title: Cauza C-27/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad la 17 ianuarie 2011 — Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost

text:
               14.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Administrativen sad Sofia-grad la 17 ianuarie 2011 — Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost
   (Cauza C-27/11)
   2011/C 145/03
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Recurent: Anton Vinkov

      Intimată: Nachalnik Administrativno-nakazatelna deinost v otdel „Patna politsia” na Stolichna Direktsia na vatreshnite raboti

      Întrebările preliminare

               1.

               Dispozițiile legislației naționale aplicabile, precum cele din acțiunea principală, în măsura în care se referă la efecte juridice ale unei decizii de impunere a unei sancțiuni financiare pentru săvârșirea unei contravenții, în speță a unui accident de circulație, emisă de o autoritate administrativă, trebuie să fie interpretate în conformitate cu dispozițiile prevăzute în tratate sau în dreptul derivat în domeniul „spațiului de libertate, securitate și justiție” și/sau eventual în domeniul transporturilor?

               2.

               Din dispozițiile prevăzute în tratate și din măsurile adoptate în temeiul acestora în domeniul „spațiului de libertate, securitate și justiție” referitoare la cooperarea judiciară în materie penală, de la articolul 82 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) TFUE, precum și în domeniul transporturilor, de la articolul 91 alineatul (1) litera (c) din acest tratat, rezultă că sancțiunile administrative aplicate pentru săvârșirea unor infracțiuni rutiere care pot fi calificate drept „minore” în sensul articolului 2 din Protocolul nr. 7 la CEDO și în coroborare cu acesta, intră în domeniul de aplicare al dreptului Uniunii?

               3.

                  În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este afirmativ, trebuie să se răspundă și la întrebările următoare:

                           3.1.

                              În condițiile din cauza principală, o contravenție de la normele de circulație rutieră reprezintă o „infracțiune minoră” în sensul dreptului Uniunii, în cazul în care sunt întrunite următoarele împrejurări:

                                       (a)

                                       fapta care a condus la accidentul de circulație, în urma căruia au rezultat pagube materiale, a fost săvârșită cu vinovăție și este sancționată contravențional;

                                       (b)

                                       în funcție de valoarea sancțiunii financiare prevăzute, decizia de impunere a sancțiunii poate sau nu poate fi atacată în instanță, iar persoana în cauză are sau nu are posibilitatea de a dovedi că nu se face vinovată de săvârșirea faptei reținute în sarcina sa;

                                       (c)

                                       numărul de puncte de control indicat în decizie este retras în mod automat începând cu momentul de la care decizia produce efecte;

                                       (d)

                                       în cadrul noului sistem al permiselor de conducere cu puncte, la eliberarea cărora se atribuie un anumit număr de puncte cu ajutorul cărora se ține evidența infracțiunilor rutiere săvârșite, se iau în calcul și punctele de control retrase în mod automat ca urmare a unor decizii de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate;

                                       (e)

                                       în cazul contestării în instanță a măsurii administrative coercitive de retragere a permisului de conducere ca urmare a decăderii din dreptul de a conduce autovehicule, care intervine în mod automat prin retragerea tuturor punctelor de control acordate inițial, nu are loc un control jurisdicțional prealabil al legalității deciziilor de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate și prin care au fost retrase puncte de control.

                           3.2.

                           Dispozițiile prevăzute la articolul 82 TFUE și, dacă este cazul, la articolul 91 alineatul (1) litera (c) din acest tratat, și măsurile adoptate în temeiul dispozițiilor menționate, precum și Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare permit neaplicarea principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare în privința măsurilor referitoare la îmbunătățirea siguranței rutiere și în privința deciziei de impunere a unei sancțiuni financiare în cazul săvârșirii unei infracțiuni rutiere care, în condițiile din acțiunea principală, ar putea fi calificată potrivit dreptului Uniunii drept „minoră”, atunci când statul membru a stabilit că nu trebuie să respecte cerințele referitoare la posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe competente și în materie penală, precum și pe cele referitoare la aplicarea normelor de procedură naționale privind acțiunea împotriva punerii sub acuzație pentru săvârșirea unei infracțiuni?

               4.

                  În cazul în care răspunsul la a doua întrebare este negativ, se solicită să se răspundă la următoarele întrebări:

               Dispozițiile prevăzute la articolul 82 TFUE, și, dacă este cazul, la articolul 91 alineatul (1) litera (c) din acest tratat, și măsurile adoptate în temeiul dispozițiilor menționate, precum și Decizia-cadru 2005/214/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind aplicarea recunoașterii reciproce a sancțiunilor financiare, permit unui stat membru să nu aplice în mod discreționar acest principiu în cazul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare sau în cazul măsurile referitoare la îmbunătățirea siguranței rutiere din dreptul Uniunii — în condițiile în care acest stat a prevăzut într-un act normativ să nu respecte cerințele referitoare la posibilitatea de a formula o cale de atac în fața unei instanțe competente și în materie penală, precum și cele referitoare la aplicarea normelor de procedură naționale privind acțiunea împotriva punerii sub acuzare pentru săvârșirea unei infracțiuni — în privința unei decizii de impunere a unei sancțiuni financiare în cazul săvârșirii unei infracțiuni rutiere, în condițiile acțiunii principale atunci când sunt întrunite următoarele elemente:

                           (a)

                           fapta care a condus la accidentul de circulație, în urma căruia au rezultat pagube materiale, a fost săvârșită cu vinovăție și este sancționată contravențional;

                           (b)

                           în funcție de valoarea sancțiunii financiare prevăzute, decizia de impunere a sancțiunii poate sau nu poate fi atacată în instanță, iar persoana în cauză are sau nu are posibilitatea de a dovedi că nu se face vinovată de săvârșirea faptei reținute în sarcina sa;

                           (c)

                           numărul de puncte de control indicat în decizie este retras în mod automat începând cu momentul de la care decizia produce efecte;

                           (d)

                           în cadrul noului sistem al permiselor de conducere cu puncte, la eliberarea cărora se atribuie un anumit număr de puncte cu ajutorul cărora se ține evidența infracțiunilor rutiere săvârșite, se iau în calcul și punctele de control retrase în mod automat ca urmare a unor decizii de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate;

                           (e)

                           în cazul contestării în instanță a măsurii administrative coercitive de retragere a permisului de conducere ca urmare a decăderii din dreptul de a conduce autovehicule, care intervine în mod automat prin retragerea tuturor punctelor de control acordate inițial, nu are loc un control jurisdicțional prealabil al legalității deciziilor de aplicare a unor sancțiuni administrative ce nu pot fi atacate și prin care au fost retrase puncte de control.


title: Cauza C-275/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 17 mai 2016 – Comune di Balzola și alții/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 17 mai 2016 – Comune di Balzola și alții/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
   (Cauza C-275/16)
   (2016/C 314/13)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Comune di Balzola, Comune di Borgo San Martino, Comune di Camino, Comune di Cereseto, Comune di Cerrina, Comune di Frassineto Po, Comune di Gabiano, Comune di Limone Piemonte, Comune di Mombello Monferrato, Comune di Morano Sul Po, Comune di Odalengo Piccolo, Comune di Pietraporzio, Comune di Piovà Massaia, Comune di Pontestura, Comune di Ponzano, Comune di Sala Monferrato, Comune di Serralunga di Crea, Comune di Solonghello, Comune di Villamiroglio, Comune di Montemagno, Comune di Scurzolengo, Comune di Alfiano Natta, Comune di Moncalvo, Comune di Cerro Tanaro, Comune di Tonco, Comune di Castagnole Monferrato, Comune di Casorzo, Comune di Calliano, Comune di Robella, Comune di Grana, Comune di Rocchetta Tanaro, Comune di Odalengo Grande, Comune di Coniolo, Comune di Ozzano Monferrato, Comune di Demonte, Comune di Entracque, Comune di Sambuco, Comune di Roccasparvera, Comune di Argentera, Comune di Gaiola, Comune di Valdieri, Anci Piemonte

      Pârâtă: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Întrebarea preliminară

   Conform unei interpretări corecte a Directivei 1997/67/CE (1), sunt compatibile cu aceasta articolul 3 alineatul 7 din Decretul legislativ nr. 261/99 și articolul 1 alineatul 276 din Legea nr. 194/2014, în următorul context:

               a)

               Directiva 97/67/CE privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, cu modificările ulterioare, prevede obligația statelor membre de a asigura furnizarea serviciului poștal universal și în acest cadru dispune că colectarea expedierilor poștale și livrarea lor la locuința destinatarului trebuie să fie garantate „cel puțin cinci zile lucrătoare pe săptămână”;

               b)

               directiva comunitară menționată admite posibile derogări din partea autorităților naționale de reglementare doar în prezența unor „împrejurări sau condiții geografice considerate excepționale”;

               c)

               legislația națională italiană (articolul 3 alineatul 7 din Decretul legislativ nr. 261/1999 și articolul 1 alineatul 276 din Legea nr. 190 din 23 decembrie 2014 [Legge di stabilità 2015, denumită „Legea de stabilitate 2015”]) impune, în schimb, autorității naționale de reglementare să acorde derogarea menționată, într-un interval de timp determinat, de fiecare dată când gestionarul serviciului solicită acest lucru evidențiind „prezența unor situații speciale de natură infrastructurală sau geografică în zone cu o densitate a populației sub 200 locuitori/km2”, chiar și atunci când situațiile menționate nu sunt de natură excepțională și privesc o mare parte din populația națională (până la un sfert din populație și, în consecință – în ceea ce privește zone cu o densitate de locuitori mai mică –, până la o porțiune mult mai vastă din teritoriul național)[?]

      (1)  Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO 1998, L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12).


title: Cauza T-411/07: Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2010 — Aer Lingus Group/Comisia ( „Concurență — Concentrări — Decizie prin care o operațiune de concentrare este declarată incompatibilă cu piața comună — Noțiunea «concentrare» — Cesionarea tuturor acțiunilor sau activelor dobândite, astfel încât să se restabilească situația existentă anterior punerii în aplicare a concentrării — Refuz de a dispune măsuri adecvate — Necompetența Comisiei” )

text:
               14.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/36

         Hotărârea Tribunalului din 6 iulie 2010 — Aer Lingus Group/Comisia
   (Cauza T-411/07) (1)

   (Concurență - Concentrări - Decizie prin care o operațiune de concentrare este declarată incompatibilă cu piața comună - Noțiunea «concentrare» - Cesionarea tuturor acțiunilor sau activelor dobândite, astfel încât să se restabilească situația existentă anterior punerii în aplicare a concentrării - Refuz de a dispune măsuri adecvate - Necompetența Comisiei)
   2010/C 221/56
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aer Lingus Group plc (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: inițial A. Burnside, solicitor, B. van de Walle de Ghelcke și T. Snels, avocați, ulterior A. Burnside și B. van de Walle de Ghelcke)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: X. Lewis, É. Gippini Fournier și S. Noë, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Ryanair Holdings plc (Dublin) (reprezentanți: J. Swift, QC, V. Power, A. McCarthy, D. Hull, solicitors, și G. Berrisch, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2007) 4600 a Comisiei din 11 octombrie 2007 de respingere a cererii reclamantei privind inițierea unei proceduri în temeiul articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201), și de adoptare a unor măsuri interimare în temeiul articolului 8 alineatul (5) din regulamentul menționat.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Aer Lingus plc să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie și de Ryanair Holdings plc, inclusiv cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza T-168/15: Ordonanța Tribunalului din 11 mai 2016 – Grecia/Comisia („FEADER — Retragerea actului atacat — Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/31

         Ordonanța Tribunalului din 11 mai 2016 – Grecia/Comisia
   (Cauza T-168/15) (1)

   ((„FEADER - Retragerea actului atacat - Nepronunțare asupra fondului”))
   (2016/C 251/36)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou și A. Vasilopoulou, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Aquilina și D. Triantafyllou, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea Deciziei de punere în aplicare C(2015) 252 final a Comisiei din 26 ianuarie 2015 privind reducerea plăţii intermediare legate de programul de dezvoltare rurală a Republicii Elene pentru perioada de programare 2007-2013 şi de cheltuielile perioadelor cuprinse între 1 ianuarie 2014 şi 31 martie 2014 şi 1 aprilie 2014 şi 30 iunie 2014, CCI 2007 GR 06 RPO 001

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 245, 27.7.2015.


title: Cauza T-326/14: Acțiune introdusă la 8 mai 2014 – Novomatic/OAPI – Granini France (HOT JOKER)

text:
               28.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 245/23

         Acțiune introdusă la 8 mai 2014 – Novomatic/OAPI – Granini France (HOT JOKER)
   (Cauza T-326/14)
   2014/C 245/31
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austria) (reprezentant: W. M. Mosing, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Granini France (Macon, Franța)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs pronunțate la 6 februarie 2014 în cauza R 589/2013-2, astfel încât să fie respinsă opoziția și să fie acceptată cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 594 458; și

               —

               obligarea pârâtului și – în ipoteza în care ar interveni în litigiu – a celeilalte părți din procedura din fața Oficiului, la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în cadrul procedurilor din fața Tribunalului și a camerei de recurs.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă care conține elementele verbale „HOT JOKER”, pentru produse din clasele 9 și 28 – cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 9 594 458.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Granini France.

      Marca sau semnul invocat: marca figurativă care conține elementele verbale „joker +”, pentru produse din clasele 28 și 41.

      Decizia diviziei de opoziție: admiterea opoziției.

      Decizia camerei de recurs: respingerea căii de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 75 și următoarele din Regulamentul nr. 207/2009; încălcarea obligației Oficiului de a-și exercita competențele în conformitate cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene.


title: Cauza C-396/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Klagenævnet for Udbud - Danemarca) - MT Højgaard A/S, Züblin A/S/Banedanmark [Trimitere preliminară — Articolul 267 TFUE — Competența Curții — Calitate de instanță a organului de trimitere — Contract de achiziții publice în sectorul infrastructurilor feroviare — Procedură negociată — Directiva 2004/17/CE — Articolul 10 — Articolul 51 alineatul (3) — Principiul egalității de tratament a ofertanților — Grup compus din două societăți care a fost admis în calitate de ofertant — Ofertă depusă de una dintre cele două societăți, în nume propriu, cealaltă societate fiind declarată în faliment — Societate considerată aptă să fie admisă, singură, ca ofertant — Atribuirea contractului acestei societăți]

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 24 mai 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Klagenævnet for Udbud - Danemarca) - MT Højgaard A/S, Züblin A/S/Banedanmark
   (Cauza C-396/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 267 TFUE - Competența Curții - Calitate de instanță a organului de trimitere - Contract de achiziții publice în sectorul infrastructurilor feroviare - Procedură negociată - Directiva 2004/17/CE - Articolul 10 - Articolul 51 alineatul (3) - Principiul egalității de tratament a ofertanților - Grup compus din două societăți care a fost admis în calitate de ofertant - Ofertă depusă de una dintre cele două societăți, în nume propriu, cealaltă societate fiind declarată în faliment - Societate considerată aptă să fie admisă, singură, ca ofertant - Atribuirea contractului acestei societăți])
   (2016/C 260/03)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Klagenævnet for Udbud

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: MT Højgaard A/S, Züblin A/S

      Pârâtă: Banedanmark

      Dispozitivul

   Principiul egalității de tratament a operatorilor economici, care figurează la articolul 10 din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale coroborat cu articolul 51 din aceasta, trebuie interpretat în sensul că o entitate contractantă nu încalcă principiul respectiv atunci când îl autorizează pe unul dintre cei doi operatori economici care au făcut parte dintr-un grup de întreprinderi care a fost invitat ca atare să depună o ofertă de către entitatea menționată să se substituie grupului amintit ca urmare a dizolvării acestuia și să participe în nume propriu la o procedură negociată de atribuire a unui contract de achiziții publice, cu condiția de a se stabili, pe de o parte, că acest operator economic îndeplinește singur cerințele stabilite de entitatea menționată și, pe de altă parte, că continuarea participării sale la procedura amintită nu atrage o deteriorare a situației concurențiale a celorlalți ofertanți.

      (1)  JO C 388, 3.11.2014.


title: Cauza F-41/10 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 iunie 2016 - Bermejo Garde/CESE (Funcție publică — Trimitere spre rejudecare la Tribunal ulterioară anulării — Articolul 12a din statut — Funcționar victimă a unei hărțuiri — Articolul 22a din statut — Funcționar care a transmis o alertă — Cerere de asistență — Respingere — Drept la protecție — Condiții — Respingere — Consecințe — Cerere de despăgubire)

text:
               11.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 251/48

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 2 iunie 2016 - Bermejo Garde/CESE
   (Cauza F-41/10 RENV) (1)

   ((Funcție publică - Trimitere spre rejudecare la Tribunal ulterioară anulării - Articolul 12a din statut - Funcționar victimă a unei hărțuiri - Articolul 22a din statut - Funcționar care a transmis o alertă - Cerere de asistență - Respingere - Drept la protecție - Condiții - Respingere - Consecințe - Cerere de despăgubire))
   (2016/C 251/54)
   Limba de procedură: franceza.

      Părțile

      Reclamant: Moises Bermejo Garde (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European (CESE) (reprezentanți: inițial U. Schwab și M. Lernhart, agenți, B. Wägenbaur, avocat, apoi K. Gambino, agent, B. Wägenbaur, avocat, în cele din urmă K. Gambino și X. Chamodraka, agenți, B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul cauzei

   Funcție publică - Cerere de anulare a mai multor decizii privind încetarea raporturilor de muncă ale reclamantului având funcția de șef de unitate în cadrul serviciului juridic, cu efect imediat, schimbarea repartizării acestuia în cadrul Direcției logistică și refuzarea cererii sale formale de asistență, precum și cerere de daune interese

      Dispozitivul

               1)

               Anulează deciziile președintelui Comitetului Economic și Social European din 24 martie 2010, prin care se dispune încetarea funcțiilor anterioare ale domnului Moises Bermejo Garde în calitate de șef de unitate în cadrul serviciului juridic și din 13 aprilie 2010, privind schimbarea repartizării sale.

               2)

               Obligă Comitetul Economic și Social European la plata către domnul Bermejo Garde a sumei de 25 000 de euro.

               3)

               Comitetul Economic și Social European suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile efectuate de domnul Bermejo Garde în cauzele F-41/10, T-530/12 P și F-41/10 RENV.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010, p. 55.


title: Cauza T-479/14: Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Kendrion/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/65

         Acțiune introdusă la 26 iunie 2014 – Kendrion/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-479/14)
   2014/C 253/89
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Kendrion NV (Zeist, Ţările de Jos) (reprezentanţi: P. Glazener şi T. Ottervanger, avocaţi)

      Pârâtă: Curtea de Justiţie a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               obligarea Uniunii Europene la plata, cu titlu de despăgubiri pentru repararea prejudiciilor materiale suferite, a unui cuantum de 2 3 08  463,98 euro sau cel puțin a unui cuantum pe care Tribunalul îl va considera adecvat;

               —

               obligarea Uniunii Europene la plata, cu titlu de despăgubiri pentru repararea prejudiciilor morale suferite, a unui cuantum de 1 1 0 50  000 de euro cu titlu principal sau, cu titlu subsidiar, a unui cuantum de 1 7 00  000 de euro sau, cu titlu mai subsidiar, la plata cel puțin a unui cuantum stabilit de părți pe baza modalităților care urmează să fie definite de Tribunal ori, în orice caz, a unui cuantum pe care Tribunalul îl va considera adecvat;

               —

               majorarea fiecărui cuantum, începând cu data de 26 noiembrie 2013, cu dobânzi de întârziere care urmează să fie stabilite în mod rezonabil de către Tribunal;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin Hotărârea din 26 noiembrie 2013, Kendrion/Comisia (C-50/12 P, EU:C:2013:771), Curtea a constatat o încălcare a articolului 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în cadrul procedurii desfășurate în fața Tribunalului în cauza T-54/06, Kendrion/Comisia, având ca obiect o cerere de anulare a Deciziei C(2005) 4634 final a Comisiei din 30 noiembrie 2005 privind o procedură în temeiul articolului [81 CE] (cazul COMP/F/38.354 – Saci industriali), în măsura în care aceasta se adresează reclamantei, precum și o cerere de anulare sau, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a amenzii aplicate reclamantei.
   În plus, Curtea a statuat că o încălcare a obligațiilor care rezultă din articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să fie sancționată printr-o acțiune în despăgubire introdusă la Tribunal, o asemenea acțiune constituind un remediu efectiv.
   Reclamanta arată că, în hotărârea respectivă, Curtea a statuat deja că sunt îndeplinite condițiile unei încălcări suficient de grave a unei norme de drept având ca obiect conferirea de drepturi particularilor.
   Reclamanta susține în continuare că procedura a durat 5 ani și 9 luni, în timp ce, în opinia sa, o perioadă de 2 ani și 6 luni poate fi considerată ca fiind rezonabilă, motiv pentru care termenul rezonabil de 3 ani și 3 luni a fost depășit. Prin urmare, în cazul în care cauza ar fi fost soluționată într-un termen rezonabil, hotărârea ar fi trebuit să fie pronunțată la 26 august 2010 în loc de 26 noiembrie 2013.
   Prejudiciile materiale pe care le-a suferit reclamanta ca urmare a duratei excesive a procedurii constau în costurile financiare suplimentare pe care aceasta a trebuit să le suporte în cursul perioadei în cauză. Acest prejudiciu este reprezentat de dobânzile calculate de Comisie pentru amenda în cuantum de 3 4 0 00  000 de euro aplicată în perioada în discuție, la care se adaugă costurile aferente acestei perioade legate de constituirea garanției bancare pentru a garanta plata amenzii și a dobânzilor. Din această sumă se scad costurile legate de finanțarea plății către Uniune a amenzii datorate la 26 august 2010 și a dobânzilor, în cazul în care Tribunalul ar fi pronunțat o hotărâre la această dată.
   Cu titlu de despăgubiri pentru repararea prejudiciului moral pe care reclamanta pretinde că l-a suferit ca urmare a duratei excesive a procedurii, aceasta solicită o despăgubire echitabilă egală cu 10 % din amenda pentru fiecare an, majorată cu o valoare de 10 % aferentă părții corespunzătoare din an în cursul căruia procedura desfășurată în fața Tribunalului a depășit termenul rezonabil. În opinia reclamantei, o astfel de despăgubire ar fi adecvată, întrucât, la data la care Comisia a adoptat decizia sa, o sumă egală cu 10 % era standardul în materia majorării amenzii aferente fiecărui an în cursul căruia încălcarea continua să existe.
   Cu titlu subsidiar, reclamanta solicită acordarea unei despăgubiri echitabile, pentru repararea prejudiciului moral suferit, în cuantum de 5 % din valoarea amenzii. În opinia sa, această sumă corespunde despăgubirii pe care Curtea a considerat-o adecvată în situații similare de depășiri grave a termenului atunci când a apreciat aplicarea de amenzi în proceduri referitoare la înțelegeri.


title: Cauza T-592/10: Acțiune introdusă la 27 decembrie 2010 — El Corte Inglés/OAPI — Technisynthese (BTS)

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/19

         Acțiune introdusă la 27 decembrie 2010 — El Corte Inglés/OAPI — Technisynthese (BTS)
   (Cauza T-592/10)
   2011/C 80/37
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: El Corte Inglés, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: M. E. López Camba și J. L. Rivas Zurdo, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Technisynthese SARL (Saint Pierre Montlimart, Franța)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea în totalitate a Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 septembrie 2010 în cauza R 1380/2009-1 și

               —

               obligarea pârâtului și a eventualilor intervenienți la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „BTS” pentru produse din clasele 14, 18, 25 și 28.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Technisynthese SARL

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Mărcile figurative naționale și comunitare care conțin elementul verbal „TBS” pentru produse din clasele 18 și 25.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia diviziei de opoziție și admite opoziția.

      Motivele invocate: lipsa dovezii privind renumele și utilizarea mărcilor anterioare și încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1), întrucât nu ar exista risc de confuzie între mărcile în conflict.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-733/15: Acțiune introdusă la 16 decembrie 2015 – Republica Portugheză/Comisia

text:
               22.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 68/35

         Acțiune introdusă la 16 decembrie 2015 – Republica Portugheză/Comisia
   (Cauza T-733/15)
   (2016/C 068/45)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și M. Figueiredo, agenți, asistați de L. Silva Morais, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Comisiei notificată de Secretariatul General al Comisiei prin scrisoarea SG-Greffe (2015) D/11533 din 12 octombrie 2015 (1);

               —

               Obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Portugheză susține că cererea de plată transmisă de Secretariatul General al Comisiei prin scrisoarea SG-Greffe (2015) D/11533 din 12 octombrie 2015, este afectată de următoarele vicii și în consecință trebuie să fie anulată:

               1 –

               Justificarea pentru adoptarea actului atacat este întemeiată pe o uzurpare de către Comisie a competențelor din sfera jurisdicțională a Uniunii Europene, ceea ce constituie un viciu de necompetență.

               2 –

               Actul este întemeiat pe o fracționare artificială a efectelor Hotărârii Curții Comisia/Portugalia (C-76/13, EU:C:2014:2029) și astfel încalcă tratatele și orice normă de drept privind aplicarea acestora.

               3 –

               Actul Comisiei care face obiectul prezentei acțiuni în anulare nu respectă autoritatea de lucru judecat, întrucât actul în cauză este încă o dată afectat de o încălcare a tratatelor sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestora.

               4 –

               Actul este afectat de aceeași nelegalitate, întrucât nu sunt respectate principiile securității juridice, stabilității raporturilor juridice și încrederii legitime, recunoscute de dreptul Uniunii.

               5 –

               Actul nu respectă principiul interzicerii dublei sancțiuni, care nu permite unei părți să obțină prin intermediul unui nou act juridic individual ceea ce nu a reușit să obțină anterior prin decizii judecătorești, ceea ce se reflectă în încălcarea tratatelor sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestora.

      (1)  Decizia Directorului General al Direcției Generale Reţele de Comunicare, Conţinut şi Tehnologie (CNECT) a Comisiei Europene prin care se solicită plata de către Republica Portugheză a unei sume de 580 000 de euro reprezentând încasarea penalității cu titlu cominatoriu pentru perioada cuprinsă între 25 iunie 2014 și 21 august 2014 decisă de Curte în Hotărârea Comisia/Portugalia (C-76/13, EU:C:2014:2029).


title: Cauza T-168/14: Acțiune introdusă la 13 martie 2014 – Pérez Gutiérrez/Comisia

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/60

         Acțiune introdusă la 13 martie 2014 – Pérez Gutiérrez/Comisia
   (Cauza T-168/14)
   2014/C 135/79
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Ana Pérez Gutiérrez (Mataró, Spania) (reprezentant: J. Soler Puebla, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea existenței unei atingeri nelegale aduse dreptului la demnitate, la viață privată și la imagine prin utilizarea fără consimțământ a imaginii domnului D. Patrick Johannes Jacquemyn, constând în includerea de către Comisia Europeană a fotografiei acestuia în Biblioteca de imagini pentru avertismente privind sănătatea pentru produsele din tutun din Uniunea Europeană;

               —

               obligarea pârâtei la plata în favoarea reclamantei a sumei de 181 104 EUR cu titlu de lucrum cessans;

               —

               obligarea pârâtei la plata în favoarea reclamantei a sumei de 1 cent EUR pe pachet sau produs din tutun pe care figurează imaginea domnului Patryck Jacquemyn, suma totală urmând să fie stabilită la momentul executării hotărârii și reprezentând în prezent suma de 27 588 524 EUR;

               —

               obligarea pârâtei la plata în favoarea reclamantei a unei compensații pentru beneficiul obținut prin utilizarea nelegală a imaginii domnului Patrick Jacquemyn, care se ridică la suma de 13 790 000 EUR în Spania, locul de reședință al reclamantei și al domnului Patrick Jacquemyn.

      Motivele și principalele argumente

   Obiectul prezentei proceduri îl reprezintă acțiunea în răspundere extracontractuală introdusă în scopul reparării prejudiciului produs prin utilizarea nelegală de către Comisia Europeană a imaginii domnului Patrick Johannes Jacquemyn, soțul reclamantei, în avertismentele privind sănătatea care trebuie să figureze pe ambalajele tuturor produselor din tutun din Uniunea Europeană.
   În susținerea acțiunii, reclamanta afirmă că Directiva 2001/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2001 și articolul 5 alineatul (3) din aceasta au fost puse în aplicare prin Decizia 2003/641/CE a Comisiei din 5 septembrie 2003 privind utilizarea fotografiilor color sau a altor ilustrații ca avertismente referitoare la sănătate pe pachetele de țigări. În continuare, a fost adoptată Decizia C(2005) 1452 final din 26 mai 2005 privind biblioteca de documente-sursă selecționate, care cuprind fotografii pentru fiecare dintre avertismentele suplimentare enumerate în anexa I la Directiva 2001/37/CE, modificată ulterior prin Decizia C (2006) 1502 din 13 aprilie 2006.
   Directiva menționată și deciziile referitoare la imaginile care trebuiau să figureze pe ambalajele produselor din tutun au fost transpuse în legislațiile fiecărui stat membru al Uniunii. Concret, în Spania au fost transpuse prin Decretul Regal 639/2010 din 14 mai 2010. Dintre cele 42 de imagini propuse de Comisie, statul spaniol a ales 14, printre care se găsește cea a domnului Patrick Jacquemyn.
   Reclamanta afirmă de asemenea că domnul Jacquemyn a fost internat la Hospital de Barcelona în perioada 21 iunie-16 august 2002, unde a rămas 22 zile în comă. Diverse imagini ale domnului Jacquemyn au apărut de atunci pe internet, având în vedere că era un caz de bronhopneumopatie obstructivă cronică (BPOC), că a suferit o intubație dificilă și o traheotomie și că a devenit un caz de studiu, fără să-și fi dat consimțământul la această difuzare de imagini.
   Ca urmare a acestei utilizări neautorizate ale imaginii sale în timpul comei a fost încorporată o fotografie a sa în Biblioteca de imagini pentru avertismente privind sănătatea, după ce a fost prelucrată de o agenție de publicitate cu care s-a încheiat contract în vederea realizării campaniei menționate.


title: Cauza C-269/09: Acțiune introdusă la 15 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/28

         Acțiune introdusă la 15 iulie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-269/09)
   2009/C 220/54
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: R. Lyal și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin adoptarea și menținerea în vigoare a articolului 14 din Legea 35 din 28 noiembrie 2006 privind impozitul pe venitul persoanelor fizice și de modificare parțială a legilor privind impoziturile pe profit, pe veniturile persoanelor nerezidente și pe patrimoniu, dispoziție prin care contribuabilii care își transferă reședința în străinătate sunt obligați să includă veniturile neimpozabile în baza de impozitare a ultimului exercițiu fiscal în cadrul căruia au fost considerați contribuabili rezidenți, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 19 CE, 38 CE et 43 CE precum și 28 și 31 SEE;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Potrivit articolului 14 din Legea spaniolă privind impozitul pe venitul persoanelor fizice și de modificare parțială a legilor privind impoziturile pe profit, pe veniturile persoanelor nerezidente și pe patrimoniu, veniturile sunt impozabile în anul calendaristic în care sunt obținute. Cu toate acestea, alineatul 2 al respectivului articol cuprinde o serie de norme speciale care fac posibilă impozitarea anumitor tipuri de venituri în diferite perioade. Totuși, în cazul în care contribuabilul își transferă reședința în străinătate, alineatul 3 al aceluiași articol prevede că orice impozit care trebuie încă stabilit se include în baza impozabilă a ultimului exercițiu fiscal în cadrul căruia a fost considerat contribuabil rezident.

               2.

               Comisia consideră că legislația spaniolă permite apariția unui tratament discriminatoriu în cazul în care o persoană fizică își stabilește reședința în afara Spaniei, în timp ce, în mod normal, legea spaniolă ar trebui să aplice același tratament indiferent de faptul că persoana fizică își păstrează sau nu reședința pe teritoriul spaniol.
               Norma legală menționată încalcă principiul liberei circulații a persoanelor prevăzut la articolele 19 CE, 38 CE et 43 CE precum și 28 și 31 din Acordul SEE


title: Cauza T-361/06: Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Ballast Nedam/Comisie

text:
               27.1.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 20/25

         Acțiune introdusă la data de 5 decembrie 2006 — Ballast Nedam/Comisie
   (Cauza T-361/06)
   (2007/C 20/39)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Reclamantă: Ballast Nedam (reprezentanți: A.R. Bosman și J.M.M. van de Hel, advocaten)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 13 septembrie 2006, care a fost notificată reclamantei la data de 25 noiembrie 2006, referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), în măsura în care este adresată reclamantei;

               —

               în subsidiar, anularea parțială a deciziei, în măsura în care este adresată reclamantei, cu privire la durata încălcării și o reducere corespunzătoare a amenzii aplicate reclamantei;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei din 13 septembrie 2006 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/38.456 — Bitum — Țările de Jos), prin care reclamantei i-a fost aplicată o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE.
   Conform celor susținute de reclamantă, Comisia a considerat, pe motive care erau greșite din punct de vedere legal si factual, că reclamanta a exercitat o influență determinantă asupra comportamentului în cadrul pieței al societăților Ballast Nedam Infra B.V. și Ballast Nedam Grond en Wegen B.V.
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă, în primul rând, o încălcare a articolului 81 CE. În al doilea rând, reclamanta susține că au fost încălcate principiile generale ale dreptului comunitar, în principal principiul prezumției de nevinovăție. În sfârșit, reclamanta afirmă că au fost încălcate articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 și dreptul la apărare prin faptul că răspunderea reclamantei a fost menționată doar în decizie. Astfel, reclamantei nu i s-a dat posibilitatea de a demonstra netemeinicia acelei afirmații prin aducerea unor probe materiale.


title: Cauza T-479/17: Acțiune introdusă la 2 august 2017 – PO/SEAE

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/35

         Acțiune introdusă la 2 august 2017 – PO/SEAE
   (Cauza T-479/17)
   (2017/C 347/44)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantul: PO (reprezentanți: N. de Montigny și J.-N. Louis, avocați)

      Pârât: Serviciul European de Acțiune Externă

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să constate și să declare nulitatea:

                           —

                           fișei de calcul din 10 noiembrie 2016 care i-a fost transmisă de resursele umane ale SEAE, precum și, în cazul în care este necesar, a email-ului din data de 24 octombrie 2016, prin care același serviciu i-a indicat că nu are dreptul la rambursarea cheltuielilor școlare ale celor doi copii ai săi dincolo de plafonul stabilit la articolul 15 din Anexa X la Statutul funcționarilor, întrucât este în curs de reconversie profesională;

                           —

                           în măsura în care este necesar, a răspunsului prin care se respinge în mod explicit reclamația sa din data de 16 mai 2017.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate, întrucât fișa de calcul din 10 noiembrie 2016 (denumită în continuare „decizia individuală atacată”), precum și nota din 15 aprilie 2016 și nota din 22 septembrie 2016 pe care aceasta se întemeiază și Guidelines-urile ar încălca Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „Statutul”) și Anexa X la acesta.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o excepție de nelegalitate, întrucât notele respective pe care se întemeiază decizia individuală atacată ar încălca Guidelines-urile.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe nelegalitatea deciziei individuale atacate pentru următoarele motive:

                           —

                           încălcarea principiilor prevederii, încrederii legitime și securității juridice și încălcarea principiului bunei administrări, precum și a drepturilor dobândite;

                           —

                           încălcarea dreptului la familie și a dreptului la educație;

                           —

                           încălcarea principiilor egalității de tratament și nediscriminării;

                           —

                           lipsa punerii în balanță a intereselor și nerespectarea principiului proporționalității măsurii adoptate.


title: Cauza C-465/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 27 august 2013 — Europäische Schule München/Barbara O’Leary

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesarbeitsgericht (Germania) la 27 august 2013 — Europäische Schule München/Barbara O’Leary
   (Cauza C-465/13)
   2013/C 336/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesarbeitsgericht

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Europäische Schule München

      Intimată: Barbara O’Leary

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din Convenția din 21 iunie 1994 privind definirea statutului școlilor europene (denumită în continuare „convenția”) (1) trebuie interpretat în sensul că profesorii cu normă redusă angajați de o școală europeană, care nu sunt detașați de statele membre, aparțin categoriei de persoane vizate de convenție și nu sunt excluși, spre deosebire de personalul administrativ și auxiliar, de la aplicarea reglementării?

               2.

               În cazul în care Curtea răspunde afirmativ la prima întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că reglementarea vizează și legalitatea unui act întemeiat pe convenție sau pe normele de aplicare a acesteia, adoptat în exercitarea atribuțiilor care îi sunt conferite de convenție de directorul unei școli în ceea ce privește profesorii cu normă redusă și care îi vatămă?

               3.

               În cazul în care Curtea răspunde afirmativ la a doua întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că încheierea unui acord între directorul unei școli europene și un profesor cu normă redusă privind limitarea duratei raportului de muncă al profesorului cu normă redusă reprezintă un act adoptat de director în ceea ce privește un profesor cu normă redusă și care îl vatămă?

               4.

               În cazul în care Curtea răspunde negativ la a doua sau la a treia întrebare:
               Articolul 27 alineatul (2) prima teză din convenție trebuie interpretat în sensul că, după epuizarea căii administrative, Camera de recurs prevăzută de această dispoziție este competentă exclusiv de a hotărî în primă și în ultimă instanță cu privire la litigiile referitoare la limitarea duratei unui contract de muncă pe care directorul unei școli îl încheie cu un profesor cu normă redusă, atunci când acest acord este întemeiat, în esență, pe dispoziția adoptată de Consiliul superior, cuprinsă la punctul 1.3 din Statutul profesorilor cu normă redusă din școlile europene, angajați după 31 august 1994, care prevede contracte de muncă anuale?

      (1)  JO 1994 L 212, p. 3, Ediție specială, 16/vol. 1, p. 16.


title: Cauza T-184/13: Hotărârea Tribunalului din 5 mai 2015 – Skype/OAPI – Sky și Sky IP International (SKYPE) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SKYPE — Marca comunitară verbală anterioară SKY — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               22.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/28

         Hotărârea Tribunalului din 5 mai 2015 – Skype/OAPI – Sky și Sky IP International (SKYPE)
   (Cauza T-184/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale SKYPE - Marca comunitară verbală anterioară SKY - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2015/C 205/37)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Skype Ultd (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: inițial I. Fowler, solicitor, J. Schmitt, avocat, și J. Mellor, QC, ulterior A. Carboni și M. Browne, solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și N. Bambara, agenți)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, interveniente la Tribunal: Sky plc, fostă British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Regatul Unit) și Sky IP International Ltd (Isleworth) (reprezentanți: R. Guthrie, D. Rose, V. Baxter, solicitors, și T. Moody-Stuart, barrister, ulterior R. Guthrie, D. Rose, T. Moody-Stuart și J. Curry, solicitor)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei de patra de recurs a OAPI din 30 ianuarie 2013 (cauza R 121/2011-4) privind o procedură de opoziție între British Sky Broadcasting Group plc și Sky IP International Ltd, pe de o parte, și Skype Ultd, pe de altă parte.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Skype Ultd suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), de Sky plc și de Sky IP International Ltd.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza T-161/09: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Ilink Kommunikationssysteme/OAPI (ilink) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ilink — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]” ]

text:
               12.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/11

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2010 — Ilink Kommunikationssysteme/OAPI (ilink)
   (Cauza T-161/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ilink - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2011/C 46/20
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Ilink Kommunikationssysteme GmbH (Berlin, Germania) (reprezentant: B. Schütze, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Pohlmann, agent)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 5 februarie 2009 (cauza R 1849/2007-4) privind înregistrarea ca marcă comunitară a semnului verbal ilink.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Ilink Kommunikationssysteme GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 153, 4.7.2009.


title: Cauza T-14/14: Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2014 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/26

      Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2014 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines și alții/Consiliul
      (Cauza T-14/14)
      (2014/C 71/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran), Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iran), IRISL Europe GmbH (Hamburg, Germania), IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iran), Irano — Misr Shipping Co. (Teheran), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran), Shipping Computer Services Co. (Teheran), Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran), South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran) și Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (reprezentanți: F. Randolph, QC, M. Lester, Barrister și M. Taher, Solicitor)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei 2013/497/PESC a Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 272, p. 46) și a Regulamentului (UE) nr. 971/2013 al Consiliului din 10 octombrie 2013 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 272, p. 1);

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă cinci motive.

                  1.

                  Primul motiv este întemeiat pe lipsa unui temei juridic adecvat pentru măsurile contestate, care au reținut drept criterii pentru înscrierea pe listă o legătură cu primul reclamant (IRISL), la puțin timp după ce acestuia din urmă i-a fost admisă acțiunea în anulare.

                  2.

                  Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a încrederii legitime a reclamantelor și a principiilor finalității, securității juridice, non bis in idem, autorității de lucru judecat și nediscriminării.

                  3.

                  Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Consiliu a dreptului la apărare al reclamantelor întrucât nu a informat IRISL sau pe celelalte reclamante cu privire la intenția sa de a adopta măsurile contestate și nu a dat reclamantelor posibilitatea de a formula observații.

                  4.

                  Al patrulea motiv este întemeiat pe faptul că măsurile contestate încalcă drepturile fundamentale ale reclamantelor, inclusiv dreptul acestora la respectarea reputației și a proprietății.

                  5.

                  Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că, prin adoptarea măsurilor contestate, Consiliul a săvârșit un abuz de putere; vizarea IRISL și a societățile afiliate cu eludarea hotărârii Curții nu reprezintă o exercitare adecvată a competențelor sale.


title: Cauza C-338/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Bruxelles – Belgia) – Quenon K. SPRL/Beobank SA, fostă Citibank Belgium SA, Metlife Insurance SA, fostă Citilife SA [Trimitere preliminară — Agenţi comerciali independenţi — Directiva 86/653/CEE — Articolul 17 alineatul (2) — Rezilierea contractului de agenție de către comitent — Despăgubirea agentului — Interzicerea cumulului sistemului privind indemnizația de clientelă cu sistemul reparării prejudiciului — Dreptul clientului la daune interese suplimentare indemnizației de clientelă — Condiții]

text:
               1.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/7

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 decembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Cour d'appel de Bruxelles – Belgia) – Quenon K. SPRL/Beobank SA, fostă Citibank Belgium SA, Metlife Insurance SA, fostă Citilife SA
   (Cauza C-338/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Agenţi comerciali independenţi - Directiva 86/653/CEE - Articolul 17 alineatul (2) - Rezilierea contractului de agenție de către comitent - Despăgubirea agentului - Interzicerea cumulului sistemului privind indemnizația de clientelă cu sistemul reparării prejudiciului - Dreptul clientului la daune interese suplimentare indemnizației de clientelă - Condiții])
   (2016/C 038/09)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour d'appel de Bruxelles

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Quenon K. SPRL

      Pârâte: Beobank SA, fostă Citibank Belgium SA, Metlife Insurance SA, fostă Citilife SA

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 17 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că agentul comercial are dreptul, la încetarea contractului de agenție, atât la o indemnizație de clientelă care nu poate depăși valoarea remunerației sale anuale, cât și, în cazul în care această indemnizație nu acoperă integral prejudiciul suferit efectiv, la acordarea unor daune interese suplimentare, în măsura în care o astfel de reglementare nu determină o dublă despăgubire a agentului pentru pierderea comisioanelor ca urmare a rezilierii contractului menționat.

               2)

               Articolul 17 alineatul (2) litera (c) din Directiva 86/653 trebuie interpretat în sensul că nu condiționează acordarea unor daune interese de dovedirea existenței unei culpe imputabile comitentului care să aibă o legătură de cauzalitate cu prejudiciul invocat, însă impune ca prejudiciul invocat să fie distinct de cel reparat prin indemnizația de clientelă.

      (1)  JO C 339, 29.9.2014.


title: Cauza C-445/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italia) la 24 iulie 2017 – Agenzia delle Dogane e dei Monopoli/Pilato SpA

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italia) la 24 iulie 2017 – Agenzia delle Dogane e dei Monopoli/Pilato SpA
   (Cauza C-445/17)
   (2017/C 347/12)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione Tributaria Regionale del Lazio

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Intimată: Pilato SpA

      Întrebarea preliminară

   Poziția NC 8704 din Nomenclatura combinată trebuie interpretată în sensul că autovehiculele funerare trebuie incluse la această poziție? În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, autovehiculele funerare trebuie clasificate la poziția NC 8705 sau la poziția NC 8703?


title: Cauza C-345/15 P: Ordonanța Curții (Cameră a opta) din 9 iunie 2016 – Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF)/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Euroalliages [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură — Dumping — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 60/2012 — Import de ferosiliciu originar, printre altele, din Rusia — Regulamentul (CE) nr 1225/2009 — Articolul 11 alineatele (3) și (9) — Reexaminare intermediară parțială]

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/3

         Ordonanța Curții (Cameră a opta) din 9 iunie 2016 – Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF)/Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Euroalliages
   (Cauza C-345/15 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 60/2012 - Import de ferosiliciu originar, printre altele, din Rusia - Regulamentul (CE) nr 1225/2009 - Articolul 11 alineatele (3) și (9) - Reexaminare intermediară parțială])
   (2016/C 326/04)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK), Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) (reprezentanți: B. Evtimov, avocat, D. O'Keeffe, Solicitor)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J.-P. Hix, S. Boelaert și E. McGovern, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și M. França, agenți), Euroalliages

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) și Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 311, 21.09.2015.


title: Cauza C-486/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Germania) – Procedură penală împotriva lui Piotr Kossowski (Trimitere preliminară — Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen — Articolul 54 și articolul 55 alineatul (1) litera (a) — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 50 — Principiul ne bis in idem — Admisibilitatea urmăririi penale a unui inculpat într-un stat membru după închiderea procedurii penale începute împotriva sa de parchet într-un alt stat membru fără urmărire penală aprofundată — Absența unei aprecieri asupra fondului cauzei)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/7

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 29 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Germania) – Procedură penală împotriva lui Piotr Kossowski
   (Cauza C-486/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen - Articolul 54 și articolul 55 alineatul (1) litera (a) - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 50 - Principiul ne bis in idem - Admisibilitatea urmăririi penale a unui inculpat într-un stat membru după închiderea procedurii penale începute împotriva sa de parchet într-un alt stat membru fără urmărire penală aprofundată - Absența unei aprecieri asupra fondului cauzei))
   (2016/C 335/08)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Partea din procedura penală principală

   Piotr Kossowski

      Cu participarea: Generalstaatsanwaltschaft Hamburg

      Dispozitivul

   Principiul ne bis in idem enunțat la articolul 54 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor din Uniunea Economică Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune, semnată la Schengen (Luxembourg) la 19 iunie 1990, citit în lumina articolului 50 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că o decizie a parchetului de încetare în mod definitiv a urmăririi penale, sub rezerva redeschiderii sau a anulării sale, fără să fi fost aplicate pedepse, nu poate fi calificată drept decizie definitivă în sensul acestor articole dacă din motivarea acestei decizii rezultă că procedura penală respectivă a fost închisă fără ca o urmărire penală aprofundată să fi fost efectuată, absența audierii victimei și a unui eventual martor reprezentând un indiciu al lipsei unei astfel de urmăriri aprofundate.

      (1)  JO C 16, 19.1.2015.


title: Cauza C-508/11 P: Recurs introdus la 3 octombrie 2011 de ENI SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-39/07, ENI/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/12

         Recurs introdus la 3 octombrie 2011 de ENI SpA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauza T-39/07, ENI/Comisia
   (Cauza C-508/11 P)
   2011/C 340/22
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: ENI SpA (reprezentanți: G. M. Roberti, D. Durante, R. Arras, E. D’Amico, I. Perego, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă de ENI în cauza T-39/07 și, în consecință:

                           —

                           anularea în tot sau în parte a Deciziei Comisiei din 29 noiembrie 2006 (cazul COMP/F/38.638 — BR/ESBR);

                           —

                           și/sau anularea sau cel puțin reducerea amenzii aplicate ENI prin Decizia Comisiei din 29 noiembrie 2006 (cazul COMP/F/38.638 — BR/ESBR);

               —

               cu titlu subsidiar, anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă de ENI în cauza T-39/07 și trimiterea cauzei la Tribunal pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului, în lumina precizărilor pe care Curtea va dori să i le ofere;

               —

               obligarea Comisiei atât la plata cheltuielilor aferente prezentului proces, cât și a cheltuielilor aferente procedurii în cauza T-39/07.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul primului motiv, împărțit în patru aspecte, ENI susține că Tribunalul a săvârșit diferite încălcări ale dreptului, nu și-a îndeplinit obligația de motivare care îi revine, și nu a respectat principiile fundamentale prevăzute de Carta drepturilor fundamentale a UE și de CEDO, în detrimentul dreptului la apărare al recurentei. ENI susține că:

               —

               prezumția exercitării efective a unei influențe determinante din partea unei societăți-mamă nu este justificată în lumina principiilor care guvernează imputarea răspunderii în materie de concurență și a principiilor în materie de prezumții dezvoltate de jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului; în orice caz, Tribunalul nu s-a pronunțat asupra argumentelor dezvoltate în recurs cu privire la domeniul de aplicare al criteriului exercitării efective a unei influențe determinante;

               —

               elementele de probă furnizate de ENI în vederea răsturnării prezumției de răspundere nu au fost analizate corect. De fapt, Tribunalul s-a îndepărtat de normele juridice definite în acest sens în jurisprudența pertinentă a Curții și a Tribunalului;

               —

               deși a afirmat, în temeiul jurisprudenței, natura relativă a prezumției de răspundere, Tribunalul a denaturat domeniul de aplicare real al acesteia la momentul punerii în aplicare, făcând astfel imposibilă proba contrară solicitată ENI și determinând aplicarea unui regim de răspundere obiectivă;

               —

               în mod nejustificat, Tribunalul a considerat că nu trebuia să analizeze considerațiile formulate de ENI cu privire la relevanța principiului răspunderii limitate a societăților în vederea imputării unei răspunderi societății-mamă, în temeiul prezumării exercitării efective a unei influențe determinante și a aplicat în mod greșit criteriile juridice care decurg din jurisprudența în materie de succesiuni de întreprinderi în dreptul concurenței.

         Prin intermediul celui de al doilea motiv, constituit din două aspecte, ENI impută Tribunalului că a încălcat articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (1), principiul proporționalității și obligația de motivare. În special, ENI susține că Tribunalul:

               —

               a apreciat în mod greșit gravitatea încălcării în vederea stabilirii amenzii, neluând în considerare în mod nejustificat relevanța elementelor prezentate în acest sens de ENI, precum și a argumentelor dezvoltate privind natura disproporționată a factorului de multiplicare aplicat;

               —

               a considerat motivată excluderea Syndial din numărul destinatarilor deciziei atacate, fără să țină seama de criteriile care decurg din jurisprudența privind succesiunea întreprinderilor și fără să țină cont de consecințele asupra cuantumului maxim al amenzii.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat, JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167.


title: Cauza T-312/08 R: Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 26 septembrie 2008 — Ellinikos Niognomon/Comisia ( Măsuri provizorii — Directiva 94/57/CE — Norme și standarde comune pentru organismele cu rol de inspecție și control al navelor — Retragerea recunoașterii acordate unui astfel de organism — Cerere de suspendare a executării — Inadmisibilitate )

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/40

         Ordonanța președintelui Tribunalului de Primă Instanță din 26 septembrie 2008 — Ellinikos Niognomon/Comisia
   (Cauza T-312/08 R)
   („Măsuri provizorii - Directiva 94/57/CE - Norme și standarde comune pentru organismele cu rol de inspecție și control al navelor - Retragerea recunoașterii acordate unui astfel de organism - Cerere de suspendare a executării - Inadmisibilitate’)
   (2008/C 301/68)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Ellinikos Niognomon AE (Pireu, Grecia) (reprezentant: S. Pappas, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Krämer și N. Yerrell, agenți)
   Obiectul
   Cerere de suspendare a unei scrisori a Comisiei prin care s-ar fi retras recunoașterea acordată reclamantei prin Decizia 2005/623/CE a Comisiei din 3 august 2005 privind prelungirea recunoașterii limitate a Hellenic Register of Shipping (Ellinikos Niognomon AE) (JO L 219, p. 43).
   Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-735/16: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2016 – CX/Comisia

text:
               19.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 475/20

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2016 – CX/Comisia
   (Cauza T-735/16)
   (2016/C 475/30)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: CX (Bordeaux, Franța) (reprezentant: É. Boigelot, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii sale drept admisibilă și fondată;

               —

               în consecință,

                           —

                           anularea Deciziei din 18 decembrie 2015, cu referința Ares(2015) 5952498, în măsura în care impune reclamantului o reducere a remunerației sale;

                           —

                           anularea Deciziei din 12 iulie 2016, cu referința HR.E.2/CB/sa/Ares(2016), notificată în aceeași zi, prin care AIPN respinge partea din reclamația formulată de reclamant, pe care o introdusese la 17 martie 2016 cu referința R/170/16 privind decizia de reducere a remunerației sale;

                           —

                           obligarea pârâtei la plata sumelor reținute în mod necorespunzător, majorate cu penalități și dobânzi legale;

                           —

                           obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului Funcției Publice.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea Statutului funcționarilor, în special a articolului 24 alineatul (1) din Anexa IX la statut, care ar fi fost săvârșită de autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) a Comisiei, întrucât nu a stabilit în decizia sa cuantumul reținerii pe care intenționa să o aplice remunerației reclamantului.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare cu privire la motivele însele ale acestei reduceri a remunerației, încălcare ce ar sta la baza unei inegalități de tratament în detrimentul reclamantului.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe un abuz de procedură și pe deturnarea puterii, pe un abuz în serviciu și abuz de putere, întrucât decizia atacată ar constitui o sancțiune disciplinară deghizată.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea principiului termenului rezonabil, al bunei-credințe și al bunei administrări, întrucât faptele invocate de pârâtă împotriva reclamantului ar data din anii 2001 și 2003, și anume cu mai mult de 14 și, respectiv, 12 ani înainte de decizia atacată.


title: Cauza C-159/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 aprilie 2011 — Azienda Sanitaria Locale di Lecce/Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce și alții — Università del Salento

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 1 aprilie 2011 — Azienda Sanitaria Locale di Lecce/Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce și alții — Università del Salento
   (Cauza C-159/11)
   2011/C 173/12
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din acțiunea principală

      Apelantă: Azienda Sanitaria Locale di Lecce

      Intimați: Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Associazione delle Organizzazioni di Ingegneri, di Architettura e di Consultazione Tecnico-Economica (Oice), Etacons srl, Ing. Vito Prato Engineering srl, Barletti — Del Grosso e Associati srl, Ordine degli Architetti della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori (Cnappc)

      Intervenientă ad adiuvandum/persoană interesată: Università del Salento

      Întrebarea preliminară

   Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1), în special articolul 1 alineatul (2) literele (a) și (d), articolul 2, articolul 28 și categoriile 8 și 12 din anexa II, se opune unei dispoziții naționale care permite încheierea de acorduri în scris între două autorități contractante pentru studierea și evaluarea vulnerabilității seismice a unităților spitalicești, care trebuie să fie efectuate în conformitate cu reglementările naționale privind siguranța infrastructurilor și, în special, a clădirilor strategice, în schimbul unei remunerații care nu depășește costurile suportate pentru realizarea serviciului, în cazul în care autoritatea executantă poate avea calitatea de operator economic?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială 6/vol.8, p. 116.


title: Cauza T-648/14: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Infusion Brands/OAPI (DUALTOOLS) [„Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative DUALTOOLS — Motive absolute de refuz — Refuz parțial al înregistrării — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/52

         Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2015 – Infusion Brands/OAPI (DUALTOOLS)
   (Cauza T-648/14) (1)

   ([„Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative DUALTOOLS - Motive absolute de refuz - Refuz parțial al înregistrării - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 027/65)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Infusion Brands, Inc. (Myerlake Circle Clearwater, Florida, Statele Unite) (reprezentant: K. Piepenbrink, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial V. Melgar, ulterior H. O’Neill și M. Rajh, agenți)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 1 iulie 2014 (cauza R 398/2014-4), privind o cerere de înregistrare a semnului figurativ DUALTOOLS ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Infusion Brands, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 380, 27.10.2014.


title: Cauza C-497/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 22 septembrie 2015 – Euro-Team kft./Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/3

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungaria) la 22 septembrie 2015 – Euro-Team kft./Budapest Rendőrfőkapitánya
   (Cauza C-497/15)
   (2016/C 027/04)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Euro-Team kft.

      Pârâtă: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Întrebările preliminare

               1)

               Cerința caracterului proporțional prevăzută la articolul 9a din Directiva 1999/62/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 (denumită în continuare „Directiva eurovigneta”) trebuie interpretată în sensul că se opune unui sistem de sancţiuni precum cel prevăzut în anexa 9 la Decretul nr. 410/2007 din 29 decembrie 2007 privind contravențiile rutiere sancţionate cu amendă administrativă, cuantumurile amenzilor care pot fi aplicate pentru încălcări ale dispozițiilor în domeniu, regimul aplicării acestora, precum și condițiile de colaborare în cadrul controalelor rutiere [a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet] (denumit în continuare „Decretul privind sancțiunile”), care prevede aplicarea unei amenzi forfetare – cu alte cuvinte, independentă de gravitatea faptei contravenționale – în cazul încălcării normelor referitoare la cumpărarea biletului de drum?

               2)

               Amenda administrativă prevăzută în anexa 9 la Decretul privind sancțiunile este conformă cu cerința impusă la articolul 9a din Directiva eurovigneta, potrivit căreia sancțiunile stabilite de dreptul național trebuie să fie efective, proporționale și disuasive?

               3)

               Cerința de proporționalitate prevăzută la articolul 9a din Directiva eurovigneta trebuie interpretată în sensul că se opune, pe de o parte, unui sistem de sancțiuni precum cel în discuție în litigiul principal, care stabilește răspunderea obiectivă a autorilor unei încălcări și, pe de altă parte, cuantumului sancțiunii prevăzut în sistemul menționat?

      (1)  Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri (JO L 187, p. 42, Ediție specială, 07/vol. 7, p. 88).


title: Cauza T-205/11: Ordonanța Tribunalului din 18 decembrie 2012 — Germania/Comisia ( „Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Termen de introducere a acțiunii — Tardivitate — Inadmisibilitate” )

text:
               23.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/12

         Ordonanța Tribunalului din 18 decembrie 2012 — Germania/Comisia
   (Cauza T-205/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Termen de introducere a acțiunii - Tardivitate - Inadmisibilitate)
   2013/C 55/21
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Möller, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, T. Maxian Rusche și M. Adam, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2011/527/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat acordat de Germania C 7/10 (ex CP 250/09 și NN 5/10) Schemă privind reportarea fiscală a pierderilor în cazul restructurării societăților aflate în dificultate (Legea privind impozitul pe profit „KStG, Sanierungsklausel”) (JO L 235, p. 26)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 186, 25.6.2011.


title: Cauza C-502/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 18 august 2017 – C&D Foods Acquisition ApS/Skatteministeriet

text:
               16.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Vestre Landsret (Danemarca) la 18 august 2017 – C&D Foods Acquisition ApS/Skatteministeriet
   (Cauza C-502/17)
   (2017/C 347/27)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Vestre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: C&D Foods Acquisition ApS

      Pârât: Skatteministeriet

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 168 din Directiva [2006/112] (1) trebuie să fie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, o societate holding are dreptul la deducerea în totalitate a TVA-ului aferent serviciilor prestate în amonte în cadrul unei proceduri de verificări prealabile efectuate în vederea unei cesionări preconizate, însă nerealizate, a titlurilor de participare deținute la o filială căreia societatea holding îi furnizează servicii de administrare și servicii informatice care sunt supuse TVA-ului?

               2)

               Răspunsul la întrebarea precedentă este influențat de faptul că prețul serviciilor de administrare și al serviciilor informatice supuse TVA-ului, prestate de societatea holding în cadrul activității sale economice, este o sumă stabilită care corespunde cheltuielilor efectuate de societatea holding cu salariile angajaților, plus un „adaos” de 10 %?

               3)

               Indiferent de răspunsurile formulate la întrebările precedente, poate exista un drept de deducere în situația în care costurile serviciilor de consultanță în discuţie în litigiul principal sunt considerate costuri generale și, în cazul unui răspuns afirmativ, în ce condiții?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-380/16: Acțiune introdusă la 8 iulie 2016 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/14

         Acțiune introdusă la 8 iulie 2016 – Comisia Europeană/Republica Federală Germania
   (Cauza C-380/16)
   (2016/C 314/20)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Owsiany-Hornung și M. Wasmeier, agenți)

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea, potrivit articolului 258 primul paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a faptului că, prin excluderea din regimul special aplicabil agențiilor de turism a serviciilor de călătorie furnizate persoanelor impozabile în scop profesional și prin autorizarea agențiilor de turism, în măsura în care le este aplicabil acest regim special, să stabilească în mod global baza impozabilă pentru categorii de prestații și pentru fiecare perioadă de impozitare, Republica Federală Germania nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 73 și 306-310 din Directiva 2016/112/CE privind taxa pe valoarea adăugată;

               —

               obligarea Republicii Federale Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta susține că reglementarea germană privind calcularea taxei pe valoarea adăugată în cazul serviciilor de călătorie contravine Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1). La articolele 306-310, această directivă prevede un regim special, potrivit căruia serviciile de călătorie prestate de agențiile de turism clienților lor sunt considerate ca fiind un serviciu unic. În acest fel, legislația germană se îndepărtează de acest regim în mod inadmisibil.
   În primul rând, nu este admisibilă excluderea de la beneficiul regimului special a persoanelor care utilizează serviciile de călătorie în scop profesional. În Hotărârea din 26 septembrie 2013, Comisia/Spania, C-189/11 (2), Curtea s-a pronunțat deja în sensul că regimul special trebuie să se aplice nu numai serviciilor prestate consumatorilor finali, ci și serviciilor prestate întreprinderilor impozabile. Statele membre nu au libertatea de a limita aplicarea regimului special doar la prima categorie de utilizatori.
   În al doilea rând, metoda de calcul prevăzută de legislația germană privind impozitele pe cifra de afaceri nu este compatibilă cu Directiva 2006/112/CE. Potrivit articolelor 73 și 306-310 din directivă, baza impozabilă trebuie să fie stabilită în mod separat pentru fiecare călătorie. În mod contrar, legislația germană prevede o calculare globală a marjei comerciale pentru „categorii de prestații” și, respectiv, pentru toate călătoriile efectuate într-o anumită perioadă. În hotărârea sus-menționată, Curtea a statuat de asemenea că o asemenea calculare globală nu este compatibilă cu sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

      (1)  JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7

      (2)  ECLI:EU:C:2013:587.


title: Alegerea președinților de camere

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/2

         Alegerea președinților de camere
   2009/C 267/04
   Întruniți la 7 octombrie 2009, judecătorii Curții de Justiție i-au ales, în temeiul articolului 10 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul de procedură, pe domnii Tizzano, Cunha Rodrigues, Lenaerts și Bonichot în calitate de președinți ai camerelor de cinci judecători prima, a doua, a treia și, respectiv, a patra, pentru o perioadă de trei ani, care expiră la 6 octombrie 2012.
   Întruniți la 8 octombrie 2009, judecătorii Curții de Justiție i-au ales, în temeiul articolului 10 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură, pe domnul Levitz și pe doamnele Lindh, Silva de Lapuerta și Toader în calitate de președinți ai camerelor de trei judecători a cincea, a șasea, a șaptea și, respectiv, a opta, pentru o perioadă de un an care expiră la 6 octombrie 2010.


title: Cauza C-282/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalia) la 6 iunie 2012 — Fazenda Pública/ITELCAR — Automóveis de Aluguer, Lda

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalia) la 6 iunie 2012 — Fazenda Pública/ITELCAR — Automóveis de Aluguer, Lda
   (Cauza C-282/12)
   2012/C 250/18
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalia)

      Părțile din acțiunea principală

      Recurentă: ITELCAR — Automóveis de Aluguer, Lda

      Intimată: Fazenda Pública

      Întrebările preliminare

   Articolele 63 TFUE și 65 TFUE (articolele 56 și 58 TCE) se opun reglementării unui stat membru — precum cea prevăzută la articolul 61 din CIRC [Codul privind impozitul pe venitul persoanelor juridice], în versiunea care rezultă din Decretul lege 198/2001 din 3 iulie 2001, astfel cum a fost modificat prin Legea 60 A/2005 din 30 decembrie 2005 (Legea bugetului de stat pentru 2006) — care, într-o situație în care o persoană impozabilă rezidentă în Portugalia are o datorie la o entitate dintr-o țară terță cu care întreține legături speciale, în sensul articolului 58 alineatul 4 din CIRC, exclude posibilitatea ca dobânzile suportate și plătite de persoana impozabilă să fie deduse cu titlu de cheltuieli fiscale din fracția din datorie considerată excesivă, în sensul articolului 61 alineatul 3 din CIRC, în aceleași condiții cu dobânzile suportate și plătite de o persoană impozabilă rezidentă în Portugalia care este îndatorată în mod excesiv la o entitate rezidentă în Portugalia cu care întreține legături speciale?


title: Cauza C-293/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Innsbruck (Austria) la 14 iunie 2010 — Gebhard Stark/D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG

text:
               9.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Landesgericht Innsbruck (Austria) la 14 iunie 2010 — Gebhard Stark/D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG
   (Cauza C-293/10)
   ()
   2010/C 274/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Landesgericht Innsbruck

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Gebhard Stark

      Pârâtă: D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG

      Întrebarea preliminară

   Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 87/344/CEE (1) trebuie interpretat în sensul că se opune articolului 158k alineatul (2) VersVG (Versicherungsvertragsgesetz, Legea privind contractele de asigurări din Austria) și unei clauze întemeiată pe acesta cuprinsă în condițiile generale de asigurare ale unui asigurător de protecție juridică potrivit căreia se poate conveni în contractul de asigurare ca asiguratul să aibă dreptul să aleagă pentru a fi reprezentat într-o procedură administrativă sau judiciară numai persoane, care au calificarea profesională corespunzătoare pentru reprezentarea părților, ce au cabinetul la locul instanței sau al autorității administrative competente să soluționeze procedura respectivă în prima instanță?

      (1)  Directiva Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică (JO L 185, p. 77, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 186)


title: Cauza T-498/10: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2010 — Mayer Naman/OAPI — Daniel e Mayer (David Mayer)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/51

         Acțiune introdusă la 18 octombrie 2010 — Mayer Naman/OAPI — Daniel e Mayer (David Mayer)
   (Cauza T-498/10)
   ()
   2010/C 346/101
   Limba în care a fost formulată acțiunea: italiana

      Părțile

      Reclamant: David Mayer Naman (Roma, Italia) (reprezentanți: S. Sutti, avocat, S. Cazzaniga, avocat, V. Fedele, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Daniel e Mayer Srl (Milano, Italia)

      Concluziile reclamantului

               —

               Modificarea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care cuprinde elementul verbal „David Meyer” (cererea de înregistrare nr. 1518950) pentru a diferenția, între altele, produse din clasele 18 și 25.

      Titularul mărcii comunitare: reclamantul.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: Daniel & Mayer Srl.

      Dreptul asupra mărcii al părții care solicită declararea nulității: marca verbală italiană „DANIEL & MAYER MADE IN ITALY” (nr. 472351) pentru a diferenția produse din clasa 25 și marca verbală neînregistrată „DANIEL & MAYER”, utilizată în Italia cu privire la „producerea și comercializarea articolelor de îmbrăcăminte și a accesoriilor”

      Decizia diviziei de anulare: admite în parte cererea de declarare a nulității.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea și aplicarea greșită a articolului 8 din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-52/10 P: Recurs introdus la 9 februarie 2010 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței pronunțate la 30 noiembrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-54/09, Lebedef/Comisia

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/48

         Recurs introdus la 9 februarie 2010 de Giorgio Lebedef împotriva Ordonanței pronunțate la 30 noiembrie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-54/09, Lebedef/Comisia
   (Cauza T-52/10 P)
   2010/C 113/78
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice pronunțate la 30 noiembrie 2009 în cauza F-54/09 Giorgio LEBEDEF, cu domiciliul în Senningerberg, strada Neie Wee numărul 4, L-1670, Luxemburg, funcționar al Comisiei Europene, asistat și reprezentat de avocat Frédéric FRABETTI, cu sediul în Luxemburg, strada Jean Bertels număril 5, L-1230, având domiciliul ales la cabinetul de avocatură al acestuia, împotriva Comisiei Comunităților Europene, reprezentantă de domnii J. Currall și G. Berscheid, în calitate de agenți, cu domiciliul ales la Luxemburg, pârâtă, având ca obiect o cerere de anulare a deciziilor din 15 februarie 2008, din 1 aprilie 2008, din 10 aprilie 2008, din 20 mai 2008 și din 14 iulie 2008 privind scăderea unui număr de 39 de zile din perioada de concediu la care recurentul avea dreptul pentru anul 2008;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurent în primă instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice;

               —

               pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată și obligarea Comisiei la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea Ordonanței Tribunalului Funcției Publice (TFP) pronunțate la 30 noiembrie 2009 în cauza F-54/09 Lebedef/Comisia prin care a fost respinsă ca vădit nefondată acțiunea prin care recurentul solicitase anularea unei serii de decizii privind scăderea unui număr de 39 de zile din concediul său anual pentru anul 2008.
   În susținerea recursului formulat, recurentul invocă nouă motive, întemeiate:

               —

               pe încălcarea articolului 1 al șaselea paragraf din anexa II la statut și a articolului 1 alineatul (2) din acordul-cadru ce reglementează relațiile dintre Comisie și organizațiile sindicale și profesionale;

               —

               pe interpretarea și aplicarea eronată a conceputului de libertate sindicală;

               —

               pe fapte inexistente în 2008;

               —

               pe încălcarea Decizia din 28 aprilie 2004 a Comisiei de instituire a normelor de aplicare în ceea ce privește absențele din motive de boală sau de accident;

               —

               pe interpretarea și aplicarea eronată a noțiunilor „participare la reprezentarea personalului”, „detașare în cadrul sindicatului” și „delegație în interes sindical”;

               —

               pe denaturarea situației de fapt și a afirmațiilor recurentului, precum și pe inexactitatea materială a constatărilor TFP în ceea ce privește înregistrarea unor „absențe nemotivate” în SysPer2;

               —

               pe greșita interpretare a declarațiilor recurentului și pe o eroare de drept comisă de TFP la interpretarea noțiunii de „absență”, astfel cum este aceasta definită la articolele 57, 59 și 60 din statut

               —

               pe o eroare de drept comisă de TFP în aplicarea articolului 60 din statut, și

               —

               pe lipsa motivării în ceea ce privește diferite puncte decisive ale deciziei atacate.


title: Cauza T-203/17: Ordonanța Tribunalului din 20 iulie 2017 – GY/Comisia

text:
               4.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 293/41

         Ordonanța Tribunalului din 20 iulie 2017 – GY/Comisia
   (Cauza T-203/17) (1)

   (2017/C 293/53)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a șaptea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 195, 19.6.2017.