title: Cauza T-350/14: Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Arvanitis și alții/Parlamentul și alții [„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire — Încetarea activității societății Olympiaki Aeroporia (OA) — Prejudiciu pretins suferit de angajații temporari ai OA din cauza abținerii de a acționa a pârâtelor constând în faptul de a nu fi asigurat aplicarea unor norme de drept al Uniunii Europene cu ocazia concedierii lor — Neprecizarea legăturii de cauzalitate între prejudiciul invocat și comportamentul pârâtelor — Inadmisibilitate”]

text:
               23.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 389/56

         Ordonanța Tribunalului din 5 octombrie 2015 – Arvanitis și alții/Parlamentul și alții
   (Cauza T-350/14) (1)

   ([„Acțiune în constatarea abținerii de a acționa și în despăgubire - Încetarea activității societății Olympiaki Aeroporia (OA) - Prejudiciu pretins suferit de angajații temporari ai OA din cauza abținerii de a acționa a pârâtelor constând în faptul de a nu fi asigurat aplicarea unor norme de drept al Uniunii Europene cu ocazia concedierii lor - Neprecizarea legăturii de cauzalitate între prejudiciul invocat și comportamentul pârâtelor - Inadmisibilitate”])
   (2015/C 389/64)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamanți: Athanasios Arvanitis (Rodos, Grecia) și alți 47 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la ordonanță (reprezentant: C. Papadimitriou, avocat)

      Pârâte: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio și A. Troupiotis, agenți), Consiliul European, Eurogrupul, Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. de Gregorio Merino și M. Balta, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-P. Keppenne și M. Konstantinidis, agenți) și Banca Centrală Europeană (BCE) (reprezentanți: P. Papapaschalis și P. Senkovic, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere prin care se solicită constatarea faptului că pârâtele s-au abținut în mod nelegal să asigure aplicarea corespunzătoare a anumitor norme de drept al Uniunii Europene cu ocazia concedierii lor, precum și, pe de altă parte, o cerere prin care se solicită repararea prejudiciului pretins suferit de reclamanți din cauza acestei abțineri și a măsurilor luate de autoritățile elene ca urmare a anumitor decizii ale Comisiei, ale Eurogrupului și ale Băncii Centrale Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnul Athanasios Arvanitis și pe ceilalți 47 de reclamanți ale căror nume figurează în anexa la prezenta ordonanță la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 439, 8.12.2014.


title: Cauza C-406/08: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Queen's Bench Division) — Regatul Unit) — Uniplex (UK) Ltd/NHS Business Services Authority (Directiva 89/665/CEE — Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice — Termen de introducere a acțiunii — Dată de la care începe să curgă termenul de introducere a acțiunii)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/11

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 ianuarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (Queen's Bench Division) — Regatul Unit) — Uniplex (UK) Ltd/NHS Business Services Authority
   (Cauza C-406/08) (1)

   (Directiva 89/665/CEE - Proceduri care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice - Termen de introducere a acțiunii - Dată de la care începe să curgă termenul de introducere a acțiunii)
   2010/C 63/16
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Queen's Bench Division)

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Uniplex (UK) Ltd

      Pârâtă: NHS Business Services Authority

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — High Court of Justice (Queen's Bench Division) — Interpretarea articolelor 1 și 2 din Directiva 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237) — Legislație națională care prevede un termen de trei luni pentru introducerea unei căi de atac — Dată de la care începe să curgă termenul — Dată la care au fost încălcate dispozițiile comunitare privind atribuirea contractelor de achiziții publice sau de la care reclamatul cunoscut această încălcare

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 89/665/CE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992, impune ca termenul de introducere a unei acțiuni având ca obiect constatarea încălcării normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice sau obținerea de daune interese pentru încălcarea normelor respective să înceapă să curgă de la data la care reclamantul a luat cunoștință sau ar fi trebuit să ia cunoștință de această încălcare.

               2.

               Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50, se opune unei dispoziții naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care permite unei instanțe naționale să respingă ca afectată de decădere o acțiune având ca obiect constatarea încălcării normelor de atribuire a unor contracte de achiziții publice sau obținerea de daune interese pentru încălcarea acestor norme, în aplicarea criteriului, apreciat în mod discreționar, potrivit căruia astfel de acțiuni trebuie introduse cu promptitudine.

               3.

               Directiva 89/665, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/50, impune instanței naționale să proroge, utilizând puterea sa discreționară, termenul de introducere a căii de atac, astfel încât să asigure reclamantului un termen echivalent celui de care ar fi dispus dacă termenul prevăzut de reglementarea națională aplicabilă ar fi început să curgă de la data la care acesta a luat cunoștință sau ar fi trebuit să ia cunoștință de încălcarea normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice. Dacă dispozițiile naționale privind termenul de introducere a căii de atac nu pot face obiectul unei interpretări conform Directivei 89/665, instanța națională este obligată să se abțină de la aplicarea respectivelor dispoziții în vederea aplicării în întregime a dreptului comunitar și să protejeze drepturile pe care acesta le conferă particularilor.

      (1)  JO C 301, 22.11.2008.


title: Cauza T-141/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia Comunităților Europene ( Acțiune în anulare — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Refuz parțial — Act nesupus căilor de atac — Act pur confirmativ — Inadmisibilitate )

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/19

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 5 iunie 2008 — Internationaler Hilfsfonds/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-141/05) (1)

   („Acțiune în anulare - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Refuz parțial - Act nesupus căilor de atac - Act pur confirmativ - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 183/38)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Internationaler Hilfsfonds eV (Rosbach, Germania) (reprezentant: H. Kaltenecker, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Costa de Oliveira, S. Fries și C. Ladenburger, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a pretinsei decizii care ar fi cuprinsă în scrisoarea Comisiei din 14 februarie 2005 prin care reclamantei i s-a refuzat accesul la anumite documente din dosarul privind contractul LIEN 97-2011.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Internationaler Hilfsfonds eV suportă propriile cheltuieli de judecată precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.

      (1)  JO C 143, 11.6.2005.


title: Cauza C-462/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Dâmbovița (România) la data de 5 septembrie 2011 — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște

text:
               12.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/12

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Dâmbovița (România) la data de 5 septembrie 2011 — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște
   (Cauza C-462/11)
   2011/C 331/21
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Dâmbovița

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Victor Cozman

      Pârât: Teatrul Municipal Târgoviște

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 1 din Protocolul nr. 1 adițional la Convenția pentru apărarea drepturilor omului trebuie interpretat în sensul că permite reducerea salariilor personalului plătit din fonduri publice cu 25 %, conform articolului 1 alineatul (1) din Legea nr. 118/2010 privind unele măsuri necesare în vederea restabilirii echilibrului bugetar?

               2.

               În caz afirmativ, dreptul asupra salariului este un drept absolut, fără posibilitatea statului de a aduce anumite limitări acestui drept?


title: Cauza C-457/15: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Vattenfall Europe Generation AG/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Directiva 2003/87/CE — Domeniu de aplicare ratione temporis — Momentul în care ia naștere obligația de comercializare a cotelor — Articolul 3 — Anexa I — Noțiunea „instalație” — Activitate de ardere a combustibililor în instalații cu o putere termică nominală totală de peste 20 MW)

text:
               26.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 350/13

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 28 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgericht Berlin – Germania) – Vattenfall Europe Generation AG/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-457/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Directiva 2003/87/CE - Domeniu de aplicare ratione temporis - Momentul în care ia naștere obligația de comercializare a cotelor - Articolul 3 - Anexa I - Noțiunea „instalație” - Activitate de ardere a combustibililor în instalații cu o putere termică nominală totală de peste 20 MW))
   (2016/C 350/16)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Berlin

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vattenfall Europe Generation AG

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Dispozitivul

   Anexa I la Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009, în măsura în care include „arderea combustibililor în instalații cu o putere termică nominală totală de peste 20 MW” în lista categoriilor de activități cărora li se aplică această directivă, trebuie interpretată în sensul că obligația de comercializare a cotelor unei instalații destinate să producă energie electrică ia naștere încă de la prima emisie de gaze cu efect de seră, așadar, eventual, chiar înainte de începerea primei producții de energie electrică.

      (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza T-713/16: Acțiune introdusă la 7 octombrie 2016 – Fair deal for expats și alții/Comisia

text:
               21.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 428/20

         Acțiune introdusă la 7 octombrie 2016 – Fair deal for expats și alții/Comisia
   (Cauza T-713/16)
   (2016/C 428/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Fair deal for expats (Lauzun, Franța) și 8 alții (reprezentanți: R. Croft, L. Nelson, E. Hazzan, Solicitors, P. Green, H. Warwick, M. Gregoire, Barristers)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               declararea ca nule și neavenite, în temeiul articolului 264 alineatul (1) TFUE, a instrucțiunilor Președintelui Comisiei Uniunii Europene transmise pe cale electronică, prin scrisoarea din 28 iunie 2016, membrilor Colegiului comisarilor din cadrul Uniunii Europene, și identificate în discursul rostit de președintele Juncker în sesiunea plenară a Parlamentului European care a avut loc la Bruxelles la data de 28 iunie 2016 (SPEECH/16/2356), prin care sunt interzise orice fel de negocieri ale Comisiei, formale sau informale, cu guvernul Regatului Unit înainte de notificarea acestuia cu privire la retragerea din Uniune, în temeiul articolului 50 TUE, pe de o parte, și a declarației președintelui Comisiei Uniunii Europene prin care anunță că a dat instrucțiunile de mai sus membrilor Colegiului comisarilor din cadrul Uniunii Europene sub formă de „decret prezidențial”, după cum a declarat în mod explicit în acest discurs adresat în sesiunea plenară a Parlamentului European de la Bruxelles din 28 iunie 2016 și astfel cum apare în menționat în versiunile în limbile engleză și franceză ale comunicatelor de presă ale Comisiei referitoare la acest discurs (SPEECH/16/2353), pe de altă parte; și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că măsurile în cauză nu au niciun temei juridic sau nu au un temei juridic adecvat.
               Reclamanții susțin că:

                           —

                           nu există niciun temei juridic în baza căruia Comisia poate refuza să înceapă discuțiile cu guvernul Regatului Unit și cu alții în urma rezultatului unui referendum cu caracter neobligatoriu până la orice notificare prevăzută la articolul 50 TUE;

                           —

                           măsurile în cauză nu se bazează pe factori obiectivi, și, după cum se poate deduce în mod rezonabil, acestea sunt bazate pe convingerile autorului lor;

                           —

                           măsurile în cauză au fost adoptate într-un mod care a constituit un abuz de putere întrucât anunțarea acestora în cadrul discursului prin utilizarea termenului de „decret prezidențial” a indus în eroare Parlamentul European, funcționarii și personalul Comisiei și ai altor instituții ale Uniunii, guvernele statelor membre, precum și cetățenii Uniunii.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că măsurile în cauză constituie o discriminare împotriva Regatului Unit și a cetățenilor săi pe motive de naționalitate ceea ce contravine articolului 18 TFUE.
               Reclamanții susțin că:

                           —

                           scopul principal al măsurilor în cauză este de a interzice Comisiei să se angajeze în negocieri cu reprezentații guvernului Regatului Unit;

                           —

                           Regatul Unit, cetățenii săi și în special reclamanții sunt defavorizați în mod substanțial prin acestea;

                           —

                           mai mult decât atât, măsurile în cauză creează un dezavantaj pentru reclamanți în exercitarea drepturilor fundamentale, inclusiv a dreptului la liberă circulație.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că măsurile în cauză încalcă drepturile fundamentale ale reclamanților garantate de dreptul Uniunii Europene.
               Reclamanții susțin că:

                           —

                           măsurile în cauză încalcă drepturile reclamanților care decurg din articolul 20 alineatul (1) TFUE, inclusiv dreptul de liberă circulație garantat, printre altele, la articolul 20 alineatul (2) litera (a), articolul 21 alineatul (1), articolele 45 și 49 TFUE, precum și de Directiva 2004/38/CE privind drepturile cetățenilor (1);

                           —

                           măsurile în cauză sunt contrare drepturilor reclamanților garantate de Carta drepturilor fundamentale.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că măsurile în cauză au fost adoptate cu încălcarea principiului cooperării loiale prevăzut de articolul 4 alineatul (3) TFUE.
               Reclamanții susțin că, prin măsurile în cauză, Comisiei și personalului său le este interzis în mod expres să respecte principiul cooperării loiale în sensul acordării de asistență Regatului Unit și altor instituții ale Uniunii în îndeplinirea sarcinilor care decurg din tratate.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că măsurile în cauză sunt nelegale în măsura în care au fost adoptate, integral sau parțial, cu scopul de a împiedica sau a descuraja cetățenii din alte state membre ale Uniunii să își exprime liber opiniile (în ceea ce privește apartenența la Uniunea Europeană) în conformitate cu articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale.

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-3/15: Ordonanța președintelui Curții din 8 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hannover – Germania) – Alexandra Stück/Swiss International Air Lines AG

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/24

         Ordonanța președintelui Curții din 8 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Hannover – Germania) – Alexandra Stück/Swiss International Air Lines AG
   (Cauza C-3/15) (1)

   (2015/C 398/33)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 118, 13.4.2015.


title: Cauza T-241/14 P: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Bodson și alții/BEI („Recurs — Funcție publică — Personalul BEI — Natura contractuală a raportului de muncă — Remunerație — Reforma regimului de prime a BEI — Obligația de motivare — Denaturare — Erori de drept”)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/25

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2016 – Bodson și alții/BEI
   (Cauza T-241/14 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Personalul BEI - Natura contractuală a raportului de muncă - Remunerație - Reforma regimului de prime a BEI - Obligația de motivare - Denaturare - Erori de drept”))
   (2016/C 118/26)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurenți: Jean-Pierre Bodson (Luxemburg, Luxemburg), Dalila Bundy (Cosnes-et-Romain, Franța), Didier Dulieu (Roussy-le-Village, Franța), Marie-Christel Heger (Nospelt, Luxemburg), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luxemburg), Manuel Sutil (Luxemburg), Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luxemburg) și Henry von Blumenthal (Bergem, Luxemburg) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (reprezentanți: C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams și G. Nuvoli, agenți, asistați de P.-E. Partsch, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 12 februarie 2014, Bodson și alții/BEI (F-83/12, RecFP, EU:F:2014:15) și având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Bodson și ceilalți recurenți ale căror nume figurează în anexă suportă propriile cheltuieli, precum și pe cele efectuate de Banca Europeană de Investiții (BEI) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 223, 14.7.2014.


title: Cauza T-299/08: Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2011 — Elf Aquitaine/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața cloratului de sodiu — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Dreptul la apărare — Obligația de motivare — Principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor — Principiul legalității pedepselor — Prezumția de nevinovăție — Principiul bunei administrări — Principiul securității juridice — Abuz de putere — Amenzi — Circumstanță agravantă — Descurajare — Circumstanță atenuantă — Cooperare pe parcursul procedurii administrative — Valoare adăugată semnificativă” )

text:
               25.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 186/19

         Hotărârea Tribunalului din 17 mai 2011 — Elf Aquitaine/Comisia
   (Cauza T-299/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața cloratului de sodiu - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Dreptul la apărare - Obligația de motivare - Principiul individualizării pedepselor și a sancțiunilor - Principiul legalității pedepselor - Prezumția de nevinovăție - Principiul bunei administrări - Principiul securității juridice - Abuz de putere - Amenzi - Circumstanță agravantă - Descurajare - Circumstanță atenuantă - Cooperare pe parcursul procedurii administrative - Valoare adăugată semnificativă)
   2011/C 186/35
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Elf Aquitaine SA (Courbevoie, Franța) (reprezentanți: É. Morgan de Rivery și S. Thibault-Liger, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis, É. Gippini Fournier și R. Sauer, agenți)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a Deciziei C(2008) 2626 final a Comisiei din 11 iunie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.695 — Clorat de sodiu), în măsura în care decizia menționată o privește, și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a cuantumurilor amenzilor care i au fost aplicate prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Elf Aquitaine SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza F-56/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 24 aprilie 2013 — Lebedef/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Procedură disciplinară — Sancțiune disciplinară — Retrogradare)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/84

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 24 aprilie 2013 — Lebedef/Comisia
   (Cauza F-56/11) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Procedură disciplinară - Sancțiune disciplinară - Retrogradare)
   2013/C 225/192
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei prin care i-a fost aplicată reclamantului sancțiunea retrogradării cu două grade în cadrul aceleiași grupe de funcții

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Domnul Lebedef suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 226, 30.7.11, p. 31.


title: Cauza C-139/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Karlsruhe (Germania) la 7 aprilie 2008 — Procedură penală împotriva Rafet Kqiku

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/9

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Karlsruhe (Germania) la 7 aprilie 2008 — Procedură penală împotriva Rafet Kqiku
   (Cauza C-139/08)
   (2008/C 183/17)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberlandesgericht Karlsruhe
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți:

               1.

               Generalstaatsanwaltschaft Karlsruhe

               2.

               Staatsanwaltschaft Konstanz

      Pârât: Rafet Kqiku
   Întrebarea preliminară
   Regula de la articolele 1 și 2 din Decizia nr. 896/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 de stabilire a unui regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe, bazat pe recunoașterea unilaterală de către statele membre a anumitor permise de ședere eliberate de Elveția și de Liechtenstein în scopul tranzitului pe teritoriul lor (1) trebuie interpretată în sensul că permiselor de ședere eliberate de Elveția și de Liechtenstein prevăzute în Anexă li se conferă, prin recunoașterea unilaterală de către statele membre la Acordul Schengen a caracterului echivalent cu vizele uniforme sau naționale ale acestora, efectul unui permis de ședere eliberat în scopul tranzitului prin spațiul comun;
   sau
   regula de la articolele 1 și 2 din Decizia nr. 896/2006/CE trebuie interpretată în sensul că resortisanții statelor terțe, care sunt titulari ai unui permis de ședere prevăzut în Anexă, eliberat de Elveția și de Liechtenstein și recunoscut unilateral de statele membre la Acordul Schengen, sunt exonerați de obligația vizei în scopul tranzitului prin spațiul comun astfel cum această obligație rezultă din articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) 539/2001?

      (1)  JO L 167, p. 8.


title: Cauza C-124/06: Ordonanța președintelui Curții din data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/35

         Ordonanța președintelui Curții din data de 15 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-124/06) (1)

   (2007/C 95/69)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza T-476/11 P: Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2013 — Comisia/Moschonaki [ „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Anunț pentru ocuparea unui post vacant — Respingerea candidaturii — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Regula concordanței dintre cererea introductivă și reclamație — Articolul 91 alineatul (2) din Statutul funcționarilor — Acțiune în despăgubire” ]

text:
               7.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 359/8

         Hotărârea Tribunalului din 25 octombrie 2013 — Comisia/Moschonaki
   (Cauza T-476/11 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Anunț pentru ocuparea unui post vacant - Respingerea candidaturii - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Regula concordanței dintre cererea introductivă și reclamație - Articolul 91 alineatul (2) din Statutul funcționarilor - Acțiune în despăgubire)
   2013/C 359/12
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și B. Eggers, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Chrysanthe Moschonaki (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: N. Lhoëst, avocat)

      Intervenientă în susținerea reclamantei: Curtea de Conturi a Uniunii Europene (reprezentanți: T. Kennedy și I. Ní Riagáin Düro, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 28 iunie 2011, AS/Comisia (F-55/10, nepublicată încă în Repertoriu), și care are ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 28 iunie 2011, AS/Comisia (F-55/10, nepublicată încă în Repertoriu), în măsura în care declară inadmisibil motivul întemeiat pe încălcarea articolului 7 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene, în măsura în care anulează decizia din 30 septembrie 2009 prin care Comisia Europeană a respins candidatura doamnei Chrysanthe Moschonaki în temeiul acestui motiv, precum și în măsura în care obligă Comisia să îi plătească doamnei Moschonaki suma de 3 000 de euro.

               2.

               Respinge în rest recursul.

               3.

               Trimite cauza la Tribunalul Funcției Publice spre rejudecare.

               4.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 319, 29.10.2011.


title: Cauza T-682/15 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2015 de Patrick Wanègue împotriva Ordonanței din 15 septembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-21/15 P, Wanègue/Comitetul Regiunilor

text:
               15.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 59/24

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2015 de Patrick Wanègue împotriva Ordonanței din 15 septembrie 2015 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-21/15 P, Wanègue/Comitetul Regiunilor
   (Cauza T-682/15 P)
   (2016/C 059/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Patrick Wanègue (Dilbeek, Belgique) (reprezentant: M. A. Lucas, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comitetul Regiunilor al Uniunii Europene

      Concluziile

   Recurentul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Ordonanței din 15 septembrie 2015 în cauza F-21/15 prin care Tribunalul Funcției Publice (Camera a doua) a respins, în parte, ca vădit nefondat și, în parte, ca vădit inadmisibilă acțiunea formulată la 5 februarie 2015 de recurent împotriva Comitetului Regiunilor;

               —

               soluționarea acțiunii și admiterea concluziilor formulate în cererea introductivă;

               —

               obligarea Comitetului Regiunilor la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața celor două instanțe.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 51 alineatul (1) și a articolului 53 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice (TFP), precum și a principiului egalității între părțile la procedură, în măsura în care termenul de două luni prevăzut pentru depunerea memoriului în apărare, prelungit cu termenul pentru considerente de distanță de 10 zile, a fost calculat de la primirea notificării privind regularizarea cererii introductive, iar nu de la primirea notificării cererii introductive, astfel încât memoriul în apărare al Comitetului Regiunilor a fost depus la dosarul cauzei după termen, și în măsura în care Tribunalul s-a întemeiat pe acest memoriu pentru a respinge acțiunea pe cale de ordonanță în temeiul articolului 81 din Regulamentul de procedură, și în măsura în care recurentul a fost lipsit de posibilitatea de a solicita pronunțarea unei hotărâri într-o cauză judecată în lipsă în temeiul articolului 121 din regulamentul de procedură.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului interpretării dispozițiilor de drept al Uniunii, ținând seama de contextul lor, și a obligației de motivare, întrucât, la punctele 64-70 din ordonanță, Tribunalul a interpretat articolul 56 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene fără a lua în considerare nici articolul 55 din acesta, nici deciziile adoptate de Comitetul Regiunilor în acest temei, și nu a răspuns la argumentele reclamantului întemeiate pe aceste dispoziții, și a comis erori de drept, întrucât nu a respectat domeniul de aplicare și obiectivul articolelor 55 și 56 din statut și al articolului 3 din anexa VI la acesta, precum și al articolelor 2 și 4 din Decizia nr. 048/03 privind modalitățile de acordare a indemnizațiilor forfetare pentru orele suplimentare efectuate de anumiți funcționari din categoriile C și D care sunt obligați să efectueze în mod constant ore suplimentare (denumită în continuare, „Decizia nr. 48/03”).

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor interpretării dispozițiilor statutare în conformitate cu Carta europeană a drepturilor fundamentale și a articolului 31 din cartă în conformitate cu Decizia nr. 48/03, precum și a obligației de motivare a hotărârilor și a încrederii de care se bucură actele de procedură, întrucât, la punctele 71-74 din ordonanță, TFP nu a ținut seama de articolul 6 din Decizia nr. 48/03 la interpretarea articolului 31 alineatul (2) din cartă, nu a răspuns corespunzător cerințelor legale la argumentația pe care recurentul a formulat-o pe baza acestor dispoziții și nu a respectat obiectul și cauza acțiunii sale.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea încrederii de care se bucură actele de procedură și a principiului examinării acțiunii în funcție de elementele existente la adoptarea actului atacat, în măsura în care TFP a considerat, la punctul 77 din ordonanță, că recurentul și-a bazat argumentația întemeiată pe principiul egalității de tratament pe consecințele deciziei în litigiu și a respins-o în orice caz pe baza acestor consecințe, precum și încălcarea obligației de motivare, a principiului interpretării dispozițiilor statutare în conformitate cu principiul egalității și a acestui din urmă principiu, în măsura în care Tribunalul, la punctele 78-80 din ordonanță, nu a răspuns la argumentația sa corespunzător cerințelor legale.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat, pe de o parte, pe încălcarea încrederii de care se bucură actelor de procedură și a articolului 50 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul de procedură al TFP, în măsura în care acesta a considerat la punctul 82 din ordonanță că excepția de nelegalitate invocată de recurent nu a fost susținută de nicio argumentație, contrar prevederilor acestei dispoziții, și era, așadar, vădit inadmisibilă și, pe de altă parte, pe nelegalitatea, pe cale de consecință, a punctelor 54-57 din ordonanța atacată.


title: Cauza F-122/10: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 11 decembrie 2012 — Cocchi și Falcione/Comisia (Funcție publică — Funcționari — Pensie — Transfer al drepturilor de pensie dobândite într-un sistem național de pensii — Retragerea propunerii de transfer — Act prin care nu s-au conferit drepturi subiective sau alte avantaje similare)

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/27

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 11 decembrie 2012 — Cocchi și Falcione/Comisia
   (Cauza F-122/10) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Pensie - Transfer al drepturilor de pensie dobândite într-un sistem național de pensii - Retragerea propunerii de transfer - Act prin care nu s-au conferit drepturi subiective sau alte avantaje similare)
   2013/C 46/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Giorgio Cocchi (Wezembeek-Oppem, Belgia) și Nicola Falcione (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi și J.-N. Louis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei de retragere a unei propuneri referitoare la transferul drepturilor de pensie ale reclamanților deja acceptată de aceștia.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează deciziile din 12 februarie 2010 și din 23 februarie 2010 ale Comisiei Europene în măsura în care prin acestea au fost retrase propunerile făcute domnului Cocchi și domnului Falcione în care era indicat rezultatul în privința anilor de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii suplimentare pe care l-ar determina un eventual transfer al drepturilor lor.

               2.

               Respinge în rest cererea.

               3.

               Comisa suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligată la plata unei treimi din cheltuielile de judecată efectuate de domnul Cocchi și de domnul Falcione.

               4.

               Domnul Cocchi și domnul Falcione suportă două treimi din cheltuielile lor de judecată.

      (1)  JO C 63, 26.2.11, p. 34.


title: Cauza T-668/11: Acțiune introdusă la 30 decembrie 2011 — VIP Car Solutions/Parlamentul European

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/14

         Acțiune introdusă la 30 decembrie 2011 — VIP Car Solutions/Parlamentul European
   (Cauza T-668/11)
   2012/C 109/33
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: VIP Car Solutions SARL (Hoenheim, Franța) (reprezentant: G. Welzer, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Parlamentului European la plata sumei de 1 408 000 de euro în favoarea SARL VIP CAR SOLUTIONS;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită repararea prejudiciului material și moral pe care aceasta apreciază că l-a suferit în urma deciziei Parlamentului European din 24 ianuarie 2007 de respingere a ofertei pe care aceasta o depusese în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă privind transportul membrilor Parlamentului European cu autoturisme și microbuze cu șofer în perioadele de sesiune la Strasbourg (no PE/2006/06/UTD/1) (1). Această decizie a fost anulată prin Hotărârea Tribunalului din 20 mai 2009 pronunțată în cauza T-89/07, VIP Car Solutions/Parlamentul European (2)

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă, drept eroare gravă a Parlamentului European care a stat la baza producerii prejudiciului:

               —

               o încălcare a obligației de a comunica prețul propus de câștigătorul contractului;

               —

               o încălcare a obligației de motivare, întrucât Parlamentul European nu a comunicat nicio informație cu privire la caracteristicile și avantajele relative ale ofertei selectate, precum și

               —

               o eroare vădită de apreciere, întrucât Parlamentul European nu și-a întemeiat decizia de respingere pe criteriile de selecție și de atribuire definite în prealabil în documentele aferente cererii de ofertă.

      (1)  JO 2006/S 177-187988.

      (2)  Rep., p. II-1403.


title: Cauza C-93/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 6 martie 2009 — Hartmut Eifert/Land Hessen

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Verwaltungsgericht Wiesbaden (Germania) la 6 martie 2009 — Hartmut Eifert/Land Hessen
   (Cauza C-93/09)
   2009/C 113/46
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgericht Wiesbaden

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hartmut Eifert

      Pârât: Land Hessen

      Intervenient: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      Întrebările preliminare

               1)

               Sunt nevalide articolul 42 punctul 8b și articolul 44a din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 14/vol. 1, p. 193), introduse prin Regulamentul (CE) nr. 1437/2007 al Consiliului din 26 noiembrie 2007 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 privind finanțarea politicii agricole comune (JO L 322, p. 1)?

               2)

               Regulamentul (CE) nr. 259/2008 al Comisiei din 18 martie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește publicarea informațiilor referitoare la beneficiarii fondurilor provenite din Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) și din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (JO L 76, p. 28)

                           a)

                           este nevalid?

                           b)

                           sau este valid numai deoarece Directiva 2006/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicații electronice accesibile publicului sau de rețele de comunicații publice și de modificare a Directivei 2002/58/CE (JO L 105, p. 54, Ediție specială, 13/vol. 53, p. 51) este nevalidă?

         În cazul în care dispozițiile menționate în cuprinsul primei și celei de a doua întrebări sunt valide:

               3)

               Articolul 18 alineatul (2) a doua liniuță din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10) trebuie interpretat în sensul că publicarea în temeiul Regulamentului (CE) nr. 259/2008 al Comisiei din 18 martie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește publicarea informațiilor referitoare la beneficiarii fondurilor provenite din Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) și din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) poate fi efectuată numai dacă a fost urmată procedura prevăzută la acest articol, care înlocuiește notificarea adresată autorității de control?

               4)

               Articolul 20 din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10) trebuie interpretat în sensul că publicarea în temeiul Regulamentului (CE) nr. 259/2008 al Comisiei din 18 martie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului în ceea ce privește publicarea informațiilor referitoare la beneficiarii fondurilor provenite din Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) și din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) poate fi efectuată numai dacă a fost realizat controlul prealabil pe care îl prevede dreptul național pentru această situație?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a patra întrebare: articolul 20 din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10) trebuie interpretat în sensul că nu s-a realizat un control prealabil eficient în cazul în care acesta a fost efectuat pe baza unui registru, în sensul articolului 18 alineatul (2) a doua liniuță din această directivă, care nu cuprinde toate informațiile prevăzute de această reglementare?

               6)

               Articolul 7 — în special, în speță, litera (e) — din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10) trebuie interpretat în sensul că se opune unei practici care constă în a înregistra adresele IP ale utilizatorilor unei pagini de internet fără consimțământul lor expres?


title: Cauza C-519/08: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 24 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Athinon — Grecia) — Archontia Koukou/Elliniko Dimosio [Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Politica socială — Directiva 1999/70/CE — Clauzele 5 și 8 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public — Contracte succesive — Scădere a nivelului general de protecție a lucrătorilor — Măsuri care vizează prevenirea abuzurilor — Sancțiuni — Interdicție absolută de a transforma contractele de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public — Consecințe ale unei transpuneri incorecte a unei directive — Interpretare conformă]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/17

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 24 aprilie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Monomeles Protodikeio Athinon — Grecia) — Archontia Koukou/Elliniko Dimosio
   (Cauza C-519/08) (1)

   (Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură - Politica socială - Directiva 1999/70/CE - Clauzele 5 și 8 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public - Contracte succesive - Scădere a nivelului general de protecție a lucrătorilor - Măsuri care vizează prevenirea abuzurilor - Sancțiuni - Interdicție absolută de a transforma contractele de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public - Consecințe ale unei transpuneri incorecte a unei directive - Interpretare conformă)
   2009/C 205/31
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Monomeles Protodikeio Athinon

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Archontia Koukou

      Pârât: Elliniko Dimosio

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Monomeles Protodikeio Athinon — Interpretarea clauzelor 5 și 3 din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 129) — Motive obiective care justifică reînnoirea nelimitată a contractelor de muncă pe durată determinată succesive — Obligația impusă de o reglementare națională de a încheia astfel de contracte — Interzicerea adoptării unei reglementări de transpunere prin care se deteriorează nivelul de protecție a lucrătorilor — Noțiunea de deteriorare

      Dispozitivul

               1)

               Clauza 5 punctul 1 litera (a) din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, care figurează în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că se opune utilizării contractelor de muncă pe durată determinată succesive, utilizare care ar fi justificată numai de împrejurarea că este prevăzută de un act cu putere de lege sau de o normă administrativă generală a unui stat membru. Dimpotrivă, noțiunea „motive obiective”, în sensul clauzei menționate, impune ca utilizarea acestui tip special de raporturi de muncă, astfel cum este prevăzută de reglementarea națională, să fie justificată prin existența unor elemente concrete legate mai ales de activitatea în cauză și de condițiile de exercitare a acesteia.

               2)

               Clauza 5 punctul 1 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală care, deși impune, ca măsuri menite să prevină utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată succesive, respectarea unei durate maxime totale a unor astfel de contracte, prevede excepții de la această ultimă limitare în ceea ce privește anumite categorii de lucrători, în măsura în care aceștia beneficiază de cel puțin una dintre măsurile menite să prevină utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată succesive prevăzute în clauza menționată.

               3)

               Clauza 5 punctul 1 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală care prevede, ca măsuri de reprimare a utilizării abuzive a contractelor de muncă pe durată determinată succesive, plata salariului și plata unei indemnizații, precum și sancțiuni penale și disciplinare, atât timp cât, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice, condițiile de aplicare, precum și punerea efectivă în aplicare a dispozițiilor relevante din dreptul intern, reprezintă o măsură adecvată pentru sancționarea utilizării abuzive de către administrația publică a contractelor de muncă pe durată determinată succesive.

               4)

               Clauza 5 punctul 1 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că, în măsura în care ordinea juridică internă a statului membru vizat nu cuprinde, în sectorul public, alte măsuri efective pentru a evita și, după caz, pentru a sancționa utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată succesive, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice, aceasta se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală atât timp cât nu se aplică ratione temporis contractelor de muncă pe durată determinată succesive care au fost încheiate sau reînnoite după expirarea perioadei prevăzute de Directiva 1999/70 pentru transpunerea sa în cazul în care nu se mai aflau în derulare la data intrării în vigoare a acestei reglementări sau la un moment oarecare din perioada de trei luni anterioară acestei date.

               5)

               În împrejurări precum cele din acțiunea principală, clauza 5 punctul 1 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care ordinea juridică internă a statului membru vizat cuprinde, în sectorul avut în vedere, alte măsuri efective pentru a evita și, după caz, pentru a sancționa utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată succesive în sensul aceluiași punct 1, aceasta nu se opune aplicării unei norme din dreptul național care interzice în mod absolut, numai în sectorul public, transformarea într-un contract de muncă pe durată nedeterminată a unei succesiuni de contracte de muncă pe durată determinată care, întrucât au avut drept obiect să acopere nevoi permanente și durabile ale angajatorului, trebuie considerate abuzive. Revine totuși instanței de trimitere obligația de a aprecia în ce măsură condițiile de aplicare, precum și punerea efectivă în aplicare a dispozițiilor relevante din dreptul intern reprezintă o măsură adecvată pentru prevenirea și, după caz, pentru sancționarea utilizării abuzive de către administrația publică a contractelor de muncă pe durată determinată succesive.

               6)

               Clauza 5 punctul 1 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că, în principiu, nu se opune ca litigiile privind utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată în sectorul public să intre în competența exclusivă a instanțelor administrative. Revine totuși instanței de trimitere obligația de a asigura garantarea dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă, cu respectarea principiilor efectivității și echivalenței.

               7)

               Clauza 8 punctul 3 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale precum cea în cauză în acțiunea principală care, în scopul constatării existenței unei utilizări abuzive a contractelor de muncă pe durată determinată, prevede condiții suplimentare în raport cu cele care erau prevăzute de dreptul intern anterior, cum ar fi în special articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920 privind rezilierea obligatorie a contractului de muncă al angajaților din sectorul privat, în măsura în care astfel de condiții, ceea ce revine instanței menționate să verifice, afectează o categorie limitată de lucrători care au încheiat un contract de muncă pe durată determinată sau sunt compensate prin adoptarea de măsuri menite să prevină utilizarea abuzivă a contractelor de muncă pe durată determinată în sensul clauzei 5 punctul 1 din acordul-cadru menționat.

               8)

               Revine instanței de trimitere obligația de a da dispozițiilor relevante din dreptul intern, în măsura în care este posibil, o interpretare conformă clauzei 5 punctul 1 și clauzei 8 punctul 3 din acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, precum și de a stabili, în acest cadru, dacă o dispoziție din dreptul intern precum articolul 8 alineatul 3 din Legea nr. 2112/1920 trebuie aplicată în acțiunea principală în locul altor dispoziții din dreptul menționat.

      (1)  JO C 44, 21.2.2009.


title: Cauza T-122/13: Acțiune introdusă la 21 februarie 2013 — Laboratoires Polive/OAPI — Arbora & Ausonia (dodie)

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/20

         Acțiune introdusă la 21 februarie 2013 — Laboratoires Polive/OAPI — Arbora & Ausonia (dodie)
   (Cauza T-122/13)
   2013/C 123/33
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Laboratoires Polive (Levallois Perret, Franța) (reprezentant: A. Sion, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Arbora & Ausonia, SL (Barcelona, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate pronunțate de Camera a doua de recurs la 28 noiembrie 2012;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă (color) „dodie” pentru produse din clasele 3, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 18, 21, 25 și 28 — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 037 821

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: mărcile verbale spaniolă și portugheză „DODOT” pentru produse din clasele 3, 5, 10, 12, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28 și 44

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată, admite opoziția și respinge cererea de înregistrare a mărcii solicitate în raport cu anumite bunuri din clasele 3, 5, 8, 10, 11, 16, 18, 21, 25 și 28

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza T-355/06: Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Koninklijke BAM Groep/Comisia ( „Concurență — Înțelegeri — Piața olandeză a bitumului rutier — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Imputabilitatea comportamentului ilicit — Durata încălcării” )

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/16

         Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2012 — Koninklijke BAM Groep/Comisia
   (Cauza T-355/06) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața olandeză a bitumului rutier - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Imputabilitatea comportamentului ilicit - Durata încălcării)
   2012/C 355/31
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Koninklijke BAM Groep NV (Bunnik, Țătile de Jos) (reprezentanți: M. Biesheuvel și J. de Pree, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet, A. Nijenhuis și F. Ronkes Agerbeek, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] [cazul COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos)], în măsura în care o privește pe reclamantă.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Koninklijke BAM Groep NV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza T-649/11: Acțiune introdusă la 15 decembrie 2011 — Cham/Consiliul

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/20

         Acțiune introdusă la 15 decembrie 2011 — Cham/Consiliul
   (Cauza T-649/11)
   2012/C 39/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Cham Holding Co. SA (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității acțiunii formulate de reclamantă și, în consecință:

               —

               anularea Deciziei 2011/628/PESC a Consiliului din 23 septembrie 2011 de modificare a Deciziei 2011/273/PESC din 9 mai 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și a Regulamentului (UE) nr. 950/2011 al Consiliului din 23 septembrie 2011 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă, prin faptul că prevăd adăugarea numelui său pe lista persoanelor și entităților menționate la articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 442/2011 din 9 mai 2011 și la articolele 3 și 4 din Decizia 2011/273/PESC din 9 mai 2011.

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive care sunt în esență identice sau similare cu cele invocate în cauza T-433/11, Makhlouf/Consiliul (1).

      (1)  JO 2011, C 290, p. 14.


title: Cauza C-121/10: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene [Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Articolul 108 alineatele (1) și (2) TFUE — Ajutor acordat de Ungaria pentru achiziționarea de terenuri agricole — Competența Consiliului Uniunii Europene — Schemă de ajutoare existentă — Măsuri adecvate — Caracterul indisociabil a două scheme de ajutoare — Schimbarea împrejurărilor — Împrejurări excepționale — Criză economică — Eroare vădită de apreciere — Principiul proporționalității]

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 decembrie 2013 — Comisia Europeană/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-121/10) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Articolul 108 alineatele (1) și (2) TFUE - Ajutor acordat de Ungaria pentru achiziționarea de terenuri agricole - Competența Consiliului Uniunii Europene - Schemă de ajutoare existentă - Măsuri adecvate - Caracterul indisociabil a două scheme de ajutoare - Schimbarea împrejurărilor - Împrejurări excepționale - Criză economică - Eroare vădită de apreciere - Principiul proporționalității)
   2014/C 45/05
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci și L. Flynn, precum și A. Stobiecka-Kuik și K. Walkerová, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europenes (reprezentanți: E. Sitbon și F. Florindo Gijón, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Republica Lituania (reprezentanți: D. Kriaučiūnas și L. Liubertaitė, agenți), Ungaria (reprezentanți: G. Koós și M. Fehér, precum și K. Szíjjártó, agenți), Republica Polonă (reprezentant: M. Szpunar, agent)

      Obiectul

   Acțiune în anulare — Anularea Deciziei 2009/1017/UE a Consiliului din 22 decembrie 2009 privind acordarea de ajutor de stat de către autoritățile din Republica Ungară pentru achiziționarea de terenuri agricole între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2013 (JO L 348, p. 55) — Lipsă de competență — Abuz de putere — Încălcarea principiului cooperării loiale între statele membre și instituții — Eroare vădită de apreciere

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3.

               Republica Lituania, Ungaria și Republica Polonă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 134, 22.5.2010.


title: Cauza F-112/12: Acțiune introdusă la 4 octombrie 2012 — ZZ și alții/Comisia

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/35

         Acțiune introdusă la 4 octombrie 2012 — ZZ și alții/Comisia
   (Cauza F-112/12)
   2012/C 379/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentanți: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal și S. Orlandi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor privind transferul drepturilor de pensie ale reclamanților în sistemul de pensii al Uniunii, care aplică noile DGA referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor de transfer al drepturilor de pensie ale reclamanților în temeiul articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut, dobândite înainte de intrarea în serviciul Comisiei;

               —

               în măsura necesară, anularea deciziilor de respingere a reclamațiilor lor, care sunt identice, îndreptate împotriva deciziilor de transfer al drepturilor lor de pensie;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-689/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Italia) la 24 decembrie 2013 – PFE/Airgest

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Italia) la 24 decembrie 2013 – PFE/Airgest
   (Cauza C-689/13)
   2014/C 112/28
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Puligienica Facility Esco SpA (PFE)

      Intimată: Airgest SpA

      Întrebările preliminare

               1)

               Principiile stabilite de Curtea de Justiție a Uniunii Europene prin Hotărârea din 4 iulie 2013 în cauza C-100/12, referitor la ipoteza specifică ce făcea obiectul respectivei trimiteri preliminare, în care numai două întreprinderi participau la o procedură de atribuire a unor contracte de achiziții publice, sunt aplicabile de asemenea, având în vedere caracterul similar în ceea ce privește conținutul cu prezentul litigiu, inclusiv cauzei supuse examinării prezentului Consiglio, în care întreprinderile participante la procedura de cerere de ofertă, deși au fost admise mai mult de două întreprinderi, toate au fost excluse de autoritatea contractantă, fără ca alte întreprinderi decât cele care sunt parte la prezenta procedură să fi atacat excluderea menționată, astfel încât litigiul cu care este sesizat prezentul Consiglio privește de fapt numai două întreprinderi?

               2)

               În ceea ce privește numai aspectele susceptibile să fie soluționate prin aplicarea dreptului Uniunii Europene, este contrar interpretării acestui drept și, în special, articolului 267 TFUE, articolul 99 alineatul 3 din Codul de procedură administrativă, în măsura în care această dispoziție procesuală stabilește caracterul obligatoriu, pentru toate secțiile și completele de judecată ale Consiglio di Stato, al tuturor principiilor de drept enunțate de Adunarea Plenară, inclusiv în cazul în care rezultă în mod clar că Adunarea Plenară a afirmat sau este posibil să fi afirmat un principiu contrar sau incompatibil cu dreptul Uniunii Europene, și, în special,

               3)

               Secția sau completul de judecată al Consiglio di Stato sesizate cu soluționarea cauzei, în cazul în care au îndoieli cu privire la conformitatea sau la compatibilitatea cu dreptul Uniunii Europene a unui principiu de drept deja enunțat de Adunarea Plenară, este obligată/obligat să trimită cauza acesteia din urmă, prin ordonanță motivată, pentru pronunțare, înainte de a putea efectua o trimitere preliminară la Curtea de Justiție a Uniunii Europene pentru constatarea conformității și a compatibilității cu dreptul Uniunii a principiului de drept în discuție sau, dimpotrivă, secția sau completul de judecată al Consiglio di Stato poate sau mai degrabă trebuie, în calitate de instanță națională de ultim grad, să adreseze în mod autonom, în calitate de instanță obișnuită care aplică dreptul Uniunii Europene, o întrebare preliminară Curții de Justiție a Uniunii Europene pentru corecta interpretare a acestui drept?

               4)

               În ipoteza în care răspunsul la întrebarea adresată la paragraful anterior ar fi în sensul de a recunoaște fiecărei secții și fiecărui complet de judecată al Consiglio di Stato posibilitatea/obligația de a adresa direct întrebări preliminare Curții de Justiție a Uniunii Europene sau, în orice caz în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene s-a exprimat, cu atât mai mult dacă s-a exprimat ulterior Adunării Plenare a Consiglio di Stato, afirmând existența unei neconformități sau a unei conformități incomplete între interpretarea corectă a dreptului Uniunii și principiul de drept intern enunțat de Adunarea Plenară – fiecare secție și fiecare complet de judecată al Consiglio di Stato, în calitate de instanță obișnuită de ultim grad de drept al Uniunii Europene poate sau trebuie să aplice imediat interpretarea corectă a dreptului Uniunii Europene, astfel cum este interpretat de Curtea de Justiție a Uniunii Europene sau, dimpotrivă, inclusiv în astfel de cazuri este obligată să trimită cauza Adunării Plenare, prin ordonanță motivată, pentru a se pronunța, cu efectul de a lăsa la aprecierea exclusivă a acesteia din urmă și a puterii sale de control jurisdicțional, aplicarea dreptului Uniunii Europene, declarat deja în mod obligatoriu de Curtea de Justiție a Uniunii Europene?

               5)

               În sfârșit, o interpretare a sistemului procesual administrativ al Republicii Italiene în sensul de a lăsa la aprecierea exclusivă a Adunării Plenare eventuala decizie privind o trimitere preliminară la Curtea de Justiție a Uniunii Europene – sau chiar numai soluționarea cauzei, în condițiile în care aceasta rezultă direct din aplicarea principiilor de drept al Uniunii deja enunțate de Curtea de Justiție – este contrară atât principiilor unei durate rezonabile a procesului și unei soluționări rapide a unei căi de atac în materia procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice, cât și cerinței ca dreptul Uniunii Europene să fie aplicat pe deplin și rapid de fiecare instanță din fiecare stat membru, în mod obligatoriu conform cu interpretarea sa corectă, astfel cum este stabilită de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, inclusiv în scopul unei consolidări a principiilor așa-numitului „efect util” și supremației dreptului Uniunii Europene asupra dreptului (nu numai substanțial, însă și procesual) intern al fiecărui stat membru (în speță, asupra articolului 99 alineatul 3 din Codul de procedură administrativă al Republicii Italiene)?


title: Cauza T-326/06: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Total/OAPI — Peterson (Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/57

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 9 iulie 2007 — Total/OAPI — Peterson (Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION)
   (Cauza T-326/06) (1)

   (2007/C 211/106)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 326, 30.12.2006.


title: Cauza C-595/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 decembrie 2015 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare — Înlocuire în cursul judecății a deciziei atacate — Obiectul acțiunii — Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Supunerea unei noi substanțe psihoactive unor măsuri de control — Cadru juridic aplicabil ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona — Dispoziții tranzitorii — Consultarea Parlamentului European)

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/18

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 decembrie 2015 – Parlamentul European/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-595/14) (1)

   ((Acțiune în anulare - Înlocuire în cursul judecății a deciziei atacate - Obiectul acțiunii - Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Supunerea unei noi substanțe psihoactive unor măsuri de control - Cadru juridic aplicabil ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona - Dispoziții tranzitorii - Consultarea Parlamentului European))
   (2016/C 068/21)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Parlamentul European (reprezentanți: F. Drexler, A. Caiola și M. Pencheva, agenți)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: K. Pleśniak și K. Michoel, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia de punere în aplicare 2014/688/UE a Consiliului din 25 septembrie 2014 privind supunerea substanțelor 4-iodo-2,5-dimetoxi-N-(2-metoxibenzil)fenetilamină (25I-NBOMe), 3,4-dicloro-N-[[1-(dimetilamino)ciclohexil]metil]benzamidă (AH-7921), 3,4-metilendioxipirovaleronă (MDPV) și 2-(3-metoxifenil)-2-(etilamino)ciclohexanonă (metoxetamină) unor măsuri de control.

               2)

               Menține în vigoare efectele Deciziei de punere în aplicare 2014/688.

               3)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 138, 27.4.2015.


title: Cauza T-520/13: Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2015 – Philip Morris Benelux/Comisia [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Proiect de raport de evaluare a impactului elaborat în cadrul propunerii de revizuire a Directivei privind produsele din tutun — Refuzarea accesului — Divulgare după introducerea acțiunii — Nepronunțare asupra fondului”]

text:
               16.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/27

         Ordonanța Tribunalului din 3 septembrie 2015 – Philip Morris Benelux/Comisia
   (Cauza T-520/13) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Proiect de raport de evaluare a impactului elaborat în cadrul propunerii de revizuire a Directivei privind produsele din tutun - Refuzarea accesului - Divulgare după introducerea acțiunii - Nepronunțare asupra fondului”])
   (2015/C 381/29)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Philip Morris Benelux (Anvers, Belgia) (reprezentanți: K. Nordlander, avocat, și P. Harrison, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și F. Clotuche-Duvieusart, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei Comisiei din 15 iulie 2013 privind respingerea cererii de acces la anteproiectele raportului de evaluare a impactului care însoțesc propunerea Comisiei de revizuire a Directivei privind produsele din tutun

      Dispozitivul

               1)

               Nu mai este necesară pronunțarea asupra acțiunii.

               2)

               Comisia Europeană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Philip Morris Benelux.

      (1)  JO C 344, 23.11.2013.


title: Cauza T-454/13: Acțiune introdusă la 26 august 2013 — SNCM/Comisia

text:
               9.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 325/41

         Acțiune introdusă la 26 august 2013 — SNCM/Comisia
   (Cauza T-454/13)
   2013/C 325/69
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) (Marsilia, Franța) (reprezentanți: A. Winckler, F.-C. Laprévote, J.-P. Mignard și S. Mabile, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolului 263 TFUE, a Deciziei C(2013) 1926 a Comisiei din 2 mai 2013;

               —

               în subsidiar, anularea în parte a deciziei în măsura în care consideră că valoarea ajutorului include elementele citate la punctul 218 din decizie;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul cererii introductive, reclamanta solicită anularea Deciziei C(2013) 1926 final a Comisiei din 2 mai 2013, prin care Comisia, mai întâi, a calificat drept ajutoare de stat compensațiile financiare plătite în favoarea Société Nationale Corse Méditerranée (SNCM) și a Compagnie Méridionale de Navigation (CNM) în temeiul serviciilor de transport maritim furnizate între Marsilia și Corsica în perioada 2007-2013 în cadrul unei convenții de serviciu public. În continuare, Comisia a declarat compatibile cu piața internă compensațiile plătite în favoarea SNCM și a CNM pentru servicii de transport furnizate în tot cursul anului (în continuare „serviciul așa-numit «de bază»”), dar a declarat incompatibile cu piața internă compensațiile plătite în temeiul serviciilor furnizate în perioadele de vârf, acestea fiind Crăciunul, luna februarie, perioada de primăvară-toamnă și/sau de vară (în continuare „serviciul așa-numit «complementar»”). În sfârșit, Comisia a dispus recuperarea ajutoarelor declarate incompatibile cu piața internă [ajutorul de stat SA.22843 2012/C (ex 2012/NN)].
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe erori de drept și de fapt și pe erori vădite de apreciere întrucât Comisia ar fi considerat în mod eronat că serviciul „complementar” nu reprezenta un serviciu de interes economic general. Reclamanta susține că, astfel, Comisia:

                           —

                           a săvârșit o eroare de drept limitând larga marjă de apreciere recunoscută de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene statelor membre în definirea serviciilor lor publice;

                           —

                           a aplicat un test eronat și inaplicabil în speță de „nevoie reală” de serviciu public;

                           —

                           a săvârșit o eroare de drept, o eroare de fapt și o eroare vădită de apreciere analizând separat serviciul „de bază” și serviciul „complementar”;

                           —

                           a săvârșit o eroare vădită de apreciere privind lipsa inițiativei private în legătură cu „serviciul complementar”.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere întrucât Comisia ar fi considerat în mod eronat că atribuirea convenției de serviciu public nu respectă al patrulea criteriu stabilit în Hotărârea Curții din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Rec., p. I-7747), deși aceasta ar fi rezultatul unei cereri de ofertă deschise și transparente.

               3.

               Al treilea motiv, cu titlu subsidiar și presupunând că compensația pentru serviciul „complementar” constituie un ajutor (quod non), este întemeiat pe o încălcare a articolului 106 alineatul (2) TFUE și a articolului 107 TFUE, a principiilor proporționalității și interdicției îmbogățirii fără justă cauză, precum și pe o eroare vădită de apreciere la evaluarea cuantumului ajutorului care trebuie recuperat, în măsura în care calculul ajutorului care trebuie recuperat nu ar lua în considerare nici costurile suplimentare reale suportate de SNCM în cadrul serviciului „complementar”, nici subcompensarea referitoare la serviciul „de bază” și ar avea la bază în orice caz o apreciere eronată asupra părții de compensație alocate serviciului „de bază” și a părții de compensație alocate serviciului „complementar”.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului încrederii legitime, în măsura în care Comisia ar fi acționat contrar practicii sale decizionale și ar fi aplicat Comunicarea SIEG (1) care nu era adoptată la data semnării convenției de serviciu public. În plus, reclamanta susține că durata procedurii era de natură să dea naștere încrederii sale legitime care împiedica Comisia să dispună recuperarea ajutoarelor de către autoritățile naționale.

               5.

               Al cincilea motiv este întemeiat pe o încălcare a principiului egalității de tratament prin introducerea unei diferențe de tratament nejustificate între SNCM și alte companii maritime.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor Uniunii Europene în materie de ajutor de stat în cazul compensației acordate pentru prestarea unor servicii de interes economic general (JO 2012, C 8, p. 4).


title: Cauza T-177/13: Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — TestBioTech și alții/Comisia

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/11

         Acțiune introdusă la 18 martie 2013 — TestBioTech și alții/Comisia
   (Cauza T-177/13)
   2013/C 178/20
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: TestBioTech eV (München, Germania), European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV (Braunschweig, Germania) și Sambucus eV (Vahlde, Germania) (reprezentanți K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii ca fiind admisibilă;

               —

               anularea deciziei Comisiei din 8 ianuarie 2013 de respingere a cererilor reclamantelor de reexaminare internă a Deciziei nr. 2012/347/UE a Comisiei din 28 iunie 2012 de autorizare a introducerii pe piață de către Monsanto Europe SA, în temeiul Regulamentului nr. 1829/2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic, a produselor acesteia din soia modificată genetic „MON 87701 × MON 89788”;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante și

               —

               dispunerea oricărei alte măsuri considerate adecvată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că evaluarea EFSA potrivit căreia soia este „substanțial echivalentă” cu produsele sale de referință relevante este nelegală și se bazează pe o evaluare științifică ce nu a fost efectuată în conformitate cu propriile orientări și/sau pe o eroare vădită de apreciere.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că faptul că EFSA nu a acordat o semnificație corespunzătoare sau o minimă semnificație potențialelor efecte sinergice/combinatorii dintre soia și alți factori și/sau nu a solicitat efectuarea unei evaluări adecvate a toxicității contravine propriilor orientări, obligațiilor sale legale și/sau constituie o eroare vădită de apreciere.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că faptul că EFSA nu a solicitat efectuarea unei evaluări imunologice adecvate contravine propriilor orientări, obligațiilor sale legale și/sau constituie o eroare vădită de apreciere.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că faptul că EFSA a stabilit că după autorizarea introducerii pe piață [nu este necesară] nicio monitorizare a consumului de soia este vădit eronată și/sau viciată de încălcările identificate în cuprinsul primelor trei motive.


title: Cauza F-119/07: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Strack/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/32

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2007 — Strack/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-119/07)
   (2008/C 183/63)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamant: Guido Strack (Köln, Germania) (reprezentant: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Deciziilor Comisiei din 30 mai 2005, din 19 decembrie 2006, din 12 ianuarie 2007 și din 20 iulie 2007 în măsura în care prin acestea se refuză inițierea unei proceduri de mediere independente cu privire la toate litigiile existente între reclamant și pârâtă, precum și intervenția imediate a pârâtei și adoptarea de măsuri pentru soluționarea conflictelor;

               —

               anularea Deciziilor Comisiei din 26 februarie 2007 și din 20 iulie 2007 în măsura în care prin acestea se refuză plata unei indemnizații provizorii conform articolului 19 alineatul (4) din Reglementarea comună privind asigurarea împotriva riscurilor de accident și de boală profesională a funcționarilor Comunităților Europene;

               —

               obligarea Comisiei de a plăti reclamantului despăgubiri și dobânzi în cuantum adecvat care să nu fie, în niciun caz, mai mic de 15 000 de euro cu titlu de prejudicii morale și de daune cauzate sănătății sale prin deciziile menționate, obligarea Comisiei Europene la plata dobânzilor de întârziere la un nivel anual cu două puncte peste nivelul dobânzii aplicate de Banca Centrală Europeană operatorilor săi principali de refinanțare de la data introducerii acțiunii și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul își întemeiază primele două capete de cerere pe încălcarea obligației de solicitudine care îi incumbă pârâtei față de reclamant, pe principiul bunei administrări și pe interzicerea abuzului de putere, respectiv pe faptul că deciziile Comisiei cuprind erori de apreciere. În plus, reclamantul invocă, în ceea ce privește primele două capete de cerere, că deciziile contravin articolului 25 alineatul (2) teza a doua din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „Statutul funcționarilor”) și că încalcă drepturile fundamentale la integritate fizică și la respectarea vieții private ale reclamantului consacrate prin articolul 3 alineatul (1) și prin articolul 7 (și, în ceea ce privește al doilea capăt de cerere, prin articolele 41 și 47) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și prin articolul 8 (și, în ceea ce privește al doilea capăt de cerere, prin articolul 13) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.
   Reclamantul mai invocă în susținerea celui de al doilea capăt de cerere că deciziile atacate încalcă articolul 73 din Statutul funcționarilor și dispozițiile procedurale din Reglementarea comună privind asigurarea împotriva riscurilor de accident și de boală profesională a funcționarilor Comunităților Europene, în special articolul 15 și următoarele.
   Prin intermediul celui de al treilea capăt de cerere, reclamantul arată că, dată fiind eroarea administrativă comisă, în opinia sa, de către pârâtă, are dreptul la daune-interese pentru repararea prejudiciului moral suferit în acest sens, în temeiul articolului 288 al treilea paragraf din Tratatul CE și al principiilor generale de drept.
   Prin al patrulea capăt de cerere, reclamantul solicită obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată pentru motivul că aceasta a provocat prezenta acțiune prin afirmații pretins neadevărate existente în decizia de respingere a reclamației în ceea ce privește pretinsul aviz al comisiei medicale.


title: Cauza C-23/09 P: Recurs introdus la 19 ianuarie 2009 de ecoblue AG împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțate la 12 noiembrie 2008 în cauza T-281/07 – ecoblue AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/8

         Recurs introdus la 19 ianuarie 2009 de ecoblue AG împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera întâi) pronunțate la 12 noiembrie 2008 în cauza T-281/07 – ecoblue AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-23/09 P)
   2009/C 90/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: ecoblue AG (reprezentanți: O. Osterrieth, T. Schmitz, Rechtsanwälte)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță pronunțate la 12 noiembrie 2008 în cauza T-281/07;

               —

               anularea deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 25 aprilie 2007 (cauza R 0844/2006-1) privind cererea nr. 0028715998 de înregistrare a mărcii comunitare „Ecoblue”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta susține că Tribunalul de Primă Instanță a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară, întrucât mărcile aflate în conflict nu prezintă nivelul minim de similitudine necesar pentru a constata existența unui risc de confuzie.
   Recurenta afirmă că Tribunalul a considerat în mod eronat că acest caracter distinctiv al mărcii anterioare care a stat la baza opoziției constituie elementul esențial în examinarea existenței riscului de confuzie. Tribunalul nu a avut în vedere acest aspect al litigiului și s-a limitat să compare cele două mărci în conflict din punct de vedere vizual, fonetic și conceptual, ca și cum marca anterioară ar fi o marcă având un caracter distinctiv mediu.
   Recurenta mai susține totodată că Tribunalul nu a aplicat corect regula conform căreia în mod obișnuit consumatorii acordă mai multă importanță primei părți a cuvintelor. Întrucât ambele elemente verbale „Eco” și „blue” sunt la fel de descriptive, consumatorul va accentua în mod automat primul cuvânt „Eco”, recunoscând astfel caracterul distinctiv al ambelor mărci.
   Totodată, se mai afirmă că Tribunalul a comis o eroare de drept prin faptul că nu a considerat că diferența conceptuală dintre mărcile în conflict are o importanță esențială.


title: Cauza T-181/08: Acțiune introdusă la 16 mai 2008 — Tay Za/Consiliul Uniunii Europene

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/46

         Acțiune introdusă la 16 mai 2008 — Tay Za/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-181/08)
   (2008/C 171/87)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamant: Pye Phyo Tay Za (Yangoon, Myanmar) (reprezentanți: D. Anderson QC, M. Lester, Barrister și G. Martin, Solicitor)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului nr. 194/2008 din 25 februarie 2008, în întregime sau în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamantul solicită anularea Regulamentului (CE) nr. 194/2008 (1) în măsura în care acesta îi este aplicabil, pentru patru motive:
   În primul rând, reclamantul susține că regulamentul este lipsit de temei juridic. În acest sens, el arată că nici articolul 60 CE, nici articolul 301 CE nu conferă Consiliului atribuția de înghețare a tuturor fondurilor unei persoane care nu are legături cu regimul militar din Birmania/Myanmar. În al doilea rând, reclamantul susține că regulamentul nu respectă obligația de motivare în sensul articolului 253 CE. Mai exact, reclamantul susține că regulamentul nu cuprinde niciun motiv pentru care reclamantul a fost inclus în partea J din anexa VI la respectivul regulament, care cuprinde lista membrilor guvernului Birmaniei/Myanmar și a persoanelor care le sunt asociate. De asemenea, în Poziția comună 2006/318/PESC (2), în care se solicită statelor membre să împiedice reclamantul să intre sau să tranziteze pe teritoriul lor, nu este prevăzut, pretinde acesta, niciun motiv pentru includerea reclamantului pe listă, ci acesta este pur și simplu inclus pe lista intitulată „Persoane care beneficiază de politicile economice guvernamentale”. În al treilea rând, reclamantul susține că regulamentul încalcă drepturile sale fundamentale din moment ce, pretinde acesta, interferează în mod disproporționat asupra dreptului la respectarea bunurilor sale, a dreptului la judecarea în mod echitabil a cauzei sale și a dreptului la o protecție juridică efectivă. În al patrulea rând, în opinia reclamantului, regulamentul încalcă principiul proporționalității.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 194/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 de reînnoire și de întărire a măsurilor restrictive instituite împotriva Birmaniei/Myanmar și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 817/2006 (JO 2008, L 66, p. 1).

      (2)  Poziția comună 2006/318/PESC a Consiliului din 27 aprilie 2006 de reînnoire a măsurilor restrictive împotriva Birmaniei/Myanmar (JO 2006, L 116, p. 77), care a fost prelungită până la 30 aprilie 2009 prin Poziția comună 2008/349/PESC a Consiliului din 29 aprilie 2008 (JO 2008, L 116, p. 57).


title: Cauza C-192/13 P: Recurs introdus la 15 aprilie 2013 de Regatul Spaniei împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 31 ianuarie 2013 în cauza T-235/11, Spania/Comisia

text:
               22.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/5

         Recurs introdus la 15 aprilie 2013 de Regatul Spaniei împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 31 ianuarie 2013 în cauza T-235/11, Spania/Comisia
   (Cauza C-192/13 P)
   2013/C 178/09
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Regatul Spaniei (reprezentant: A. Rubio González, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Admiterea recursului și anularea Hotărârii Tribunalului din 31 ianuarie 2013, pronunțată în cauza T-235/11, Spania/Comisia.

               —

               anularea Deciziei C(2011) 1023 final a Comisiei din 18 februarie 2011 de reducere a ajutorului Fondului de coeziune fazelor de proiect intitulate „Furnizare și asamblare de materiale feroviare pe linia de mare viteză Madrid-Zaragoza-Barcelona-frontiera franceză. Tronsonul Madrid-Lleida” (CCI 1999.ES.16.C.PT.001), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Barcelona. Tronsonul Lleida-Martorell (Platforma, prima fază)” (CCI 2000.ES.16.C.PT.001), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Zaragoza-Barcelona-frontiera franceză. Acces spre noua gară din Zaragoza” (CCI 2000.ES.16.C.PT.003), „Linia feroviară de mare viteză Madrid-Barcelona-frontiera franceză. Tronsonul Lleida-Martorell. Subtronsonul X-A (Olérdola — Avinypnet del Penedés)” (CCI 2001.ES.16.C.PT.007), „Noua linie feroviară de mare viteză către Levante. Subtronsonul La Gineta–Albacete (Platforma)” (CCI 2004.ES.16.C.PT.014)

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

         Eroare de drept cu privire la efectele termenului prevăzut la articolul H alineatul (2) din anexa II la regulamentul (CE) nr. 1164/94

       (1)

         al Consiliului din 16 mai 1994 prin care a fost creat Fondul de coeziune.
       La finalul termenului menționat, Comisia nu mai poate adopta nicio măsură de rectificare financiară, fiind prin urmare obligată să efectueze plata, iar rectificarea efectuată nu este legală.

         Eroare de drept cu privire la conceptul de atribuire de contracte în sensul Directivei 93/38/CEE

       (2)

         a Consiliului din 14 iunie 1993 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor.
       Articolul 20 alineatul (2) literele (e) și (f) din Directiva 93/38 nu se aplică în general oricăror modificări ale contractelor publice efectuate în etapa de executarea a acestora, ci numai modificărilor de substanță. Se poate considera că suntem în prezența unei modificări substanțiale care constituie o nouă atribuire de contract numai atunci când sunt întrunite condițiile expuse în Hotărârea Pressetext Nachrichtenagentur (3).

      (1)  JO L 130, p. 1.

      (2)  JO L 199, p. 84.

      (3)  Hotărârea din 19 iunie 2008, Pressetext Nachrichtenagentur (C-454/06, Rep., p. I-4401).


title: Cauza C-56/12 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 — European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)/Comisia Europeană, Lexmark International Technology SA (Recurs — Concurență — Abuz de poziție dominantă — Piețele cartușelor de cerneală — Decizie de respingere a unei plângeri — Lipsa interesului comunitar — Probabilitate redusă de a demonstra existența unei încălcări a articolului 82 CE — Importanța gravității încălcării imputate)

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/20

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 — European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)/Comisia Europeană, Lexmark International Technology SA
   (Cauza C-56/12 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Abuz de poziție dominantă - Piețele cartușelor de cerneală - Decizie de respingere a unei plângeri - Lipsa interesului comunitar - Probabilitate redusă de a demonstra existența unei încălcări a articolului 82 CE - Importanța gravității încălcării imputate)
   2013/C 344/33
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (reprezentant: D. Ehle, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Antoniadis și C. Hödlmayr, agenți, asistați de W. Berg, avocat), Lexmark International Technology SA

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 24 noiembrie, EFIM/Comisia (T-296/09), prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare a Deciziei C(2009) 4125 a Comisiei din 20 mai 2009 de respingere a plângerii COMP/C-3/39.391 privind pretinse încălcări ale articolelor 81 CE și 82 CE săvârșite de societățile Hewlett-Packard, Lexmark, Canon și Epson pe piețele cartușelor de cerneală — Competența Comisiei — Obligații în materie de investigare a plângerilor — Lipsa interesului comunitar — Proporționalitate — Nemotivare — Încălcarea dreptului la apărare — Comunicarea Comisiei privind examinarea plângerilor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.