinței de la articolul 29 din Tratatul UE și că (b) Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului nu putea fi pus în aplicare pentru că nu corespundea cerințelor privind pretinsa sa baza juridică: articolul 215 alineatul (2) TFUE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că nu este îndeplinit criteriul pentru adoptarea de măsuri restrictive, astfel cum este prevăzut la articolul 1 din Decizia 2011/172/PESC a Consiliului și la articolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului. În plus, se susține că justificarea pârâtului pentru adoptarea de măsuri restrictive împotriva reclamanților este complet vagă, nespecifică, nesusținută, nejustificată și insuficientă pentru a justifica aplicarea unor asemenea măsuri.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a încălcat dreptul la apărare al reclamanților și dreptul acestora la o protecție judiciară efectivă întrucât (a) măsurile restrictive nu prevăd nicio procedură pentru a comunica reclamanților probele pe care a fost întemeiată decizia de a le îngheța activele sau pentru a le permite să prezinte observații în mod productiv cu privire la probele respective; (b) motivele prezentate conțin o invocare generală, nesusținută și imprecisă a procedurilor judiciare; (c) pârâtul nu a furnizat informații suficiente care să permită reclamanților să își facă cunoscută în mod efectiv poziția ca răspuns, ceea ce nu permite unei instanțe să evalueze dacă decizia și aprecierea Consiliului erau într-adevăr întemeiate și bazate pe probe convingătoare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul nu a furnizat reclamanților motive suficiente pentru includerea lor în măsurile contestate, încălcându-și astfel obligația de a indica în mod clar motivele reale și specifice care justifică decizia sa, inclusiv motivele specifice individuale care l-au determinat să considere că reclamanții erau responsabili de deturnarea unor fonduri publice egiptene.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că pârâtul a încălcat, fără justificare sau în mod disproporționat, dreptul pârâților la proprietate și la reputație.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că includerea de către pârât a reclamanților pe lista persoanelor împotriva cărora se vor aplica măsuri restrictive este întemeiată pe o eroare vădită de apreciere.


title: Cauza C-342/07: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2002/91/CE — Politica energetică — Economie de energie — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/12

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 17 ianuarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-342/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2002/91/CE - Politica energetică - Economie de energie - Netranspunere în termenul prevăzut)
   (2008/C 64/18)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Patakia și M. B. Schima, agenți)

      Pârâtă: Republica Elenă (reprezentant: N. Dafniou, agent)
   Obiectul
   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a tuturor actelor necesare pentru a se conforma Directivei 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor (JO L 1, p. 65, Ediție specială, 12/vol. 2, p. 44)
   Dispozitivul

               1)

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2002/91/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind performanța energetică a clădirilor, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2)

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza T-63/15: Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2015 – Shoe Branding Europe/OAPI (Benzi paralele pe mânecile unei cămăși) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare constând în două benzi paralele pe mânecile lungi ale unei cămăși — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/49

         Hotărârea Tribunalului din 15 decembrie 2015 – Shoe Branding Europe/OAPI (Benzi paralele pe mânecile unei cămăși)
   (Cauza T-63/15) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare constând în două benzi paralele pe mânecile lungi ale unei cămăși - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 048/55)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgia) (reprezentant: J. Løje, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: iniţial P. Geroulakos, ulterior D. Gája, agenţi)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 3 decembrie 2014 (cauza R 2560/2013-5) privind o cerere de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn constând în două benzi paralele pe mânecile unei cămăși

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Shoe Branding Europe BVBA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015.


title: Cauza C-430/05: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Ntionik Anonymi Eraireia Emporias H/Y, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas/Epitropi Kefalaiagoras (Directiva 2001/34/CE — Articolul 21 — Admiterea valorilor mobiliare la cota oficială — Prospectul — Publicarea de informații inexacte — Persoane responsabile — Membrii consiliului de administrație)

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 5 iulie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Symvoulio tis Epikrateias — Grecia) — Ntionik Anonymi Eraireia Emporias H/Y, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas/Epitropi Kefalaiagoras
   (Cauza C-430/05) (1)

   (Directiva 2001/34/CE - Articolul 21 - Admiterea valorilor mobiliare la cota oficială - Prospectul - Publicarea de informații inexacte - Persoane responsabile - Membrii consiliului de administrație)
   (2007/C 199/13)
   Limba de procedură: greaca
   Instanța de trimitere
   Symvoulio tis Epikrateias
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Ntionik Anonymi Eraireia Emporias H/Y, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas

      Pârât: Epitropi Kefalaiagoras
   Obiectul
   Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare — Symvoulio tis Epikrateias — Interpretarea articolului 21 din Directiva 2001/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 mai 2001 privind admiterea valorilor mobiliare la cota oficială a unei burse de valori și informațiile care trebuie publicate cu privire la aceste valori mobiliare (JO L 184, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 43) — Publicarea unui prospect care conține informații inexacte și înșelătoare susceptibile să inducă în eroare investitorii
   Dispozitivul
   Articolul 21 din Directiva 2001/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 mai 2001 privind admiterea valorilor mobiliare la cota oficială a unei burse de valori și informațiile care trebuie publicate cu privire la aceste valori mobiliare trebuie să fie interpretat în sensul că nu se opune ca legiuitorul național să instituie, în cazurile în care informațiile care figurează în prospectul publicat în vederea admiterii valorilor mobiliare la cota oficială a unei burse de valori se dovedesc a fi inexacte sau înșelătoare, sancțiuni administrative împotriva nu numai a persoanelor menționate în mod expres în acest prospect în calitate de responsabili, ci și, în egală măsură, împotriva emitentului valorilor menționate, precum și, fără a face distincție, împotriva membrilor consiliului de administrație al acestui emitent, independent de faptul de a ști dacă aceștia din urmă au fost desemnați ca responsabili în prospectul menționat.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.


title: Cauza T-297/10: Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — DBV/Comisia

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/37

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2010 — DBV/Comisia
   (Cauza T-297/10)
   ()
   2010/C 246/63
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: DBV Deutscher Brennstoffvertrieb Würzburg GmbH (Würzburg, Germania) (reprezentanți: C. Rudolph și A. Günther, avocați)

      Pârâtâ: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 404/2010 al Comisiei al Comisiei din 10 mai 2010 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de anumite roți din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO L 117, p. 64);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta critică Regulamentul nr. 404/2010 (1) prin care Comisia a instituit o taxă antidumping provizorie la importurile de anumite roți din aluminiu originare din Republica Populară Chineză.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă, în primul rând, încălcarea unor norme fundamentale de procedură și a dreptului la apărare, în măsura în care nu ar fi fost informată sau ascultată în cursul procedurii care a precedat publicarea regulamentului atacat și, prin urmare, nu ar fi avut posibilitatea de a se apăra și de a-și expune punctul de vedere cu privire la problema în cauză.
   În al doilea rând, reclamanta invocă o stabilire eronată a situației de fapt și un abuz de putere. În această privință, ea susține că situația de fapt nu a fost prezentată și stabilită în mod corect. Reclamanta explică faptul că, de exemplu, nu s-a ținut seama de creșterea cursului dolarului intervenită între timp, și nici de aceea a prețului petrolului brut. În plus, în ceea ce privește abuzul de putere invocat, reclamanta susține că nu a fost respectat de către Comisie principiul proporționalității. În opinia reclamantei, abuzul de putere și încălcarea Regulamentului nr. 1225/2009 rezultă în special din faptul că, în cursul investigațiilor, Comisia nu a colectat informații corespunzătoare pentru stabilirea unor taxe vamale diferențiate (2).

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 404/2010 al Comisiei din 10 mai al Comisiei din 10 mai 2010 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de anumite roți din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO L 117, p. 64).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene.