title: Cauza C-584/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franţa) – Directeur général des finances publiques/Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA şi Mapfre warranty SpA/Directeur général des finances publiques (Trimitere preliminară — Fiscalitate — Impozit pe cifra de afaceri — Domeniu de aplicare — Scutiri — Noțiunea „operațiuni de asigurare” — Noțiunea „prestări de servicii” — Sumă forfetară plătită pentru garanție în caz de defecțiuni ale unui autovehicul de ocazie)

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 16 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation – Franţa) – Directeur général des finances publiques/Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA şi Mapfre warranty SpA/Directeur général des finances publiques
   (Cauza C-584/13) (1)

   ((Trimitere preliminară - Fiscalitate - Impozit pe cifra de afaceri - Domeniu de aplicare - Scutiri - Noțiunea „operațiuni de asigurare” - Noțiunea „prestări de servicii” - Sumă forfetară plătită pentru garanție în caz de defecțiuni ale unui autovehicul de ocazie))
   (2015/C 311/03)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamanţi: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

      Pârâți: Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA, Directeur général des finances publiques

      Dispozitivul

   Articolul 13 alineatul (5) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/680/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1991, trebuie interpretat în sensul că prestarea de servicii care constă în faptul că un operator economic independent de revânzătorul unui vehicul de ocazie oferă o garanție, în schimbul plății unei sume forfetare, care acoperă defecțiunea mecanică a anumitor piese ale acestui autovehicul constituie o operațiune de asigurare scutită în sensul acestei dispoziții. Revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă, în împrejurări precum cele din cauzele principale, prestarea de servicii în discuție în litigiul principal este o astfel de prestare. Furnizarea unei astfel de prestații și vânzarea vehiculului de ocazie trebuie în principiu considerate prestații distincte și independente, care trebuie tratate separat din punctul de vedere al taxei pe valoarea adăugată. Revine instanței de trimitere sarcina de a determina dacă, având în vedere împrejurările specifice ale cauzelor principale, vânzarea unui vehicul de ocazie și garanția furnizată de un operator economic independent de revânzătorul acestui vehicul pentru defecțiunea mecanică ce poate afecta anumite piese ale acestuia sunt legate între ele în așa măsură încât trebuie să se considere că acestea constituie o operațiune unică sau dacă, dimpotrivă, constituie operațiuni independente.

      (1)  JO C 31, 1.2.2014.


title: Cauza C-249/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 307 al doilea paragraf CE — Neadoptarea de măsuri corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile dintre acordurile bilaterale încheiate cu țări terțe înainte de aderarea statului membru la Uniunea Europeană și Tratatul CE — Acorduri în domeniul investițiilor încheiate de Regatul Suediei cu Republica Argentiniană, Republica Bolivia, Republica Côte d’Ivoire, Republica Arabă Egipt, Hong Kong, Republica Indonezia, Republica Populară Chineză, Republica Madagascar, Malaezia, Republica Islamică Pakistan, Republica Peru, Republica Senegal, Republica Democrată Socialistă Sri Lanka, Republica Tunisiană, Republica Socialistă Vietnam, Republica Yemen și fosta Republică Socialistă Federativă Iugoslavia)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 3 martie 2009 – Comisia Comunităților Europene/Regatul Suediei
   (Cauza C-249/06) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Încălcarea articolului 307 al doilea paragraf CE - Neadoptarea de măsuri corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile dintre acordurile bilaterale încheiate cu țări terțe înainte de aderarea statului membru la Uniunea Europeană și Tratatul CE - Acorduri în domeniul investițiilor încheiate de Regatul Suediei cu Republica Argentiniană, Republica Bolivia, Republica Côte d’Ivoire, Republica Arabă Egipt, Hong Kong, Republica Indonezia, Republica Populară Chineză, Republica Madagascar, Malaezia, Republica Islamică Pakistan, Republica Peru, Republica Senegal, Republica Democrată Socialistă Sri Lanka, Republica Tunisiană, Republica Socialistă Vietnam, Republica Yemen și fosta Republică Socialistă Federativă Iugoslavia)
   2009/C 102/03
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Tufvesson, B. Martenczuk și H. Støvlbæk, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și K. Wistrand, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Lituania (reprezentant: D. Kriaučiūnas, agent), Republica Ungară (reprezentanți: J. Fazekas, K. Szíjjártó și M. Fehér, agenți), Republica Finlanda (reprezentanți: A. Guimaraes-Purokoski și M. J. Heliskoski, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 307 al doilea paragraf CE – Neadoptarea măsurilor necesare pentru a elimina incompatibilitățile dintre acordurile bilaterale încheiate cu țări terțe înainte de aderarea statului membru la Comunitățile Europene și Tratatul CE – Acorduri bilaterale în domeniul investițiilor încheiate de Regatul Suediei cu Republica Socialistă Vietnam și cu alte șaisprezece țări

      Dispozitivul

               1)

               Prin nerecurgerea la mijloacele corespunzătoare pentru a elimina incompatibilitățile care privesc dispozițiile în materie de transfer de capitaluri cuprinse în acordurile privind investițiile încheiate cu Republica Argentiniană, Republica Bolivia, Republica Côte d’Ivoire, Republica Arabă Egipt, Hong Kong, Republica Indonezia, Republica Populară Chineză, Republica Madagascar, Malaezia, Republica Islamică Pakistan, Republica Peru, Republica Senegal, Republica Democrată Socialistă Sri Lanka, Republica Tunisiană, Republica Socialistă Vietnam, Republica Yemen și fosta Republică Socialistă Federativă Iugoslavia, Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 307 al doilea paragraf CE.

               2)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Lituania, Republica Ungară și Republica Finlanda suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-564/08: Hotărârea Tribunalului din 4 martie 2010 — Monoscoop/OAPI (SUDOKU SAMURAI BINGO) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SUDOKU SAMURAI BINGO — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul(CE) nr. 207/2009] ]

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/43

         Hotărârea Tribunalului din 4 martie 2010 — Monoscoop/OAPI (SUDOKU SAMURAI BINGO)
   (Cauza T-564/08) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SUDOKU SAMURAI BINGO - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul(CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 113/68
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Monoscoop BV (Alkmaar, Țările de Jos) (reprezentant: A. Canela Giménez, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: Ó. Mondéjar Ortuño, agent)

      Obiectul

   Acțiune împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 septembrie 2008 (cauza R 816/2008-2) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal „SUDOKU SAMURAI BINGO” ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Monoscoop BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza C-504/09 P: Recurs introdus la 4 decembrie 2009 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate la 23 septembrie 2009 în cauza T-183/07, Polonia/Comisia

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/18

         Recurs introdus la 4 decembrie 2009 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate la 23 septembrie 2009 în cauza T-183/07, Polonia/Comisia
   (Cauza C-504/09 P)
   2010/C 51/29
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Kružíková, E. White, K. Herrmann, agenți)

      Celelalte părți în proces: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Republica Polonă, Republica Ungară, Republica Lituania, Republica Slovacă

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 23 septembrie 2009 în cauza T-183/07;

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea concluziilor sale, recurenta invocă patru motive. Aceasta susține, în primul rând, că Tribunalul și-a depășit limitele controlului jurisdicțional și a săvârșit erori de procedură, aducând astfel atingere intereselor Comisiei. În al doilea rând, recurenta afirmă că a fost încălcat articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1). În al treilea rând, recurenta afirmă că s-a interpretat în mod eronat domeniul de aplicare al obligației de motivare a hotărârilor, prevăzută la articolul 296 TFUE. În al patrulea rând, recurenta invocă o eroare de drept în măsura în care Tribunalul a hotărât că dispozițiile articolului 1 punctul (1), ale articolului 2 punctul (1) și ale articolului 3 alineatul (1) nu puteau fi separate de celelalte dispoziții din decizia atacată și prin urmare a dispus anularea în totalitate a acestei decizii.
   Prin intermediul primului motiv, recurenta susține că Tribunalul a admis motivul potrivit căruia Comisia și-ar fi depășit limitele competențelor, motiv invocat de reclamantă de abia în stadiul replicii, cu încălcarea articolului 48 alin. (2) din Regulamentul de Procedură. Mai mult, prin însuși faptul că a stabilit la care dispoziții ale dreptului comunitar se referă cel de al doilea capăt de cerere al acțiunii, Tribunalul și-a depășit limitele controlului jurisdicțional.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește interpretarea domeniului de aplicare al competențelor conferite Comisiei la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, precum și cu privire la modul de exercitare a acestora. Acest motiv se împarte în două aspecte.
   Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, recurenta susține că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE și a încălcat principiul egalității de tratament în măsura în care a reținut că, la exercitarea controlului asupra compatibilității planurilor naționale de alocare (în continuare, „PNA II”) ce i-au fost notificate cu criteriile din anexa III la Directiva 2003/87, Comisia nu are competența de a lua în considerare cotele de CO2 verificate ce provin din una și aceeași sursă (Community Independent Transaction Log) pentru toate statele membre în aceeași perioadă (anul 2005), și nici de a-și întemeia decizia pe previziunile referitoare la evoluția produsului intern brut în 2005-2010, publicate în aceeași perioadă pentru toate statele membre.
   Prin intermediul celui de al doilea aspect al acestui motiv de recurs, recurenta susține că Tribunalul a interpretat în mod eronat articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, neținând seama de finalitatea și obiectivul acestuia, în măsura în care a contestat dreptul Comisiei de a nu utiliza, la evaluarea unui PNA II, datele utilizate de anumite state membre, precum și în măsura în care a contestat dreptul Comisiei de a face trimitere, în decizia sa de a respinge PNA II adoptat în temeiul articolului 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE, la nivelul maxim al cantităților totale de emisii pe care le poate aloca un stat membru.
   În opinia recurentei, obiectul controlului prealabil prevăzut la articolul 9 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE este realizarea obiectivelor acesteia, respectiv reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră în condiții de rentabilitate și eficiență din punct de vedere economic, precum și garantarea corectei funcționări a sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră. În măsura în care dreptul de a adopta o decizie de respingere a unui PNA II este limitat în timp, trebuie evaluat modul în care Comisia își exercită competențele de control în temeiul articolului 9 alineatul (3) prima teză din Directiva 2003/87/CE ținând seama de obiectivul oricărei proceduri de control, care este acela de a asigura că numai PNA II compatibile cu criteriile enumerate în anexa III, respectiv cele de la punctele 1-3, pot să fie definitive și să servească drept bază pentru adoptarea de către statele membre a unor decizii privind cantitatea totală de cote de emisie ce urmează să fie alocate.
   Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurenta susține că, în măsura în care s-a pronunțat în sensul existenței unei obligații în sarcina Comisiei, ce consta în a explica, în ceea ce privește decizia atacată, de ce datele utilizate de Republica Polonă în cuprinsul PNA II erau „mai puțin fiabile”, Tribunalul nu a ținut seama de totalitatea motivelor din considerentul 5 al deciziei atacate și, în orice caz, a depășit limitele pe care le impune obligația de motivare de la articolul 296 TFUE.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la aplicarea cerinței de separabilitate a dispozițiilor deciziei atacate, în măsura în care a declarat că articolul 1 punctele 2-5 și articolul 2 punctele 2-5 din decizia atacată, care reglementează incompatibilitatea PNA II cu celelalte criterii din anexa III la directivă, nu puteau fi separate de punctul (1) al fiecăruia dintre articolele menționate. Analiza eronată efectuată de Tribunal a condus la anularea în totalitate a deciziei atacate.

      (1)  JO L 275, p. 32, Ediție specială, 15/vol. 10, p. 78


title: Cauza T-232/08: Acțiune introdusă la 17 iunie 2008 — Marele Ducat al Luxemburgului/Comisia Comunităților Europene

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/58

         Acțiune introdusă la 17 iunie 2008 — Marele Ducat al Luxemburgului/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-232/08)
   (2008/C 209/104)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Marele Ducat al Luxemburgului (reprezentanți: F. Probst, agent, și M. Theisen, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei C(2008) 1283 a Comisiei Comunităților Europene din 8 aprilie 2008 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de Marele Ducat al Luxemburgului în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în măsura în care prin aceasta au fost excluse de la finanțare, pentru exercițiile financiare 2004 și 2005, pentru suma de 949 971,51 EUR, cheltuielile organismelor de plăți pe motiv de neconformitate cu normele comunitare,

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul solicită anularea Deciziei Comisiei din 8 aprilie 2008 privind excluderea de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) și în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) (1), în măsure în care prin aceasta sunt excluse, pentru exercițiile 2004 și 2005, anumite cheltuieli efectuate de Luxemburg.
   În ceea ce privește planificarea verificării beneficiarilor la fața locului, reclamantul susține că în mod eronat Comisia i-ar fi reproșat că a efectuat cea mai mare parte a verificărilor în aceeași perioadă a anului în loc să le repartizeze pe durata întregului an și fără să ia în considerare perioada optimă pentru verificarea anumitor angajamente.
   Reclamantul invocă în plus că verificările efectuate la fața locului vizau efectiv totalitatea angajamentelor și a obligațiilor beneficiarului de la începutul perioadei de angajare a acestuia, contrar celor pretinse de către Comisie în cursul fazei precontencioase în fața organului de conciliere.
   În ceea ce privește documentația verificărilor efectuate la fața locului, reclamantul apreciază că simplul fapt că rapoartele de control nu sunt suficient de detaliate, astfel cum ar fi pretins Comisia în cursul fazei precontencioase, nu înseamnă ipso facto că verificările nu au fost efectuate și nu dovedește realitatea unui risc financiar de natură să determine aplicarea unei corecții forfetare.
   În sfârșit, reclamantul invocă faptul că neaplicarea sancțiunilor în cazul constatării unei supraestimări din partea beneficiarului nu ar putea să constituie temeiul unei corecții forfetare de 5 %, nivelul real al cheltuielilor neconforme putând fi determinat cu exactitate. În plus, valoarea cheltuielilor neconforme ar fi, în opinia reclamantului, extrem de redusă în raport cu suma totală plătită de Comunitate.

      (1)  Notificată cu numărul C(2008) 1283, JO L 109, p. 35.


title: Cauza C-247/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 16 mai 2017 – Oikeusministeriö/Denis Raugevicius

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 16 mai 2017 – Oikeusministeriö/Denis Raugevicius
   (Cauza C-247/17)
   (2017/C 239/37)
   Limba de procedură: finlandeza

      Instanța de trimitere

   Korkein oikeus

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Oikeusministeriö

      Pârât: Denis Raugevicius

      Întrebările preliminare

               1)

               Normele naționale privind extrădarea ca urmare a săvârșirii unei infracțiuni trebuie examinate în mod identic din perspectiva liberei circulații a cetățenilor unui alt stat membru, indiferent de chestiunea dacă un stat terț adresează, în temeiul unei convenții de extrădare, o cerere de extrădare în vederea executării pedepsei sau, precum în cauza Petruhhin (1), în vederea urmăririi penale? Prezintă relevanță faptul că persoana a cărei extrădare s-a solicitat deține pe lângă cetățenia Uniunii și cetățenia statului care a adresat cererea de extrădare?

               2)

               O reglementare națională în temeiul căreia resortisanții naționali sunt singurii care nu pot fi extrădați în afara Uniunii în vederea executării unei pedepse creează în mod nejustificat în privința resortisanților unui alt stat membru o situație mai puțin favorabilă? Trebuie să se aplice și în cazul executării unei pedepse mecanisme ale dreptului Uniunii prin care un obiectiv legitim poate fi atins și într-un mod mai puțin restrictiv? Cum trebuie să se răspundă la o cerere de extrădare în cazul în care aceasta a fost adresată celuilalt stat membru prin aplicarea unor astfel de mecanisme, dar acesta nu adoptă măsuri cu privire la propriul resortisant, de exemplu din cauza unor obstacole de natură juridică?

      (1)  Hotărârea din 6 septembrie 2016, C-182/15, ECLI:EU:C:2016:630.


title: Cauza T-568/14: Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/34

         Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2015 – Laverana/OAPI (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)
   (Cauza T-568/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 354/39)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger, M. Zöbisch și D. Chatterjee, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Obiectul

   Acţiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 27 mai 2014 (cauza R 120/2014-4), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea

               2)

               Obligă Laverana GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 361, 13.10.2014.


title: Cauza T-152/11: Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft/OAPI — Comercial Jacinto Parera (MAD)

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/24

         Acțiune introdusă la 11 martie 2011 — TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft/OAPI — Comercial Jacinto Parera (MAD)
   (Cauza T-152/11)
   2011/C 139/45
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft mbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentanți: B. Hein și M.-H. Hoffmann, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Comercial Jacinto Parera, SA (Barcelona, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 16 decembrie 2010 în cauza R 449/2009-2;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în cadrul procedurii în fața camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de decădere: marca figurativă „MAD” pentru produse din clasa 25.

      Titularul mărcii comunitare: Comercial Jacinto Parera, SA.

      Partea care solicită decăderea din drepturi a titularului mărcii comunitare: reclamanta.

      Decizia diviziei de anulare: respinge în parte cererea.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolelor 15 și 51 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1) și a Regulamentului (CE) nr. 2968/95 (2), în măsura în care camera de recurs nu ar fi trebuit să concluzioneze pe baza documentelor depuse că marca figurativă „MAD” a fost utilizată efectiv pentru „articole de îmbrăcăminte”.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza T-533/14 P: Ordonanța Tribunalului din 25 septembrie 2015 – Kolarova/REA [„Recurs — Funcție publică — Agent contractual — REA — Competențe conferite autorității abilitate să încheie contractele de muncă — Delegare la Oficiul «Administrarea și Plata Drepturilor Individuale» (PMO) — Acțiune îndreptată împotriva instituției delegante — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”]

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/29

         Ordonanța Tribunalului din 25 septembrie 2015 – Kolarova/REA
   (Cauza T-533/14 P) (1)

   ([„Recurs - Funcție publică - Agent contractual - REA - Competențe conferite autorității abilitate să încheie contractele de muncă - Delegare la Oficiul «Administrarea și Plata Drepturilor Individuale» (PMO) - Acțiune îndreptată împotriva instituției delegante - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”])
   (2015/C 381/31)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Desislava Kolarova (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) (reprezentanți: S. Payan Lagrou, agent, asistată de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Ordonanței Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 30 aprilie 2014, Kolarova/REA (F-88/13, RecFP, EU:F:2014:58) având ca obiect, printre altele, anularea acestei ordonanțe

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Doamna Desislava Kolarova suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Agenția Executivă pentru Cercetare (REA) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 351, 6.10.2014.


title: Cauza T-395/14: Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – Best-Lock (Europe)/OAPI – Lego Juris (Forma unei figurine de jucărie)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/65

         Acțiune introdusă la 28 mai 2014 – Best-Lock (Europe)/OAPI – Lego Juris (Forma unei figurine de jucărie)
   (Cauza T-395/14)
   2014/C 315/109
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Best-Lock (Europe) Ltd (Colne, Regatul Unit) (reprezentant: J. Becker, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Lego Juris A/S (Billund, Danemarca)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului de Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 martie 2014 în cauza R 1695/2013-4 și declararea nulității mărcii comunitare nr. 50  518 în privința clasei 28;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca tridimensională având forma unei figurine de jucărie pentru produse din clasele 9, 25 și 28 – marca comunitară nr 50  518.

      Titularul mărcii comunitare: Lego Juris A/S.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: cauze de nulitate absolută și rea-credință.

      Decizia diviziei de anulare: respinge cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 52 coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (e) punctele (i) și (ii) și cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-535/10 P: Recurs introdus la 19 noiembrie 2010 de 4care AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 8 septembrie 2010 în cauza T-575/08 — 4care AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/23

         Recurs introdus la 19 noiembrie 2010 de 4care AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) pronunțate la 8 septembrie 2010 în cauza T-575/08 — 4care AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-535/10 P)
   ()
   2011/C 30/39
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: 4care AG (reprezentant: S. Redeker, Rechtsanwältin)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Laboratorios Diafarm, S.A.

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 8 septembrie 2010, pronunțată în cauza T-575/08, și respingerea opoziției intervenientei;

               —

               obligarea pârâtului și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este îndreptat împotriva hotărârii Tribunalului prin care acesta a respins acțiunea recurentei având ca obiect anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 7 octombrie 2008 privind respingerea cererii sale de înregistrare a semnului figurativ „Acumed”. Prin hotărârea sa, Tribunalul a confirmat decizia camerei de recurs, potrivit căreia există un risc de confuzie cu marca verbală națională anterioară „AQUAMED ACTIVE”.
   Potrivit recurentei, decizia atacată a Tribunalului se întemeiază pe o încălcare a dreptului Uniunii în sensul articolului 58 din Statutul Curții de Justiție. Tribunalul a apreciat în mod eronat caracterul distinctiv al mărcii anterioare, similitudinea semnelor aflate în discuție, precum și problema riscului de confuzie.
   Potrivit recurentei, în cadrul examinării caracterului distinctiv, Tribunalul nu a ținut seama în mod suficient de caracterul descriptiv al noțiunii „AQUAMED” din componența mărcii anterioare. În plus, Tribunalul nu a luat în considerare importanța numărului mare de mărci terțe anterioare invocate de recurentă. Denumirea „AQUAMED ACTIVE” prezintă a priori un caracter distinctiv redus nu numai din cauza utilizării unor elemente componente descriptive și, în general, obișnuite în sectorul produselor respective. La acestea se adaugă o diminuare ulterioară a caracterului distinctiv ca urmare a utilizării unor semne terțe similare în circuitul comercial. Dacă Tribunalul ar fi apreciat în mod corect aceste puncte de vedere, s-ar fi ajuns la concluzia că marca anterioară „AQUAMED ACTIVE” beneficiază, în cel mai bun caz, de un caracter distinctiv foarte redus și, prin urmare, de un domeniu de protecție restrâns.
   În opinia recurentei, în cadrul examinării similitudinii semnelor, Tribunalul nu a luat în considerare împrejurări esențiale și, astfel, nu a efectuat o apreciere globală. Tribunalul a pornit în mod eronat de la premisa că elementul „ACTIVE” din componența mărcii anterioare trebuie să fie neglijat în totalitate în cadrul comparării semnelor și că trebuie să fie comparate numai noțiunile „AQUAMED” și „Acumed”. În acest mod, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că noțiunile „AQUAMED” și „Acumed” formează o combinație strânsă, ceea ce se opune unei neglijări totale a noțiunii „ACTIVE”. Dacă Tribunalul ar fi opus marca anterioară „AQUAMED ACTIVE”, în totalitatea sa, mărcii solicitate „Acumed”, ar fi trebuit să constate că nu există o similitudine a semnelor.
   Potrivit recurentei, chiar dacă s-ar vrea — în mod greșit — să se compare numai noțiunile „AQUAMED” și „Acumed”, s-ar constata că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea riscului de confuzie. În această măsură, Tribunalul nu a respectat o serie de decizii anterioare în care un risc de confuzie fusese exclus în împrejurări comparabile. În plus, Tribunalul nu a luat în considerare faptul că, ținând seama de domeniul de protecție restrâns al mărcii anterioare, chiar și diferențe reduse între semne sunt suficiente pentru a exclude riscul de confuzie. Dacă Tribunalul ar fi ținut seama de această împrejurare, ar fi ajuns la concluzia că, datorită diferențelor existente pe plan vizual, fonetic și conceptual, marca solicitată se distinge, în orice caz, în mod suficient față de marca anterioară.


title: Cauza T-528/15: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2015 – Bimbo/OAPI – Globo (Bimbo)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/48

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2015 – Bimbo/OAPI – Globo (Bimbo)
   (Cauza T-528/15)
   (2015/C 381/59)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Globo SpA Servizi Commerciali (Illasi, Italia)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementul verbal „Bimbo” – Cererea de înregistrare nr. 1 0 0 28  405

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a OAPI din 7 iulie 2015 în cauzele conexate R 2512/2013-4 și R 2549/2013-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate în conformitate cu articolul 65 alineatul (3) din RMC, cu respingerea cererii de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 1 0 0 28  405 în clasa 28;

               —

               cu titlu subsidiar, și doar în ipoteza în care capătul de cerere precedent este respins, anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată potrivit articolului 134 din Regulamentul de procedură al Tribunalului [fostul articol 87 alineatul (2)].

      Motivele invocate

               —

               încălcarea normei 19 alineatele (1), (2) și (3) și a normei 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/95;

               —

               încălcarea articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și a jurisprudenței aferente acestuia;

               —

               încălcarea articolului 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-361/14: Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – HB și alții/Comisia

text:
               17.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 409/44

         Acțiune introdusă la 23 iulie 2014 – HB și alții/Comisia
   (Cauza T-361/14)
   2014/C 409/64
   Limba de procedură:germana

      Părțile

      Reclamanți: HB (Linz, Austria), Hans Joachim Richter (Bremen, Germania), Carmen Arsene (Pitești, România), Robert Coates Smith (Glatton, Regatul Unit), Magdalena Anna Kuropatwinska (Varșovia, Polonia), Nathalie Louise Klinge (Zuidbroek, Țările de Jos) și Christos Yiapanis (Paphos, Cipru) (reprezentant: C. Kolar, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei Europene din 26 martie 2014 prin care a fost refuzată înregistrarea inițiativei cetățenești europene intitulată „Animale și copii”.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunilor lor, reclamanții arată în esență că, prin decizia prin care se refuză înregistrarea inițiativei cetățenești europene intitulate „Animale și copii”, Comisia și-a depășit competența și a încălcat obligația de a acorda protecție, interdicția generală a arbitrariului și articolele 11 TFUE și 13 TFUE.


title: Cauza F-84/10: Acțiune introdusă la 23 septembrie 2010 — Chatzidoukakis/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/39

         Acțiune introdusă la 23 septembrie 2010 — Chatzidoukakis/Comisia
   (Cauza F-84/10)
   ()
   2011/C 13/76
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamant: Efstratios Chatzidoukakis (Schrassig, Luxemburg) (reprezentant: V. Christianos, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei de reducere a alocației școlare acordate reclamantului pentru motivul că fiul acestuia primește un ajutor financiar acordat de un stat membru sub forma unei burse și a unui împrumut.

      Concluziile reclamantului

               —

               În primul rând, anularea deciziei de reducere a „alocației școlare” plătite reclamatului, astfel cum rezultă din fișa de remunerație pe luna februarie 2010, precum și a fișei de remunerație respective în măsura în care se reduce parțial „alocația școlară”; în al doilea rând, anularea deciziei Comisiei din 26 februarie 2010 privind reducerea „alocației școlare” plătite reclamantului și reținerea sumei de 375 euro din această alocație, reținere care figurează pe fișa de remunerație pe luna martie 2010; în al treilea rând, anularea fișei de remunerație pe luna martie 2010 prin care se reduce „alocația școlară” plătită reclamantului și se efectuează o reținere retroactivă a sumei de 375 euro; în al patrulea rând, anularea fișelor de remunerare pe lunile aprilie — august 2010, în măsura în care prin acestea se efectuează o reducere parțială a „alocației școlare”; în al cincilea rând, anularea deciziei Comisiei din 9 iulie 2010 de respingere explicită a reclamației sale;

               —

               plata către reclamant a sumelor reținute, precum și a dobânzilor aferente;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-506/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgerichts Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht (Germania) la 21 octombrie 2010 — Rico Graf și Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Amtsgerichts Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht (Germania) la 21 octombrie 2010 — Rico Graf și Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt
   (Cauza C-506/10)
   ()
   2011/C 30/22
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Rico Graf, Rudolf Engel

      Pârât: Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

      Întrebarea preliminară

   Articolul 6 alineatul 1 litera (a) din Baden-Württembergischen Ausführungsgesetz zum Grundstücksverkehrsgesetz und zum Landpachtverkehrsgesetz, în versiunea din 21 februarie 2006 (Gesetzblatt, pagina 85) este compatibil cu Acordul [dintre] Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (1)?

      (1)  JO 2002, L 114, p. 6, Ediție specială, 11/vol. 74, p. 97


title: Cauza F-24/11: Acțiune introdusă la 7 martie 2011 — Nicolas Katrakasas/Comisia

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/33

         Acțiune introdusă la 7 martie 2011 — Nicolas Katrakasas/Comisia
   (Cauza F-24/11)
   2011/C 152/60
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Nicolas Katrakasas (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei juriului de concurs de a nu înscrie reclamantul pe lista de rezervă în cadrul concursului COM/INT/OLAF/09/AD8

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziei juriului de concurs din 11 mai 2010 prin care se confirmă, după reexaminare, Decizia din 9 martie 2010 de neînscriere a reclamantului pe lista de rezervă în cadrul concursului intern „COM/INT/OLAF/09/AD8-Administratori specializați în combaterea fraudei”

               —

               în măsura în care este necesar, anularea Deciziei Comisiei Europene din 25 noiembrie 2010 de respingere a contestației reclamantului;

               —

               anularea listei de rezervă, în măsura în care aceasta din urmă nu include numele reclamantului și toate deciziile adoptate în temeiul acesteia;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-779/14: Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2015 – Slovacia/Comisia („Acțiune în anulare — Resurse proprii ale Uniunii — Răspunderea financiară a statelor membre — Obligația de a plăti Comisiei cuantumului corespunzător unei pierderi de resurse proprii — Scrisoarea Comisiei — Act care nu poate face obiectul unei acțiuni — Inadmisibilitate”)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/37

         Ordonanța Tribunalului din 14 septembrie 2015 – Slovacia/Comisia
   (Cauza T-779/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Resurse proprii ale Uniunii - Răspunderea financiară a statelor membre - Obligația de a plăti Comisiei cuantumului corespunzător unei pierderi de resurse proprii - Scrisoarea Comisiei - Act care nu poate face obiectul unei acțiuni - Inadmisibilitate”))
   (2015/C 381/43)
   Limba de procedură: slovaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Slovacă (reprezentant: B. Ricziová, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Grønfeldt, A. Tokár și M. Wasmeier, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a pretinsei decizii a Direcției Generale Buget a Comisiei conținută în scrisoarea BUDG/B/03MV D (2014) 3139078 din 24 septembrie 2014, prin care aceasta din urmă ar soma Republica Slovacă să îi pună la dispoziție o sumă brută de 1 4 53  723,12 euro (din care se impune deducerea a 25 % cu titlu de cheltuieli de percepere) corespunzătoare unei pierderi de resurse proprii tradiționale, și aceasta cel mai târziu în prima zi lucrătoare care urmează celei de a nouăsprezecea zile a celei de a doua luni de la trimiterea scrisorii menționate.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Nu este necesară pronunțarea cu privire la cererile de intervenție formulate de Republica Federală Germania și de România.

               3)

               Obligă Republica Slovacă să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

               4)

               Republica Slovacă, Comisia, Republica Federală Germania și România suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-568/13: Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (KIMBO)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/57

         Ordonanța Tribunalului din 28 august 2015 – Bimbo/OAPI – Kimbo (KIMBO)
   (Cauza T-568/13) (1)

   (2015/C 381/67)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza C-351/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 4 august 2008 — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 4 august 2008 — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse
   (Cauza C-351/08)
   (2008/C 272/19)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundessozialgericht
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Christian Grimme

      Pârât: Deutsche Angestellten-Krankenkasse
   Întrebările preliminare
   Dispozițiile Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, cu privire la libera circulație a persoanelor (1), în special dispozițiile articolelor 1, 5, 7 și 16 din acest acord, precum și ale articolelor 12, 17, 18 și 19 din anexa I la acest acord, trebuie interpretate în sensul că nu permit ca un membru al consiliului de administrație al unei societăți pe acțiuni de drept elvețian, angajat în Germania, să fie obligat să fie asigurat în cadrul sistemului de asigurări de pensii germane, de vreme ce membrii directoratului unei societăți pe acțiuni de drept german, angajați în Germania, sunt exceptați de la această obligație?

      (1)  JO 2002, L 114, p. 6.


title: Cauza C-168/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Manfred Beker, Christa Beker/Finanzamt Heilbronn (Libera circulație a capitalurilor — Impozit pe venit — Venituri din capital — Convenție privind prevenirea dublei impuneri — Dividende distribuite de societăți stabilite în state membre și în state terțe — Determinarea plafonului de deducere a reținerii la sursă efectuate în străinătate din impozitul pe venit național — Neluare în considerare a cheltuielilor personale și legate de modul de viață — Justificare)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/9

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 28 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Manfred Beker, Christa Beker/Finanzamt Heilbronn
   (Cauza C-168/11) (1)

   (Libera circulație a capitalurilor - Impozit pe venit - Venituri din capital - Convenție privind prevenirea dublei impuneri - Dividende distribuite de societăți stabilite în state membre și în state terțe - Determinarea plafonului de deducere a reținerii la sursă efectuate în străinătate din impozitul pe venit național - Neluare în considerare a cheltuielilor personale și legate de modul de viață - Justificare)
   2013/C 114/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Manfred Beker, Christa Beker

      Pârât: Finanzamt Heilbronn

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 56 CE — Reglementare națională în materia impozitului pe venit al persoanelor fizice care permite deducerea impozitelor plătite în străinătate doar în ceea ce privește partea din impozitul național pe venit referitor la veniturile din străinătate — Metodă de stabilire a acestei părți din impozitul național pe venit, în urma căreia cheltuielile și obligațiile excepționale deductibile sunt alocate proporțional și veniturilor din străinătate, determinând astfel o reducere care corespunde plafonului de deducere a impozitelor plătite în străinătate

      Dispozitivul

   Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru în temeiul căreia, în cadrul unui sistem prin care se urmărește limitarea dublei impuneri, atunci când persoane supuse impozitului în mod nelimitat plătesc, pentru venituri de origine străină, în statul de proveniență al veniturilor menționate, un impozit echivalent cu impozitul pe venit aplicabil în statul membru respectiv, deducerea acestui impozit străin din valoarea impozitului pe venit din acest stat membru se efectuează prin înmulțirea impozitului datorat în temeiul veniturilor impozabile din același stat membru, care cuprinde veniturile de origine străină, cu raportul dintre veniturile de origine străină și suma veniturilor, această ultimă sumă neținând seama de cheltuielile privind modul de viață sau situația personală sau familială.

      (1)  JO C 211, 16.7.2011.


title: Cauza T-205/05: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 26 februarie 2007 — Evropaïki Dynamiki/Comisie ( Acțiune în anulare — Clauză compromisorie — Programul eContent — Rezilierea unui contract — Rambursare — Inadmisibilitate )

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/41

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din data de 26 februarie 2007 — Evropaïki Dynamiki/Comisie
   (Cauza T-205/05) (1)

   („Acțiune în anulare - Clauză compromisorie - Programul eContent - Rezilierea unui contract - Rambursare - Inadmisibilitate“)
   (2007/C 95/84)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Wilderspin și M. Patkova, agenți)
   Obiectul cauzei
   Cerere de anulare, în primul rând, a deciziei Comisiei din 16 mai 2003 de reziliere a contractului EDC-53007 EEBO/27873, în al doilea rând, a deciziei Comisiei din 12 noiembrie 2004 de rambursare către reclamanta a costurilor lucrărilor efectuate, într-un cuantum care nu depășeste suma de 85 971 euro, și, în al treilea rând, a deciziei Comisiei din 7 martie 2005 de emitere a unei note de debit pentru suma de 59 485 euro în sarcina reclamantei.
   Dispozitivul ordonanței

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Obligă reclamanta să suporte propriile cheltuieli de judecată și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 193, 6.8.2005.


title: Cauza C-599/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Najvyšší súd (Republica Slovacă) la 17 decembrie 2010 — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA/Úrad pre verejné obstarávanie

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/11

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Najvyšší súd (Republica Slovacă) la 17 decembrie 2010 — SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA/Úrad pre verejné obstarávanie
   (Cauza C-599/10)
   2011/C 72/19
   Limba de procedură: slovaca

      Instanța de trimitere

   Najvyšší súd (Republica Slovacă)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: SAG ELV Slovensko as, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe as, TESLA Stropokov as, Autostrade per l'Italia SpA, EFKON AG, Stalexport Autostrady SA

      Pârâtă: Úrad pre verejné obstarávanie

      Intervenientă: Národná dialnicná spolocnost, a.s.

      Întrebările preliminare

               1.

               Este conformă cu Directiva 2004/18/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii, în versiunea în vigoare în perioada relevantă în speță, interpretarea potrivit căreia, în temeiul articolului 51 coroborat cu articolul 2 din această directivă, ținând cont de principiile nediscriminării și transparenței la atribuirea contractelor de achiziții publice, autoritatea contractantă are obligația să ceară clarificări pe fond cu privire la ofertele prezentate, respectând dreptul procedural subiectiv al fiecărui ofertant de a fi invitat să completeze sau să clarifice certificatele și documentele prezentate în temeiul articolelor 45-50 din directiva menționată, în cazul în care o divergență sau o neînțelegere clară a ofertei participantului la procedura de atribuire poate duce la excluderea participantului de la aceasta din urmă?

               2.

               Este conformă cu directiva [2004/18/CE], în versiunea în vigoare în perioada relevantă în speță, interpretarea potrivit căreia, în temeiul articolului 51 coroborat cu articolul 2 din această directivă, în virtutea principiilor nediscriminării și transparenței la atribuirea contractelor de achiziții publice, autoritatea contractantă nu are obligația că ceară clarificări pe fond cu privire la ofertă, în cazul în care consideră în mod întemeiat că nu sunt întrunite cerințele privind obiectul contractului?

               3.

               Este conformă cu articolele 51 și 2 din directiva [2004/18/CE], în versiunea în vigoare în perioada relevantă în speță, o dispoziție de drept intern potrivit căreia comisia constituită pentru evaluarea ofertelor are posibilitatea de a solicita în scris ofertanților clarificări pe fond privind oferta?
               Este conformă cu articolul 55 din directiva [2004/18/CE] procedura urmată de autoritatea contractantă potrivit căreia aceasta din urmă nu este obligată să ceară ofertanților clarificări pe fond în privința unui preț anormal de scăzut în condițiile în care, ținând cont de formularea cererii pe care autoritatea contractantă a adresat o reclamanților cu privire la prețul anormal de scăzut, aceștia au avut posibilitatea să definească suficient caracteristicile esențiale ale ofertei prezentate?

      (1)  JO L 113 din 30.4. 2004, p. 134, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauzele conexate C-446/09 și C-495/09: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 1 decembrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Koninklijke Philips Electronics NV/Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09) [Politica comercială comună — Combaterea introducerii în Uniune a mărfurilor contrafăcute și a mărfurilor piratate — Regulamentele (CE) nr. 3295/94 și nr. 1383/2003 — Antrepozit vamal și tranzit extern de mărfuri provenite din state terțe și care constituie imitații sau copii ale unor produse protejate în Uniune prin drepturi de proprietate intelectuală — Intervenția autorităților statelor membre — Condiții]

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/4

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 1 decembrie 2011 [cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgia, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Koninklijke Philips Electronics NV/Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)
   (Cauzele conexate C-446/09 și C-495/09) (1)

   (Politica comercială comună - Combaterea introducerii în Uniune a mărfurilor contrafăcute și a mărfurilor piratate - Regulamentele (CE) nr. 3295/94 și nr. 1383/2003 - Antrepozit vamal și tranzit extern de mărfuri provenite din state terțe și care constituie imitații sau copii ale unor produse protejate în Uniune prin drepturi de proprietate intelectuală - Intervenția autorităților statelor membre - Condiții)
   2012/C 32/07
   Limba de procedură: olandeza și engleza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Koninklijke Philips Electronics NV (C-446/09), Nokia Corporation (C-495/09)

      Pârâți: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd, Far East Sourcing Ltd, Röhlig Hong Kong Ltd, Röhlig Belgium NV (C-446/09), Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (C-495/09)

      Cu participarea: International Trademark Association

      Obiectul

   (C-446/09)
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Interpretarea articolului 6 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 3295/94 al Consiliului din 22 decembrie 1994 de stabilire a măsurilor de interzicere a punerii în liberă circulație, a exportului, reexportului și a plasării sub regim suspensiv a mărfurilor contrafăcute și a mărfurilor piratate (JO L 341, p. 8) — Punere în liberă circulație și plasare sub regim suspensiv — Dreptul aplicabil — Mărfuri originare dintr-o țară terță — Încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală ale titularului.
   (C-495/09)
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Interpretarea articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 al Consiliului din 22 iulie 2003 privind intervenția autorităților vamale împotriva mărfurilor suspectate de a aduce atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, precum și măsurile care trebuie aplicate mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală (JO L 196, p. 7, Ediție specială, 02/vol. 16, p. 18) — Noțiunea „mărfuri contrafăcute” — Mărfuri ce poartă o marcă comunitară, care se află în tranzit provenind dintr-un stat terț unde acestea au fost fabricate și destinate pieței unui alt stat terț — Telefoane mobile „Nokia”.

      Dispozitivul

   Regulamentul (CE) nr. 3295/94 al Consiliului din 22 decembrie 1994 de stabilire a unor măsuri privind introducerea în Comunitate, exportul și reexportul mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 241/1991 al Consiliului din 25 ianuarie 1999, și Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 al Consiliului din 22 iulie 2003 privind intervenția autorităților vamale împotriva mărfurilor suspectate de a aduce atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, precum și măsurile care trebuie aplicate mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală trebuie interpretate în sensul că:

               —

               mărfurile provenite din state terțe și care constituie imitații ale unui produs protejat în Uniune printr-un drept asupra mărcii sau copii ale unui produs protejat în Uniune printr-un drept de autor, un drept conex, un model sau desen industrial nu pot fi calificate drept „mărfuri contrafăcute” sau drept „mărfuri piratate”, în sensul regulamentelor menționate, pentru simplul motiv că acestea sunt introduse pe teritoriul vamal al Uniunii sub un regim suspensiv;

               —

               în schimb, aceste mărfuri pot aduce atingere dreptului menționat și, prin urmare, pot fi calificate drept „mărfuri contrafăcute” sau „mărfuri piratate” atunci când este dovedit că sunt destinate punerii în vânzare în Uniune, o astfel de dovadă fiind furnizată în special atunci când se demonstrează că mărfurile menționate au făcut obiectul unei vânzări către un client din Uniune sau al unei oferte de vânzare ori al unei publicități adresate consumatorilor din Uniune sau atunci când rezultă din documente ori din corespondența privind mărfurile respective că este avută în vedere deturnarea acestora spre consumatorii din Uniune;

               —

               pentru ca autoritatea competentă să se pronunțe asupra fondului să poată examina în mod util existența unei astfel de dovezi și a altor elemente constitutive ale unei încălcări a dreptului de proprietate intelectuală invocat, autoritatea vamală sesizată cu o cerere de intervenție trebuie să suspende acordarea liberului de vamă sau să procedeze la reținerea mărfurilor menționate de îndată ce dispune de indicii care permit să se suspecteze existența încălcării menționate;

               —

               printre aceste indicii se pot număra în special faptul că destinația mărfurilor nu este declarată atunci când regimul suspensiv solicitat impune o astfel de declarație, lipsa informațiilor precise sau fiabile cu privire la identitatea sau la adresa producătorului sau a expeditorului mărfurilor, lipsa cooperării cu autoritățile vamale sau descoperirea unor documente ori a unei corespondențe privind mărfurile în cauză care permit să se presupună că este posibil să se producă o deturnare a acestora spre consumatorii din Uniune.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.

      JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza C-340/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 16 iunie 2016 – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG/Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 16 iunie 2016 – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG/Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)
   (Cauza C-340/16)
   (2016/C 305/26)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberster Gerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG

      Pârâtă: Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)

      Întrebările preliminare

               1)

               O acțiune introdusă de un angajator național, având ca obiect compensarea prejudiciului transferat asupra sa prin plata în continuare a remunerației lucrătorului său, domiciliat pe teritoriul național, este o acțiune „în materie de asigurări” în sensul articolului 8 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (1), atunci când:

                           (a)

                           lucrătorul a fost rănit în urma unui accident de circulație suferit într-un stat membru (Italia),

                           (b)

                           acțiunea se îndreaptă împotriva unui asigurător de răspundere civilă a autovehiculului care a cauzat accidentul, stabilit în alt stat membru (Franța) și

                           (c)

                           angajatorul este o instituție de drept public cu personalitate juridică proprie?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Articolul 9 alineatul (1) litera (b) coroborat cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 44/2011 trebuie interpretat în sensul că angajatorul care a continuat să plătească remunerația poate acționa în justiție asigurătorul de răspundere civilă a autovehiculului care a cauzat accidentul în fața instanței de la locul unde se află sediul angajatorului, atunci când se permite o asemenea acțiune directă?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-169/08: Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — DEI/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/24

         Acțiune introdusă la 13 mai 2008 — DEI/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-169/08)
   (2008/C 183/47)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (Atena, Grecia) (reprezentant: P. Anestis, δικηγόρος)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2008) 824 final a Comisiei din 5 martie 2008 privind acordarea de Republica Elenă în favoarea Dimosia Epicheirisi Ilektrismou a drepturilor de extracție a lignitului sau menținerea în vigoare a acestor drepturi.
   Reclamanta invocă următoarele motive de anulare:
   În primul rând, reclamanta susține că pârâta a săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește aplicarea articolului 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE, precum și o eroare vădită de interpretare.
   Mai precis, potrivit reclamantei, pârâta a săvârșit o eroare, în primul rând, în ceea ce privește definirea piețelor relevante; în al doilea rând, în ceea ce privește aplicarea teoriei extinderii unei poziții dominante, deoarece nu a ținut cont de faptul că și în cazul întreprinderilor publice, extinderea trebuie să fie întemeiată pe măsuri de stat prin care se acordă drepturi exclusive sau speciale; în al treilea rând, deoarece legislația elenă în temeiul căreia reclamanta a dobândit drepturi de exploatare a lignitului nu conduce la o situație de inegalitate de șanse în detrimentul concurenților; în al patrulea rând, deoarece legislația citată anterior nu conduce la menținerea sau la consolidarea poziției dominante a reclamantei pe piața cu ridicata a energiei electrice; și, în al cincilea rând, reclamanta a săvârșit o eroare vădită de apreciere întrucât nu a luat în considerare evoluțiile recente de pe piața elenă a energiei electrice, deși acestea erau importante pentru a se demonstra că nu există o încălcare.
   Prin al doilea motiv de anulare, reclamanta afirmă că atunci când a adoptat decizia atacată, pârâta nu a respectat normele privind motivarea, prevăzute la articolul 252 CE.
   Prin al treilea motiv de anulare, reclamanta susține că decizia atacată încalcă principiile generale ale securității juridice, încrederii legitime și protecției proprietății. În plus, reclamanta consideră că este de competența Tribunalului să decidă în ce măsură pârâta a comis un abuz de putere.
   În sfârșit, prin al patrulea motiv de anulare, reclamanta susține că pârâta nu a respectat principiul proporționalității în ceea ce privește măsurile corective propuse în decizia atacată.


title: Cauza C-525/08: Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 15 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Sylvia Bienek/Condor Flugdienst GmbH

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/34

         Ordonanța președintelui Camerei a treia a Curții din 15 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Sylvia Bienek/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-525/08) (1)

   2010/C 100/49

      Limba de procedură: germana

   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 55, 7.3.2009.


title: Cauza C-308/08: Acțiune introdusă la 10 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/37

         Acțiune introdusă la 10 iulie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-308/08)
   (2008/C 223/59)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: S. Pardo Quintillán și D. Recchia, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 92/43/CEE (1) a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, astfel cum a fost interpretată prin Hotărârea Curții de Justiție din 13 ianuarie 2005, pronunțată în cauza C-117/03, și prin Hotărârea din 14 septembrie 2006, pronunțată în cauza C-244/05, precum și a obligațiilor ce decurg din articolul 1 alineatul (4) din directiva amintită, cât privește proiectul de reabilitare a drumului rural între localitățile Villamanrique de la Condesa (Sevilla) și El Rocio (Huelva);

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Comisia consideră că prin realizarea proiectului de reabilitare a drumului între localitățile Villamanrique de la Condesa (Sevilla) și El Rocio (Huelva) fără a lua în paralel măsurile de protecție corespunzătoare, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 92/43/CEE, interpretată prin Hotărârea Curții de Justiție din 13 ianuarie 2005, pronunțată în cauza C-117/03, și prin Hotărârea din 14 septembrie 2006, pronunțată în cauza C-244/05, precum și obligațiile ce decurg din articolul 1 alineatul (4) din directiva amintită.

      (1)  JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 02, p. 109.


title: Cauza C-594/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Budesgerichtshof (Germania) la 22 decembrie 2014 – Simona Kornhaas/Thomas Dithmar în calitate de lichidator judiciar al patrimoniului Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd.

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Budesgerichtshof (Germania) la 22 decembrie 2014 – Simona Kornhaas/Thomas Dithmar în calitate de lichidator judiciar al patrimoniului Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd.
   (Cauza C-594/14)
   (2015/C 127/11)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Simona Kornhaas

      Pârât: Thomas Dithmar în calitate de lichidator judiciar al patrimoniului Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd.

      Întrebările preliminare

               a)

               O acțiune introdusă la o instanță germană împotriva unui director al unei private company limited by shares, societate de drept englez sau galez, ale cărei active fac obiectul unei proceduri de insolvență deschise în Germania în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul privind procedurile de insolvență (1), de către lichidatorul judiciar, pentru restituirea plăților efectuate de director înainte de deschiderea procedurii de insolvență, dar după intrarea în stare de insolvență a societății este reglementată de dreptul german al insolvenței în sensul articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul privind procedurile de insolvență?

               b)

               O astfel de acțiune este contrară libertății de stabilire în sensul articolelor 49 și 54 TFUE?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143).


title: Cauza C-625/13 P: Recurs introdus la 16 septembrie 2013 de Villeroy & Boch AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 noiembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch AG și alții/Comisia Europeană

text:
               8.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/10

         Recurs introdus la 16 septembrie 2013 de Villeroy & Boch AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 29 noiembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, Villeroy & Boch AG și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-625/13 P)
   2014/C 39/17
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Villeroy & Boch AG (reprezentanți: M. Klusmann și S. Thomas, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Menținându-și concluziile din primă instanță, recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 16 septembrie 2013 în cauzele conexate T-373/10, T-374/10, T-382/10 și T-402/10, în măsura în care respinge acțiunea în ceea ce o privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în parte a articolului 1 din Decizia C(2010) 4185 final a pârâtei din 23 iulie 2010 în versiunea care rezultă din hotărârea atacată, în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea în mod corespunzător a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin articolul 2 din Decizia din 23 iulie 2010;

               —

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului;

               —

               obligarea intimatei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primelor șase motive, recurenta reproșează Tribunalului că a săvârșit mai multe erori de drept în aprecierea elementelor de probă. Astfel, Tribunalul a considerat că poate aplica recurentei sancțiuni pe baza unor elemente de probă privind încălcarea pretins săvârșită în Franța, deși a apreciat aceste elemente în mod cu totul diferit în cauze paralele (1). Recurenta consideră că o astfel de abordare încalcă principiul in dubio pro reo și regulile logicii, având în vedere că o aceeași apreciere nu poate determina un rezultat diferit în detrimentul acesteia.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta susține că Tribunalul i-a imputat, în calitate de fabricant de articole sanitare din ceramică, încălcările săvârșite în Italia de întreprinderi neconcurente (și anume fabricanți de articole de robinetărie), deși ea nici măcar nu a participat la reuniunile înțelegerii prezumate. Recurenta consideră în plus, în ceea ce privește acest aspect, că Tribunalul a constatat, în cauze paralele privind concurenți ai recurentei (2), că întreprinderilor neconcurente ne li se poate reproșa un comportament ilicit, inclusiv în cazul în care erau prezente la momentul pretinselor încălcări săvârșite de fabricanții de articole de robinetărie. Pe lângă inegalitatea de tratament în mod clar discriminatorie în detrimentul recurentei, hotărârea atacată încalcă principiul in dubio pro reo și regulile logicii. Astfel, atunci când Tribunalul consideră că aceeași situație de fapt poate primi două aprecieri diferite, trebuie să se adopte aprecierea cea mai puțin constrângătoare pentru societățile sancționate, iar nu, precum în speță, aprecierea cea mai defavorabilă.
   În ceea ce privește încălcarea complexă săvârșită în Țările de Jos, recurenta contestă, prin intermediul celui de al treilea motiv, lipsa de legalitate a unei decizii cu caracter declarativ care este întemeiată pe elemente de fapt prescrise. Recurenta consideră de asemenea că constatările Tribunalului nu sunt coerente în motivele și în dispozitivul hotărârii. Dispozitivul este, astfel, redactat într-un mod mai cuprinzător decât constatările de fapt care figurează în motivele hotărârii. Dispozitivul nefiind susținut de motive, hotărârea atacată este afectată de o gravă lipsă de motivare, ceea ce încalcă articolul 101 TFUE și articolul 81 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, recurenta susține, în esență, că în privința Belgiei, Tribunalul nu a luat în considerare mai multe elemente de fapt relevante, deși Tribunalul însuși le subliniase în ședință.
   Criticile invocate prin intermediul celui de al cincilea motiv se raportează la constatările privind încălcarea săvârșită în Germania. Recurenta reproșează Tribunalului că a ignorat sau a deformat afirmațiile sale cu privire la acest subiect. Ea afirmă în plus că mai multe constatări privind un schimb de informații pretins nelegale cu privire la articolul 101 alineatul (1) TFUE nu pot fi susținute în drept.
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamanta reproșează Tribunalului că a săvârșit erori de drept în analiza încălcării săvârșite în Austria.
   În cadrul celui de al șaptelea motiv, recurenta consideră că faptul de a i se fi imputat, prin deducție, încălcări săvârșite de întreprinderi independente din punct de vedere juridic încalcă principiul „nulla poena sine culpa”.
   Prin intermediul celui de al optulea motiv, recurenta reproșează Tribunalului că a calificat din punct de vedere juridic mai multe practici drept încălcare unică, complexă și continuă (single complex and continuous infringement), deși aceste practici erau independente atât în drept cât și în fapt, iar o astfel de calificare nu era justificată ca urmare a lipsei de complementaritate între practicile examinate împreună. În abordarea reținută de Tribunal, noțiunea juridică de încălcare unică, complexă și continuă încalcă, potrivit recurentei, principiul procesului echitabil.
   Prin intermediul celui de al nouălea motiv, reclamanta consideră că, întrucât nu a participat direct la săvârșirea încălcării, nu era posibil să i se aplice o amendă cu titlu solidar, astfel încât principiul legalității și principiul responsabilității personale au fost încălcate.
   Prin intermediul celui de al zecelea motiv, recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a efectuat „un control lejer” (light review) și îi reproșează că nu și-a exercitat în mod corect misiunea de control și, prin urmare, nu a asigurat respectarea principiului protecției jurisdicționale consacrat în dreptul Uniunii.
   Prin intermediul celui de al unsprezecelea motiv, recurenta susține că amenda confirmată de Tribunal este în orice caz disproporționată. Ținând seama de faptul că anumite elemente incriminatoare au fost anulate de Tribunal și că alte elemente trebuie de asemenea să fie anulate având în vedere motivarea lor incorectă în drept, nu poate fi considerată nici proporțională și nici licită menținerea sancțiunii legale maxime aplicate de Tribunal (și anume 10 % din cifra de afaceri a grupului). Întrucât majoritatea elementelor de fapt invocate pentru justificarea încălcării nu erau valide, nu se poate considera, ținând seama de lipsa flagrantă de dovezi și de raport de cauzalitate, precum și de caracterul neimputabil al practicilor, că o infracțiune unică, complexă și continuă a fost săvârșită pe parcursul a zece ani pentru trei grupe de produse în șase țări diferite. Chiar în ipoteza în care, eventual, se poate considera că au fost săvârșite încălcări punctuale la nivel local, astfel de încălcări nu pot justifica în niciun caz întinderea sancțiunii aplicate. Cauza în discuție este departe de a constitui un caz grav sau chiar foarte grav, ceea ce Tribunalul nu a luat în considerare, săvârșind astfel o încălcare serioasă a criteriilor de apreciere pe care era chemat să le interpreteze.

      (1)  Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013, Keramag Keramische Werke și alții/Comisia (T-379/10 și T-381/10, nepublicată încă în Repertoriu).

      (2)  Hotărârile Tribunalului din 16 septembrie 2013, Keramag Keramische Werke și alții/Comisia (T-379/10 și T-381/10, nepublicată încă în Repertoriu), și Wabco Europe și alții/Comisia (T-380/10, nepublicată încă în Repertoriu).


title: Cauza C-545/12: Ordonanța președintelui Curții din 22 mai 2013 — Comisia Europeană/Republica Cipru

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/59

         Ordonanța președintelui Curții din 22 mai 2013 — Comisia Europeană/Republica Cipru
   (Cauza C-545/12) (1)

   2013/C 225/127
   Limba de procedură: greaca
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza C-521/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 12 octombrie 2011 — Amazon.com International Sales Inc. și alții/Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH.

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/27

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 12 octombrie 2011 — Amazon.com International Sales Inc. și alții/Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH.
      (Cauza C-521/11)
      (2012/C 25/46)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamante: Amazon.com International Sales Inc., Amazon EU Sàrl, Amazon.de GmbH, Amazon.com GmbH, in Liquidation, Amazon Logistik GmbH

         Pârâtă: Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Se impune acordarea unei „compensații echitabile” în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE în cazul în care

                              (a)

                              titularii drepturilor în sensul articolului 2 din Directiva 2001/29/CE nu își pot revendica decât exclusiv prin intermediul unei societăți de gestiune colectivă dreptul la o remunerație echitabilă din partea celor care comercializează primii, în scop comercial și cu titlu oneros, materialul de suport adecvat pentru reproducerea operelor acestora,

                              (b)

                              acest drept nu depinde de împrejurarea dacă materialul de suport este comercializat către intermediari sau către persoane fizice sau juridice pentru utilizarea în alt scop decât cel personal, ori către persoane fizice pentru utilizarea în scopuri personale,

                              (c)

                              persoana care utilizează materialul de suport pentru reproducerea în temeiul consimțământului acordat de titularul dreptului sau care re-exportă materialul înainte ca acesta să fie vândut utilizatorului final are dreptul să solicite societății de gestiune colectivă restituirea remunerației?

                  2.

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                              2.1.

                              se impune plata unei „compensații echitabile” în sensul articolului 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE în cazul în care dreptul menționat la prima întrebare litera (a) nu există decât în ceea ce privește comercializarea către persoane fizice care utilizează materialul de suport pentru reproducerea în scop personal?

                              2.2.

                              În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2.1.:
                              în situația comercializării către persoane fizice, trebuie presupus — până la dovada contrarie — că acestea vor utiliza materialul de suport pentru reproducerea în scopuri personale?

                  3.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare sau la întrebarea 2.1.:
                  rezultă din articolul 5 din Directiva 2001/29/CE sau din alte dispoziții ale dreptului Uniunii că dreptul de a solicita, prin intermediul unei societăți de gestiune colectivă, plata unei compensații echitabile nu există în cazul în care respectiva societate este obligată prin lege să direcționeze jumătate din încasări, nu către beneficiari, ci către instituții sociale și culturale?

                  4.

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare sau la întrebarea 2.1.:
                  articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE sau o altă dispoziție din dreptul Uniunii se opune dreptului la compensație echitabilă revendicat prin intermediul unei societăți de gestiune colectivă, în cazul în care într-un alt stat membru a fost plătită o remunerație echitabilă pentru comercializarea materialului de suport, chiar dacă temeiul pentru aceasta este contrar legislației Uniunii?


title: Cauza C-508/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 13 noiembrie 2014 – Český telekomunikační úřad/T-Mobile Czech Republic a.s. și Vodafone Czech Republic a.s.

text:
               16.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Nejvyšší správní soud (Republica Cehă) la 13 noiembrie 2014 – Český telekomunikační úřad/T-Mobile Czech Republic a.s. și Vodafone Czech Republic a.s.
   (Cauza C-508/14)
   (2015/C 056/05)
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšší správní soud

      Părțile din procedura principală

      Recurent: Český telekomunikační úřad

      Intimate: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

      Celelalte părți în proces: O2 Czech Republic a.s. (cunoscută sub numele Telefónica Czech Republic, a.s. până la 20 iunie 2014), UPC Česká republika, s.r.o.

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 12 şi 13 din Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (1) (denumită în continuare „directiva”) trebuie să fie interpretate în sensul că noţiunea de cost net al furnizării acestui serviciu prevăzută în acestea se opune includerii unui „profit rezonabil” al furnizorului în valoarea costului net stabilit al serviciului respectiv?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, aceste dispoziţii din directivă (articolele 12 şi 13) au efect direct?

               3)

               Dacă articolele 12 şi 13 din directivă au efect direct, efectul respectiv poate sau nu poate fi invocat împotriva unei societăţi comerciale în care un stat membru deţine (controlează) 51 % din acţiuni – în cazul de faţă O2 Czech Republic, a.s. (este o „entitate de stat”)?

               4)

               În cazul unor răspunsuri afirmative la prima şi la a treia întrebare, directiva se poate aplica şi în cazul raporturilor formate în perioada de dinainte de aderarea Republicii Cehe la Uniunea Europeană (de la 1 ianuarie până la 30 aprilie 2004)?

      (1)  JO 2002 L 108, p. 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 213.


title: Cauza T-270/09: Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2010 — PVS/OAPI — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative medidata — Marcă națională verbală anterioară MeDiTA — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Similitudinea serviciilor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/31

         Hotărârea Tribunalului din 30 septembrie 2010 — PVS/OAPI — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata)
   (Cauza T-270/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative medidata - Marcă națională verbală anterioară MeDiTA - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Similitudinea serviciilor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2010/C 317/56
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH (Mülheim an der Ruhr, Germania) (reprezentant: F. Lindberg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: T. Schulte-Beckhausen, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 14 mai 2009 (cauza R 1724/2007-4) privind o procedură de opoziție între MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH și PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 220, 12.9.2009.


title: Cauza C-228/10: Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd

text:
               10.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/25

         Ordonanța președintelui Curții din 11 ianuarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Chancery Division) — Regatul Unit) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd/Euroview Sport Ltd
   (Cauza C-228/10) (1)

   2012/C 73/43
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza C-473/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bezirksgericht Linz (Austria) la 7 septembrie 2015 – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR/Eugen Adelsmayr

text:
               7.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 406/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bezirksgericht Linz (Austria) la 7 septembrie 2015 – Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR/Eugen Adelsmayr
   (Cauza C-473/15)
   (2015/C 406/16)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bezirksgericht Linz

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Peter Schotthöfer & Florian Steiner GbR

      Pârât: Eugen Adelsmayr

      Întrebările preliminare

               1)

               Principiul nediscriminării prevăzut la articolul 18 TFUE trebuie interpretat în sensul că, atunci când un stat membru a consacrat, în ordinea sa juridică, o dispoziție precum cea de la articolul 16 alineatul (2) din Legea fundamentală a Republicii Federale Germania, care prevede interzicerea extrădării resortisanților săi către țări terțe, aceasta este de asemenea aplicabilă resortisanților altor state membre care locuiesc în statul membru în cauză?

               2)

               Articolul 19 alineatul (2), precum și articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie interpretate în sensul că un stat membru al Uniunii Europene trebuie să respingă o cerere de extrădare ce emană de la o țară terță privind un cetățean al Uniunii care locuiește pe teritoriul statului membru în cauză, în măsura în care procedura penală care a condus la cererea de extrădare și hotărârea pronunțată în contumacie în țara terță nu erau compatibile cu principiile de ordine publică ale Uniunii și nici cu principiul procesului echitabil?

               3)

               În sfârșit, articolul 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene sau principiul „ne bis in idem” protejat de jurisprudența Curții trebuie să fie interpretat în sensul că o primă condamnare într-o țară terță urmată de încheierea procedurii ca urmare a lipsei unui motiv real care să justifice acte de urmărire penală într-un stat membru al Uniunii Europene constituie un obstacol în calea reluării urmăririi penale în țara terță?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la una dintre primele trei întrebări, articolul 6 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („dreptul la libertate”) trebuie interpretat în sensul că un cetățean al Uniunii nu poate nici să facă obiectul unei măsuri privative de libertate în vederea extrădării în cazul unei cereri de extrădare ce emană de la o țară terță?


title: Cauza T-555/14: Ordonanța Tribunalului din 23 septembrie 2015 – Estonia/Comisia („Pescuit — Investiții în favoarea navelor de pescuit efectuate de Estonia — Decizie de suspendare a plăților intermediare — Retragerea deciziei — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/29

         Ordonanța Tribunalului din 23 septembrie 2015 – Estonia/Comisia
   (Cauza T-555/14) (1)

   ((„Pescuit - Investiții în favoarea navelor de pescuit efectuate de Estonia - Decizie de suspendare a plăților intermediare - Retragerea deciziei - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2015/C 381/32)
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Estonă (reprezentanți: N. Grünberg şi K. Kraavi Käerdi, agenţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Randvere şi K. Walkerová, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2014)3271 final a Comisiei Europene din 14 mai 2014 privind suspendarea plăților intermediare efectuate în favoarea Estoniei pentru perioada 2007-2013 în cadrul programului operațional de susținere din cadrul Fondului european pentru pescuit

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 372, 20.10.2014.


title: Cauza T-30/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Prym și Prym Consumer/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a produselor de mercerie (ace) — Împărțirea pieței produselor — Împărțirea pieței geografice — Amendă — Orientări privind calcularea cuantumului amenzilor — Obligația de motivare — Gravitatea și durata încălcării — Comunicare privind cooperarea )

text:
               20.10.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/29

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 septembrie 2007 — Prym și Prym Consumer/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-30/05) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a produselor de mercerie (ace) - Împărțirea pieței produselor - Împărțirea pieței geografice - Amendă - Orientări privind calcularea cuantumului amenzilor - Obligația de motivare - Gravitatea și durata încălcării - Comunicare privind cooperarea’)
   (2007/C 247/46)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamante: William Prym GmbH & Co. KG (Stolberg, Germania) și Prym Consumer GmbH & Co. KG (Stolberg) (reprezentant: H. Meyer-Lindemann, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și K. Mojzesowicz, agenți)
   Obiectul
   În principal, o cerere de anulare a Deciziei C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (Cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln) în măsura în care privește reclamantele și, în subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantelor.
   Dispozitivul

               1)

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate societăților William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH & Co. KG prin articolul 2 din decizia C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (Cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln) la 27 milioane euro.

               2)

               Respinge acțiunea în ceea ce privește celelalte capete de cerere.

               3)

               William Prym și Prym Consumer suportă 90 % din propriile cheltuieli și 90 % din cheltuielile efectuate de Comisie, aceasta din urmă suportând 10 % din propriile cheltuieli și 10 % din cele efectuate de William Prym și Prym Consumer.

      (1)  JO C 106, 30.4.2005.


title: Cauza T-381/12: Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – Borrajo Canelo/OAPI – Tecnoazúcar (PALMA MULATA) [ „Marcă comunitară — Procedură de decădere — Marca comunitară verbală PALMA MULATA — Utilizare serioasă — Articolul 15 alineatul (1) litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Formă care diferă prin elemente care nu alterează caracterul distinctiv” ]

text:
               28.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/20

         Hotărârea Tribunalului din 12 martie 2014 – Borrajo Canelo/OAPI – Tecnoazúcar (PALMA MULATA)
   (Cauza T-381/12) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de decădere - Marca comunitară verbală PALMA MULATA - Utilizare serioasă - Articolul 15 alineatul (1) litera (a) și articolul 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Formă care diferă prin elemente care nu alterează caracterul distinctiv”])
   2014/C 129/25
   Limba de procedură: spaniola

      Părţile

      Reclamanți: Ana Borrajo Canelo (Madrid, Spania), Carlos Borrajo Canelo (Madrid) și Luis Borrajo Canelo (Madrid) (reprezentant: A. Gómez López, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: A. Schifko, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Tecnoazúcar (Havana, Cuba) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 21 mai 2012 (cauza R 2265/2010-2) privind o procedură de decădere între Ana Borrajo Canelo, Carlos Borrajo Canelo și Luis Borrajo Canelo, pe de o parte, și Tecnoazúcar, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe doamna Ana Borrajo Canelo, pe domnul Carlos Borrajo Canelo și pe domnul Luis Borrajo Canelo la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 343, 10.11.2012.