title: Cauza T-11/16: Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2017 – De Masi/Comisia [„Acțiune în anulare — Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Inexistența unei decizii confirmative — Cerere de acces în cadrul cooperării interinstituționale în temeiul articolului 230 TFUE — Documente privind lucrările grupului «Cod de conduită (fiscalitatea întreprinderilor)» instituit de Consiliu — Act care nu este supus căilor de atac — Inadmisibilitate vădită”]

text:
               14.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/15

         Ordonanța Tribunalului din 7 iunie 2017 – De Masi/Comisia
   (Cauza T-11/16) (1)

   ([„Acțiune în anulare - Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Inexistența unei decizii confirmative - Cerere de acces în cadrul cooperării interinstituționale în temeiul articolului 230 TFUE - Documente privind lucrările grupului «Cod de conduită (fiscalitatea întreprinderilor)» instituit de Consiliu - Act care nu este supus căilor de atac - Inadmisibilitate vădită”])
   (2017/C 269/21)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Fabio De Masi (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: A. Fischer-Lescano, profesor)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Erlbacher, J. Baquero Cruz și A. Buchet, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE având ca obiect anularea, pe de o parte, a deciziei cuprinse în scrisoarea Comisiei din 9 decembrie 2015 de răspuns la cererea de acces la documentele grupului „Cod de conduită (fiscalitatea întreprinderilor)”, prezentată de reclamant în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43), și, pe de altă parte, a deciziei cuprinse în scrisoarea Comisiei din 9 noiembrie 2015 de răspuns la cererea de acces la aceleași documente prezentată de președintele comisiei speciale a Parlamentului European pentru deciziile fiscale și alte măsuri similare sau cu efecte similare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Domnul Fabio De Masi suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 78, 29.2.2016.


title: Cauza T-61/07: Acțiune introdusă la data de 26 februarie 2007 — Italia/Comisie

text:
               28.4.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/49

         Acțiune introdusă la data de 26 februarie 2007 — Italia/Comisie
   (Cauza T-61/07)
   (2007/C 95/99)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: P. Gentili, Avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea notei nr. 12244 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 14 decembrie 2006 — privind plăți ale Comisiei diferite de cuantumul solicitat. Ref. program DOCUP Lazio (nr. CCI 2000 IT 162 DO 009);

               —

               anularea notei nr. 12528 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 19 decembrie 2006 — privind plăți ale Comisiei diferite de cuantumul solicitat. Ref. program DOCUP Piemonte (nr. CCI 2000 IT 162 DO 007);

               —

               anularea notei nr. 12558 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 20 decembrie 2006 — privind plăți ale Comisiei diferite de cuantumul solicitat. Ref. program POR Puglia (nr. CCI 1999 IT 161 PO 009);

               —

               anularea notei nr. 00321 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 16 ianuarie 2007 — privind plăți ale Comisiei diferite de cuantumul solicitat. Ref. program DOCUP Lazio (nr. CCI 2000 IT 162 DO 009);

               —

               anularea notei nr. 00322 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 16 ianuarie 2007 — privind certificarea și declarația de cheltuieli intermediare și cererea de plată. DOCUP Veneto Ob. 2 2000-2006 (nr. CCI 2000 IT 162 DO 005);

               —

               anularea notei nr. 00324 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 16 ianuarie 2007 — privind plăți ale Comisiei Europene diferite de cuantumul solicitat. Ref. program POR Sardegna 2000-2006 (nr. CCI 1999 IT 161 PO 010);

               —

               anularea notei nr. 00325 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 16 ianuarie 2007 — privind plăți ale Comisiei Europene diferite de cuantumul solicitat. Ref. program POR Campania 2000-2006 (nr. CCI 1999 IT 161 PO 007);

               —

               anularea notei nr. 00425 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 18 ianuarie 2007 — privind plăți ale Comisiei diferite de cuantumul solicitat. Ref. program DOCUP Toscana Ob. 2 (nr. CCI 1999 IT 162 DO 001);

               —

               anularea notei nr. 00427 a Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională — Programe și proiecte în Cipru, Grecia, în Ungaria, Italia, Malta și Țările de Jos din 18 ianuarie 2007 — privind plăți ale Comisiei Europene diferite de cuantumul solicitat. Ref. program POR Puglia (nr. CCI 1999 IT 161 PO 009);

               —

               anularea tuturor actelor conexe și anterioare și, în consecință, obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Motivele și principalele argumente sunt similare cu cele invocate în cauza T-345/04, Republica Italiană/Comisie (1).

      (1)  JO C 262, 23.10.2004, p. 55.


title: Cauza C-375/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 3 iulie 2013 — Harald Kolassa/Barclays Bank PLC

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Handelsgericht Wien (Austria) la 3 iulie 2013 — Harald Kolassa/Barclays Bank PLC
   (Cauza C-375/13)
   2013/C 274/12
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Handelsgericht Wien

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Harald Kolassa

      Pârâtă: Barclays Bank PLC

      Întrebările preliminare

                  A.

                  [Articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001
                   (1)
                  ]:

                           1.

                           Formularea „În ceea ce privește un contract încheiat de o persoană, consumatorul, într-un scop care se poate considera că se situează în afara domeniului său profesional, competența se determină […]”, cuprinsă în articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, trebuie interpretată în sensul că

                                       1.1.

                                       reclamantul care, în calitate de consumator, a dobândit pe piața secundară o obligațiune la purtător și care, în prezent, invocă drepturi împotriva emitentului obligațiunii în temeiul condițiilor de împrumut, al încălcării obligațiilor de informare și de control și al răspunderii emitentului în temeiul prospectului de emisiune, se poate întemeia pe criteriile de stabilire a competenței prevăzute de dispoziția menționată în cazul în care, prin cumpărarea valorii mobiliare de la un terț, s-a subrogat în drepturile subscriitorului inițial al împrumutului în cadrul contractului încheiat cu emitentul?

                                       1.2.

                                       (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1.) reclamantul poate să invoce competența prevăzută la articolul 15 din regulamentul citat și în cazul în care terțul, de la care consumatorul a cumpărat obligațiunea la purtător, a achiziționat la rândul său această obligațiune într-un scop care se poate considera că se situează în domeniul său profesional, astfel încât se poate considera că reclamantul a preluat raportul de împrumut de la o persoană care nu are calitatea de consumator?

                                       1.3.

                                       (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1.1. și 1.2.) consumatorul reclamant se poate întemeia pe competența prevăzută la articolul 15 din regulamentul citat chiar și în cazul în care deținătorul obligațiunii nu este reclamantul, ci terțul care a fost mandatat de reclamant să achiziționeze titlul de valoare și care nu are calitatea de consumator, deținând — conform contractului — titlul de valoare în nume propriu și pe seama reclamantului, acesta din urmă neputând invoca împotriva terțului decât un drept de predare a obligațiunii născut din raportul obligațional?

                           2.

                           (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1) În temeiul articolului 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001, instanța sesizată în materie contractuală cu privire la drepturi invocate în temeiul dobândirii unei obligațiuni este competentă în mod accesoriu să se pronunțe și în materie delictuală?

                  B.

                  [Articolul 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (Regulamentul Bruxelles I)]:

                           1.

                           Formularea „în materie contractuală, […] care formează obiectul cererii”, cuprinsă în articolul 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, trebuie interpretată în sensul că

                                       1.1.

                                       un reclamant care, în calitate de consumator, a cumpărat pe piața secundară o obligațiune la purtător și care, în prezent, invocă drepturi împotriva emitentului obligațiunii în temeiul condițiilor de împrumut, al încălcării obligațiilor de informare și de control și al răspunderii emitentului în temeiul prospectului de emisiune poate să invoce criteriile de stabilire a competenței prevăzute de dispoziția menționată în cazul în care, prin cumpărarea valorii mobiliare de la un terț, s-a subrogat în drepturile subscriitorului inițial al împrumutului în cadrul contractului încheiat cu emitentul?

                                       1.2.

                                       (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1.) reclamantul se poate întemeia pe competența prevăzută la articolul 5 punctul 1 litera (a) din regulamentul citat chiar și în cazul în care deținătorul obligațiunii nu este reclamantul, ci terțul mandatat de reclamant să achiziționeze titlurile de valoare și care deține, conform contractului, titlul de valoare în nume propriu și pe seama reclamantului, acesta din urmă neputând invoca împotriva terțului decât un drept de predare a obligațiunii născut din raportul obligațional?

                           2.

                           (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.1.) în temeiul articolului 5 punctul 1 litera (a) din Regulamentul nr. 44/2001, instanța sesizată în materie contractuală cu privire la drepturi invocate în temeiul dobândirii unei obligațiuni este competentă în mod accesoriu să se pronunțe și în materie delictuală?

                  C.

                  [Articolul 5 punctul 3 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 (Regulamentul Bruxelles I)]:

                           1.

                           În cazul emiterii unei obligațiuni la purtător, drepturile întemeiate pe răspunderea emitentului aferentă prospectului de emisiune și drepturile născute ca urmare a nerespectării obligației de informare reprezintă drepturi delictuale sau cvasidelictuale în sensul articolului 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 ?

                                       1.1.

                                       (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 1.) Acest lucru este valabil și în cazul în care o persoană care nu este ea însăși deținătoarea obligațiunii, ci are doar un drept la restituire față de persoana care deține obligațiunea în calitate de mandatar, invocă aceste drepturi împotriva emitentului?

                           2.

                           Formularea „locul unde s-a produs sau riscă să se producă fapta prejudiciabilă” cuprinsă în articolul 5 punctul 3 din Regulamentul nr. 44/2001 nr. 44/2001 trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care un titlu de valoare a fost dobândit pe baza unor informații intenționat eronate,

                                       2.1.

                                       trebuie să se prezume că locul prejudiciului este domiciliul persoanei prejudiciate, înțeles ca fiind centrul intereselor acesteia?

                                       2.2.

                                       (în cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea 2.1.) Acest lucru este valabil și în cazul în care ordinul de cumpărare și transferul titlurilor de valoare pot fi revocate până la definitivarea tranzacției, iar tranzacția a avut loc într-un alt stat membru după un interval de timp ulterior debitării contului persoanei prejudiciate?

                  D.

                  Verificarea competenței, fapte dublu relevante

                           1.

                           În cadrul verificării competenței conform articolului 25 și următoarelor din Regulamentul (CE) nr. 44/2001, instanța trebuie să administreze probe privind faptele în litigiu care sunt relevante atât în ceea ce privește problema competenței, cât și existența dreptului invocat („fapte dublu relevante”) sau poate aprecia, în vederea luării unei decizii privind competența, că afirmațiile reclamantului sunt corecte?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-274/17: Acțiune introdusă la 10 mai 2017 – Monster Energy/EUIPO – Bösel (MONSTER DIP)

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/36

         Acțiune introdusă la 10 mai 2017 – Monster Energy/EUIPO – Bösel (MONSTER DIP)
   (Cauza T-274/17)
   (2017/C 221/51)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Monster Energy Company (Corona, California, Statele Unite) (reprezentant: P. Brownlow, Solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Marco Bösel (Bad Fallingbostel, Germania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „MONSTER DIP” – cererea de înregistrare nr. 13 118 211

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 10 februarie 2017 în cauza R 1062/2016-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               anularea deciziei diviziei de opoziţie din 19 aprilie 2016 în procedura de opoziţie B 2433681;

               —

               respingerea mărcii contestate pentru toate produsele şi serviciile;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) şi a articolului 8 alineatele (4) şi (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-295/09: Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 februarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/43/CE — Dreptul societăților comerciale — Auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate — Netranspunere în termenul prevăzut)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/9

         Hotărârea Curții (Camera a șaptea) din 25 februarie 2010 — Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-295/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/43/CE - Dreptul societăților comerciale - Auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate - Netranspunere în termenul prevăzut)
   2010/C 100/13
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Braun și E. Adsera Ribera, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei (reprezentant: F. Díez Moreno, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea, în termenul prevăzut, a măsurilor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (JO L 157, p. 87, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 122)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea, în termenul prevăzut, a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 256, 24.10.2009.


title: Cauza T-363/16: Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – Zoetis Belgium/Comisia

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/50

         Acțiune introdusă la 7 iulie 2016 – Zoetis Belgium/Comisia
   (Cauza T-363/16)
   (2016/C 305/68)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Zoetis Belgium (Ottignies- Louvain-la-Neuve, Belgia) (reprezentanți: H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers și N. Baeten, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe săvârșirea de către Comisie a unei erori de drept și a unei erori vădite de apreciere în identificarea pretinsei măsuri de ajutor și în calificarea acesteia drept schemă de ajutor în sensul articolului 1 litera (d) din Regulamentul nr. 2015/1589 (1) al Consiliului și al articolului 107 TFUE.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 TFUE, pe lipsa motivării și pe săvârșirea unei erori vădite de apreciere, prin considerarea că sistemul belgian de decizii fiscale anticipate privind profitul excedentar constituie o măsură de ajutor de stat.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 16 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului și a principiilor generale al securității juridice și încrederii legitime prin dispunerea recuperării pretinsului ajutor.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 2 alineatul (6) TFUE și a principiului egalității de tratament și pe comiterea unui abuz de putere, prin utilizarea normelor privind ajutoarele de stat pentru a interzice sistemul belgian de decizii fiscale anticipate privind profitul excedentar.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-527/12: Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – DeMaCo Holland/Comisia

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/60

         Ordonanța Tribunalului din 8 martie 2017 – DeMaCo Holland/Comisia
   (Cauza T-527/12) (1)

   (2017/C 144/82)
   Limba de procedură: neerlandeza
   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza F-141/07: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2007 — Maniscalco/Comisia Comunităților Europene

text:
               12.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 92/49

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2007 — Maniscalco/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-141/07)
   (2008/C 92/100)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamant: Daniele Maniscalco (Roma, Italia) (reprezentanți: C. Cardarello și F. d'Amora, avvocati)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei de încadrare a recurentului în grupa IV, gradul 13, treapta 1.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei ADMIN.B.2/OG/jmt/D(07)23504;

               —

               declararea temeiniciei cererii având ca obiect recunoașterea încadrării într-un grad superior și a diferențelor de remunerație la data la care se va semna un contract prin care se recunoaște încadrarea sa în gradul 16;

               —

               obligarea Direcției Generale Personal și Administrație — Direcția A — Personal și cariere de a vărsa suma datorată inclusiv dobânzile și costurile accesorii, corespunzătoare diferenței de remunerație între gradul 13 și gradul 16;

               —

               recunoașterea pentru viitor a încadrării sale în gradul 16 și în treapta corespunzător anilor de experiență profesională.


title: Apel pentru depunerea candidaturilor — Director al Direcției Protocol și Vizite (gradul AD 14 sau AD 15)

text:
               9.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               CA 130/1

         Apel pentru depunerea candidaturilor
   Director al Direcției Protocol și Vizite (gradul AD 14 sau AD 15)
   (2009/C 130 A/01)
   Postul de director (gradul AD 14 sau AD 15) al Direcției Protocol și Vizite din cadrul Curții de Justiție a Comunităților Europene urmează să fie vacant. Acest post va fi ocupat în temeiul articolului 29 alineatul (2) din Statutul funcționarilor Comunităților Europene.
   Natura atribuțiilor
   Sub autoritatea grefierului Curții, titularul postului are sarcina de a conduce Direcția Protocol și Vizite, de a organiza și de a coordona activitățile acesteia.
   Directorul Direcției Protocol și Vizite exercită atribuțiile de șef de protocol în cadrul Curții și, în această calitate, supraveghează organizarea vizitelor oficiale la Curte ale unor înalte personalități, precum și organizarea ședințelor solemne și a altor manifestări oficiale.
   Titularul postului răspunde, de asemenea, de serviciul vizite, ceea ce presupune:

               —

               pregătirea vizitelor de studii și de informare (circa 15 000 de persoane pe an);

               —

               organizarea la Curte de reuniuni cu magistrații din statele membre.

         Directorul Direcției Protocol și Vizite va veghea în special la buna gestionare a personalului din direcția sa; în particular, va favoriza motivarea, formarea și adaptarea acestuia la cerințele serviciului. Se va consacra, de asemenea, îmbunătățirii metodelor de lucru ale direcției, precum și utilizării optime a resurselor și a instrumentelor de care dispune aceasta. În sfârșit, în calitate de ordonator subdelegat, va asigura buna gestionare a fondurilor care i-au fost alocate.
   Titluri sau diplome necesare

               —

               Pregătire universitară completă recunoscută printr-o diplomă;

               —

               cunoștințe și experiență profesională aprofundate în domeniile care intră în competența direcției;

               —

               capacitatea de a conduce o unitate administrativă;

               —

               buna cunoaștere a limbilor engleză și franceză.

         Depunerea candidaturilor
   Candidaturile pentru acest post trebuie să fie primite de Curtea de Justiție, exclusiv prin e-mail trimis la adresa DIR-PV-CURIA@curia.europa.eu, cel mai târziu până la 27 iunie 2009, ora 13.00. Candidaturile trebuie să fie însoțite de un curriculum vitae detaliat și de orice alte documente utile.


               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/1

         (2007/C 42/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 20, 27.1.2007

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-364/09 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2009 de Giorgio Lebedef împotriva Hotărârii pronunțate la 7 iulie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-39/08, Lebedef/Comisia

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/52

         Recurs introdus la 21 septembrie 2009 de Giorgio Lebedef împotriva Hotărârii pronunțate la 7 iulie 2009 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-39/08, Lebedef/Comisia
   (Cauza T-364/09 P)
   2009/C 282/99
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxemburg) (reprezentant: F. Frabetti, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea Hotărârii pronunțate de Tribunalul Funcției Publice la 7 iulie 2009 în cauza F-39/08, Giorgio LEBEDEF, domiciliat în Senningerberg, strada Neie Wee numărul 4, L-1670, Luxemburg, funcționar al Comisiei Europene, asistat și reprezentat de Frédéric FRABETTI, avocat, reclamantul având domiciliul ales la cabinetul de avocatură al acestuia, situat în strada Jean Bertels numărul 5, L-1230, Luxemburg, împotriva Comisiei Comunităților Europene, reprezentată de agenții săi, cu domiciliul ales în Luxembourg, pârâtă, având ca obiect o cerere de anulare a deciziilor din 29 mai 2007, din 20 iunie 2007, din 28 iunie 2007 și din 6 iulie 2007, precum și a celor două decizii din 26 iulie 2007 și a deciziei din 2 august 2007 privind scăderea a 32 de zile din perioada de concediu la care recurentul avea dreptul pentru anul 2007;

               —

               admiterea concluziilor formulate de recurent în primă instanță;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice;

               —

               pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată și obligarea Comisiei Europene la plata acestora.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, recurentul solicită anularea Hotărârii pronunțate de Tribunalul Funcției Publice (TFP) la 7 iulie 2009 în cauza Lebedef/Comisia, F-39/08, prin care a fost respinsă acțiunea prin care reclamantul solicitase anularea unei serii de decizii privind scăderea unui număr de 32 de zile din concediul său anual pentru anul 2007.
   În susținerea recursului formulat, reclamantul invocă nouă motive, întemeiate:

               —

               pe încălcarea, printre altele, a articolului 1 al șaselea paragraf din anexa II la Statutul funcționarilor Comunităților Europene referitor la compunerea și la modul de funcționare a Comitetului pentru personal, precum și a articolului 1 alineatul (2) din acordul-cadru ce reglementează relațiile dintre Comisie și organizațiile sindicale și profesionale;

               —

               pe greșita interpretare și aplicare a noțiunii „libertate sindicală” bazate pe articolul 24b din statut;

               —

               pe nerespectarea punctului III.c privind „activitatea cu normă redusă din motive medicale” din Decizia din 28 aprilie 2004 a Comisiei de instituire a normelor de aplicare în ceea ce privește absențele din motive de boală sau de accident, și mai exact a punctului care prevede că „zilele eventual folosite din concediul anual trebuie considerate zile întregi”;

               —

               pe faptul că nu s-a ținut seama de starea de sănătate a recurentului;

               —

               pe greșita interpretare și aplicare a noțiunilor „participare la reprezentarea personalului”, „detașare în cadrul unui sindicat” și „delegație în interes sindical”;

               —

               pe denaturarea situației de fapt și a afirmațiilor recurentului, precum și pe inexactitatea materială a constatărilor TFP în ceea ce privește înregistrarea unor „absențe nemotivate” în SysPer2;

               —

               pe o eroare de drept comisă de TFP cu ocazia interpretării noțiunii „absență”, astfel cum este aceasta definită la articolele 57, 59 și 60 din statut;

               —

               pe o eroare de drept comisă de TFP în aplicarea articolului 60 din statut și

               —

               pe lipsa motivării în ceea ce privește aprecierile TFP criticate în cadrul primelor opt motive invocate.


title: Cauza C-8/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia (Spania) la 10 ianuarie 2014 – Unnim Banc, S.A./Diego Fernández Gabarro şi alţii

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia (Spania) la 10 ianuarie 2014 – Unnim Banc, S.A./Diego Fernández Gabarro şi alţii
   (Cauza C-8/14)
   2014/C 102/18
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de Primera Instancia

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Unnim Banc, S.A.

      Pârâți: Diego Fernández Gabarro, Pedro Penalva López şi Clara López Durán

      Întrebare preliminară

   Termenul de o lună prevăzut de Legea 1/2013 privind măsurile pentru îmbunătățirea protecției debitorilor ipotecari, restructurarea datoriilor și închirierea de locuințe sociale trebuie interpretat în sensul că este contrar articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13/CEE (1)?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauzele conexate T-420/11 și T-56/12: Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Ocean Capital Administration și alții/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului pentru împiedicarea proliferării nucleare — Înghețarea fondurilor — Autoritate de lucru judecat — Consecințele unei anulări a măsurilor restrictive pentru entitatea deținută sau controlată de o entitate recunoscută ca fiind implicată în proliferarea nucleară — Modularea în timp a efectelor unei anulări” )

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/12

         Hotărârea Tribunalului din 22 ianuarie 2015 – Ocean Capital Administration și alții/Consiliul
   (Cauzele conexate T-420/11 și T-56/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului pentru împiedicarea proliferării nucleare - Înghețarea fondurilor - Autoritate de lucru judecat - Consecințele unei anulări a măsurilor restrictive pentru entitatea deținută sau controlată de o entitate recunoscută ca fiind implicată în proliferarea nucleară - Modularea în timp a efectelor unei anulări”))
   (2015/C 081/15)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburg, Germania) și celelalte reclamante ale căror nume figurează în anexa hotărârii (cauza T-420/11), IRISL Maritime Training Institute (Teheran, Iran), Kheibar Co. (Teheran), Kish Shipping Line Manning Co. (Insula Kish, Iran), IRISL Multimodal Transport Co. (Teheran) (cauza T-56/12) (reprezentanți: F. Randolph, QC, M. Taher, solicitor, și M. Lester, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și, în cauza T-420/11, P. Plaza García și, în cauza T-56/12, M.-M. Joséphidès, agenți)

      Obiectul

   În cauza T-420/11, cerere de anulare a Deciziei 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 65), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 136, p. 26) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 a Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1), în măsura în care aceste acte privesc reclamantele și, în cauza T-56/12, cerere de anulare a Deciziei 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 71), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 319, p. 11), și a Regulamentului nr. 267/2012, în măsura în care aceste acte privesc reclamantele.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează, în ceea ce privește Ocean Capital Administration GmbH și celelalte reclamante ale căror nume figurează în anexa prezentei hotărâri,

                           —

                           Decizia 2011/299/PESC a Consiliului din 23 mai 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 503/2011 al Consiliului din 23 mai 2011 de aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului,

                           —

                           Regulamentul (UE) nr. 267/2012 a Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010.

               2)

               Anulează, în ceea ce privește IRISL Maritime Training Institute, Kheibar Co., Kish Shipping Line Manning Co. și IRISL Multimodal Transport Co.,

                           —

                           Decizia 2011/783/PESC a Consiliului din 1 decembrie 2011 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului;

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr.o1245/2011 al Consiliului din 1 decembrie 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului,

                           —

                           Regulamentul nr.o267/2012.

               3)

               Efectele Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2011/299 și prin Decizia 2011/783, sunt menținute în ceea ce privește, pe de o parte, Ocean Capital Administration și celelalte reclamante ale căror nume figurează în anexa prezentei hotărâri, și, pe de altă parte, IRISL Maritime Training Institute, Kheibar, Kish Shipping Line Manning și IRISL Multimodal Transport, până la producerea efectelor de anulare a Regulamentului nr. 267/2012.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate, pe de o parte, de Ocean Capital Administration și celelalte 35 de reclamante ale căror nume figurează în anexa prezentei hotărâri și, pe de altă parte, pe cele efectuate de IRISL Maritime Training Institute, Kheibar, Kish Shipping Line Manning și IRISL Multimodal Transport.

      (1)  JO C 290, 1.10.2011.


               9.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 73/22

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2016 de întreprinderile Autonomy Capital (Jersey) LP și Eaton Vance Management împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cazul E-20/16)
   (2017/C 73/12)
   La 20 decembrie 2016, întreprinderile Autonomy Capital (Jersey) LP și Eaton Vance Management, reprezentate de Pétur Örn Sverrisson hrl. și respectiv Halldór Backman hrl., Morrison & Foerster (Regatul Unit) LLP, Citypoint, One Ropemaker Street, London EC2Y 9AW, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamanții solicită Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze decizia pârâtei din 23 noiembrie 2016 de închidere a plângerii reclamanților împotriva Islandei; și

               2.

               să oblige pârâta la plata cheltuielilor de judecată ale reclamanților aferente prezentei proceduri.

         Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Reclamanții susțin că Legea nr. 37/2016, adoptată de Parlamentul Islandei, creează o discriminare pe motive de cetățenie prin impunerea unor cerințe ample, cu sancțiuni în caz de încălcare, deținătorilor offshore de coroane, care sunt, în principal, persoane fără rezidență în Islanda, fără ca cerințe echivalente să fie impuse și deținătorilor naționali de coroane.

               —

               Potrivit reclamanților, Autoritatea de Supraveghere AELS a invocat articolul 43 din Acordul privind SEE pentru a-și susține afirmația că Islandei i s-a permis și continuă să i se permită derogarea de la obligația sa de a respecta libertățile fundamentale stabilite în Acordul privind SEE.

               —

               Reclamanții susțin că Autoritatea AELS de Supraveghere a examinat în mod incorect marja de discreție acordată statelor SEE/AELS, în conformitate cu articolul 43 și, prin urmare, Islanda nu a îndeplinit criteriul stabilit la articolul 43 alineatul (4).

               —

               În plus, reclamanții arată că, indiferent de situație, orice derogare de la o obligație prevăzută de Acordul privind SEE trebuie să fie în conformitate cu principiul proporționalității și nu trebuie să aibă un domeniu de aplicare mai larg decât este necesar pentru remedierea oricăror dificultăți neprevăzute. Potrivit reclamanților, controalele impuse de Legea nr. 37/2016 sunt disproporționate și nu abordează preocuparea formulată de Guvernul Islandez și, în plus, autoritățile islandeze nu au luat în considerare opțiunile mult mai puțin restrictive care le-au fost sugerate.


title: Cauza T-284/16: Ordonanța Tribunalului din 29 noiembrie 2016 – Gulli/EUIPO – Laverana (Lybera)

text:
               23.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 22/60

         Ordonanța Tribunalului din 29 noiembrie 2016 – Gulli/EUIPO – Laverana (Lybera)
   (Cauza T-284/16) (1)

   (2017/C 022/81)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 270, 25.7.2016.


title: Cauza T-389/16: Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2017 – AIA/EUIPO – Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de declarare a nulității — Marca Uniunii Europene verbală MONTORSI F. & F. — Marca națională verbală anterioară Casa Montorsi — Motiv relativ de nulitate — Risc de confuzie — Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Acord de coexistență a mărcilor — Conținut — Articolul 53 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/43

         Hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2017 – AIA/EUIPO – Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.)
   (Cauza T-389/16) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de declarare a nulității - Marca Uniunii Europene verbală MONTORSI F. & F. - Marca națională verbală anterioară Casa Montorsi - Motiv relativ de nulitate - Risc de confuzie - Articolul 53 alineatul (1) litera (a) și articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Acord de coexistență a mărcilor - Conținut - Articolul 53 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009”])
   (2017/C 283/65)
   Limba de procedură: italiana

      Părţile

      Reclamantă: Agricola italiana alimentare SpA (AIA) (San Martino Buon Albergo, Italia) (reprezentant: S. Rizzo, avocat)

      Pârât: Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), (reprezentant: L. Rampini, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Casa Montorsi Srl (Vignola, Italia) (reprezentanți: S. Verea, K. Muraro și M. Balestriero, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 28 aprilie 2016 (cauza R 1239/2014-1), privind o procedură de declarare a nulității între Casa Montorsi și AIA

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Agricola italiana alimentare SpA (AIA) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 335, 12.9.2016.


title: Cauza T-410/16: Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Makhlouf/Consiliul

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/13

         Acțiune introdusă la 31 iulie 2016 – Makhlouf/Consiliul
   (Cauza T-410/16)
   (2016/C 371/15)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Rami Makhlouf (Damasc, Siria) (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii reclamantului ca fiind admisibilă și fondată;

               —

               în consecință, anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, în măsura în care acestea îl privesc pe reclamant;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la protecție jurisdicțională efectivă, prevăzute la articolele 6 și 13 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDO”), la articolul 215 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”), precum și la articolele 41 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, în măsura în care motivarea furnizată de Consiliu nu ar îndeplini obligația care incumbă instituțiilor Uniunii Europene prevăzută la articolul 6 din CEDO, la articolul 296 TFUE, precum și la articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere pe care Consiliul ar fi comis-o în privința implicării reclamantului în finanțarea regimului sirian.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe împrejurarea că măsurile atacate restrâng în mod nejustificat și disproporționat drepturile fundamentale ale reclamantului, în special dreptul său de proprietate, prevăzut la articolul 1 din Protocolul adițional nr. 1 la CEDO și la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, dreptul său la respectarea reputației, prevăzut la articolul 8 și la articolul 10 alineatul (2) din CEDO, principiul prezumției de nevinovăție, prevăzut la articolul 6 din CEDO și la articolul 48 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, libertatea sa de exprimare, prevăzută la articolul 10 din CEDO, precum și dreptul său la libertatea de circulație, prevăzut la articolul 2 alineatul (2) din Protocolul nr. 4 la CEDO.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea orientărilor din 2 decembrie 2005 ale Consiliului privind punerea în aplicare și evaluarea măsurilor restrictive (sancțiuni) în cadrul politicii externe și de securitate comună a Uniunii Europene (documentul 15114/05 al Consiliului din 2 decembrie 2005).


title: Cauza C-139/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Burgos (Spania) la 7 martie 2016 – Juan Moreno Marín, Maria Almudena Benavente Cardaba și Rodrigo Moreno Benavente/Abadía Retuerta, S.A.

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Burgos (Spania) la 7 martie 2016 – Juan Moreno Marín, Maria Almudena Benavente Cardaba și Rodrigo Moreno Benavente/Abadía Retuerta, S.A.
   (Cauza C-139/16)
   (2016/C 200/09)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial sección no 3 de Burgos

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Juan Moreno Marín, Maria Almudena Benavente Cardaba și Rodrigo Moreno Benavente

      Pârâtă: Abadía Retuerta, S.A.

      Întrebările preliminare

               1)

               Utilizarea unui semn care face referire la caracteristica unui produs sau a unui serviciu, constând în posibilitatea de a-l găsi din abundență în același loc, cu o valoare ridicată și de calitate superioară, poate fi inclusă printre interdicțiile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2008/95 (1)?

               2)

               Un semn cu aceste caracteristici poate fi considerat o indicație de proveniență geografică, în măsura în care produsele sau serviciile în cauză vor fi concentrate întotdeauna într-un spațiu fizic determinat?

      (1)  Directiva 2008/95 a Parlamentului și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2008, L 299, p. 25).


title: Cauza T-356/16: Acțiune introdusă la 4 iulie 2016 – Brita/EUIPO – Aquis Wasser Luft Systeme (maxima)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/50

         Acțiune introdusă la 4 iulie 2016 – Brita/EUIPO – Aquis Wasser Luft Systeme (maxima)
   (Cauza T-356/16)
   (2016/C 305/67)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Brita GmbH (Taunusstein, Germania) (reprezentant: S. Maaßen, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aquis Wasser Luft Systeme GmbH (Rebstein, Elveția)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: înregistrarea internațională nr. 1 128 639 care desemnează Uniunea Europeană

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 3 mai 2016 în cauza R 99/2015-5

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate și anularea deciziei diviziei de opoziție din 11 noiembrie 2014 și, prin urmare, reformarea acesteia prin admiterea opoziției și refuzarea, pe teritoriul Uniunii, a protecției înregistrării internaționale IR 1128639, „MAXIMA”;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată aferente cererii de chemare în judecată și procedurii căii de atac.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 43 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-666/16 P: Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2017 – De Nicola/BEI („Recurs — Personalul BEI — Notare — Raport asupra evoluției carierei — Raport de evaluare 2013 — Cerere de anulare a deciziei Comitetului de recurs și a deciziei de a nu îl promova pe recurent — Hărțuire morală — Cerere de daune interese”)

text:
               28.8.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/50

         Ordonanța Tribunalului din 3 iulie 2017 – De Nicola/BEI
   (Cauza T-666/16 P) (1)

   ((„Recurs - Personalul BEI - Notare - Raport asupra evoluției carierei - Raport de evaluare 2013 - Cerere de anulare a deciziei Comitetului de recurs și a deciziei de a nu îl promova pe recurent - Hărțuire morală - Cerere de daune interese”))
   (2017/C 283/77)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: G. Ferabecoli, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții (BEI) (reprezentanți: T. Gilliams și G. Faedo, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 21 iulie 2016, De Nicola/BEI (F-100/15, EU:F:2016:167), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Domnul Carlo De Nicola suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Banca Europeană de Investiții (BEI) în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 410, 7.11.2016.


               15.12.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 467/25

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2016 de către Marine Harvest ASA împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-12/16)
   (2016/C 467/12)
   La data de 20 septembrie 2016, Marine Harvest ASA, reprezentată de Torben Foss, avocat, și de Kjetil Raknerud, avocat, Advokatfirmaet PricewaterhouseCoopers AS, Sandviksbodene 2A, P.O. Box 3984 Sandviken, NO-5835 Bergen, a introdus la Curtea de Justiție a AELS o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere.
   Reclamantul solicită Curții de Justiție a AELS să declare că:

               1.

               Decizia Autorității AELS de Supraveghere în cauza nr. 79116 din 27 iulie 2016 se bazează pe o interpretare eronată a surselor relevante de drept și, prin urmare, este nulă.

               2.

               Autoritatea AELS de Supraveghere are competența și obligația de a supraveghea ajutoarele de stat acordate în sectorul pescuitului, în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Protocolul 9 la Acordul privind SEE și este, prin urmare, obligată să examineze cerințele formulate de reclamant în plângerea oficială depusă la 2 mai 2016.

               3.

               Autoritatea AELS de Supraveghere trebuie să suporte cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate

               —

               Reclamantul solicită anularea Deciziei Autorității AELS de Supraveghere în cauza nr. 79116 din 27 iulie 2016.

               —

               Marine Harvest susține că Autoritatea AELS de Supraveghere dispune de competențele necesare pentru a analiza dacă ajutoarele acordate pentru producția și comercializarea produselor pescărești și de acvacultură sunt compatibile cu Acordul privind SEE și pentru a efectua operațiuni de supraveghere în acest sens, în temeiul articolului 62 din Acordul privind SEE (a se vedea Protocolul 26 la Acordul privind SEE); Marine Harvest afirmă, de asemenea, că Autoritatea AELS de Supraveghere este obligată să efectueze o astfel de supraveghere în temeiul aceluiași articol.

               —

               Un element esențial îl reprezintă interpretarea Protocolului 26 la acord, care stabilește competențele Autorității AELS de Supraveghere, dar nu se referă în mod specific la sectoarele pescuitului și acvaculturii. În conformitate cu decizia Autorității AELS de Supraveghere, lista menționată anterior ar trebui să fie considerată exhaustivă.

               —

               Reclamantul estimează că această interpretare introduce în Protocolul 26 o nuanță care nu este confirmată de obiectivele și de dispozițiile de bază ale acordului, pe care le enumeră chiar respectivul protocol.


title: Cauza F-85/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 august 2016 – Roest/Comisia

text:
               10.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 371/34

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 august 2016 – Roest/Comisia
   (Cauza F-85/12) (1)

   (2016/C 371/40)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 295, 29.9.2012, p. 35.


title: Cauza T-256/17: Acțiune introdusă la 2 mai 2017 – Labiri/CESE

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/34

         Acțiune introdusă la 2 mai 2017 – Labiri/CESE
   (Cauza T-256/17)
   (2017/C 213/46)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Vassiliki Labiri (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J.-N. Louis și N. de Montigny, avocați)

      Pârât: Comitetul Economic și Social European

      Concluziile

   Reclamanta solicită ca Tribunalul:
   Să declare și să hotărască:

               —

               anularea deciziei Comitetului Economic și Social European de a nu executa cu bună-credință punctul 3 din acordul de soluționare amiabilă intervenit între părți;

               —

               obligarea Comitetului Economic și Social European la plata către reclamantă a sumei de 250 000 de euro;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe încălcarea articolului 266 TFUE, în măsura în care decizia atacată, potrivit căreia pârâtul s-ar afla în imposibilitatea de a executa un acord în cadrul unei soluționări amiabile intervenite în cauza F-33/15, Labiri/CESE, ar constitui o neexecutare a unei decizii a Curții de Justiție a Uniunii Europene. Un astfel de refuz nelegal de a executa acordul astfel încheiat ar constitui, pe de altă parte, o încălcare a obligației de solicitudine față de reclamantă, a obligației de cooperare loială prevăzute la articolul 4 alineatul (3) TUE, a principiilor executării cu bună-credință a acordurilor liber consimțite între părți, precum și a principiului bunei administrări și a obligației de asistență care decurge din articolul 24 din Statutul funcționarilor.

               2.

               Al doilea motiv se întemeiază pe un abuz de putere, care constă mai precis într-un abuz procedural, în măsura în care pârâtul nu ar fi avut niciodată intenția de a executa în mod loial acordul intervenit între părți și l-ar fi semnat numai pentru a obține desistarea sa în cauza F-33/15.


title: Cauza C-136/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Areios Pagos (Grecia) la 10 aprilie 2009 — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon/DIVANI AKROPOLIS Anonymi Xenodochiaki kai Touristiki Etairia

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/32

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Areios Pagos (Grecia) la 10 aprilie 2009 — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon/DIVANI AKROPOLIS Anonymi Xenodochiaki kai Touristiki Etairia
   (Cauza C-136/09)
   2009/C 141/56
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Areios Pagos

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon

      Pârâtă: DIVANI AKROPOLIS Anonymi Xenodochiaki kai Touristiki Etairia

      Întrebarea preliminară

               1)

               Simpla instalare de către hotelier, în camerele hotelului, a unor televizoare și conectarea acestora la antena centrală instalată în hotel, în absența oricărei alte acțiuni, intermedieri sau intervenții a hotelierului, constituie o comunicare publică a operei, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE? Mai precis, există în speță, luând în considerare hotărârea citată anterior a Curții din 7 decembrie 2006 (SGAE, C-306/05, Rec. 2006 p. I-11519), o difuzare de semnal către clienții aflați în camerele de hotel, prin intermediul televizoarelor care sunt instalate acolo, prin intermediul intervenției tehnice a hotelierului?


title: Cauza C-317/09 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 noiembrie 2010 — Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES)/Comisia Europeană (Recurs — Compensarea creanțelor supuse unor ordini juridice diferite — Cerere de rambursare a sumelor plătite — Principiul litis denuntiatio — Dreptul la apărare și dreptul la un proces echitabil)

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/13

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 noiembrie 2010 — Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES)/Comisia Europeană
   (Cauza C-317/09 P) (1)

   (Recurs - Compensarea creanțelor supuse unor ordini juridice diferite - Cerere de rambursare a sumelor plătite - Principiul litis denuntiatio - Dreptul la apărare și dreptul la un proces echitabil)
   2011/C 13/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) (reprezentant: P.-P. Van Gehuchten, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve și S. Delaude, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) din 10 iunie 2009, ArchiMEDES/Comisia (cauzele conexate T-396/05 și T-397/05), prin care Tribunalul a respins acțiunile recurentei având ca obiect, pe de o parte, obținerea anulării deciziilor Comisiei de recuperare a sumelor plătite în cadrul contractului încheiat între aceasta și recurentă și de compensare a creanțelor reciproce și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la plata soldului subvenției prevăzute de același contract — Lipsa aplicabilității principiului litis denuntiatio — Respingerea cererii de angajare a răspunderii solidare a cocontractanților — Încălcarea dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza F-25/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 februarie 2013 — Presset/Comisia (Funcție publică — Remunerație — Diurnă — Condiție de acordare)

text:
               16.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/33

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 5 februarie 2013 — Presset/Comisia
   (Cauza F-25/12) (1)

   (Funcție publică - Remunerație - Diurnă - Condiție de acordare)
   2013/C 79/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Paul-Henri Presset (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: P. Pradal, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall et G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei prin care se refuză acordarea diurnei în favoarea reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Presset la suportarea propriilor cheltuieli de judecată și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 138, 12.5.12, p. 36.


title: Cauza T-321/12: Acțiune introdusă la 20 iulie 2012 — Ciudad de la Luz și Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana/Comisia

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/32

         Acțiune introdusă la 20 iulie 2012 — Ciudad de la Luz și Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana/Comisia
   (Cauza T-321/12)
   2012/C 287/61
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Ciudad de la Luz, SA (Alicante, Spania) și Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SA (Alicante) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, J. Belenguer Mula și M. Muñoz de Juan, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               admiterea motivelor de anulare invocate în acțiune;

               —

               anularea Deciziei C(2012) 3025 final a Comisiei din 8 mai 2012 privind ajutorul de stat SA.22668 (C 8/2008 — ex NN 4/2008) acordat de Spania în favoarea „Ciudad de la Luz SA” și în special a articolului 1 alineatul (1) din decizie în măsura în care declară că investiția în CDL cuprinde elemente de autor de stat incompatibile, solicitând recuperarea acestora;

               —

               declararea drept inexistentă sau, în subsidiar, anularea deciziei atacate și în special a articolului 1 alineatul (1) din decizie în măsura în care aceasta declară că anumiți producători care au realizat înregistrări prin intermediul CDL au perceput ajutoare incompatibile;

               —

               anularea, în consecință, a ordinelor de recuperare dispuse prin articolul 2 din decizia atacată și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept întrucât Comisia a concluzionat în sensul existenței unor ajutoare de stat în favoarea CDL (aplicarea eronată a principiului investitorului privat). Încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 345 TFUE.
               Reclamantele consideră că Comisia realizează o analiză eronată a principiului investitorului privat și concluzionează în mod eronat în sensul existenței unui ajutor de stat. Investițiile Generalitat Valenciana în CDL au fost realizate în două momente diferite, în anul 2000 și în anul 2004, iar cele două decizii de investiții au fost adoptate după elaborarea unor planuri de afaceri care stabileau rentabilitatea previzibilă a proiectului. Comisia, aplicând principiul investitorului privat, compară acest proiect cu rentabilitatea proiectelor și a actorilor care nu sunt comparabili din cauza dimensiunii lor, golind de sens acest principiu, cu încălcarea articolului 107 alineatul (1) și a articolului 345 TFUE.
               Comisia refuză de asemenea să țină seama în analiza sa juridico-economică de faptul că, pe lângă proiectul de studii cinematografice, exista de asemenea un proiect de dezvoltare a unei zone comerciale și hoteliere pe terenuri care înconjoară proprietatea SPTCV. Ținând seama de aceste două proiecte, rentabilitatea investiției în societatea CDL era și mai ridicată.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept în analiza compatibilității proiectului CDL și pe nemotivare.
               Reclamantele apreciază că Comisia refuză să considere că, întrucât CDL se află la Alicante, proiectul era eligibil pentru a primi ajutoare regionale. Întrucât este vorba despre un mare proiect de investiții, autoritățile spaniole au considerat că CDL putea opta pentru ajutoare regionale cu o intensitate de 36 %, fără ca acest fapt să fie contestat de Comisie. Cu toate acestea, Comisia refuză să accepte că odată aplicat principiul investitorului privat pentru 64 % din investiție, proiectul avea o rentabilitate și mai ridicată.
               În subsidiar, reclamantele consideră că investiția autorităților din Valencia în complexul cinematografic CDL ar trebui declarată drept compatibilă în totalitate sau în parte în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (d) TFUE.
               Comisia nu motivează concluziile potrivit cărora ajutoarele pentru construirea studiourilor cinematografice CDL nu sunt necesare, proporționale și adecvate, aceste ajutoare neputându-se prevala, chiar dacă parțial, nici de compatibilitatea culturală.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe săvârșirea unei erori de drept prin lipsa unei decizii și în orice caz a unei totale nemotivări în legătură cu stimulentele pentru producții.
               În afară de faptul că Comisia consideră că investiția în CDL este un ajutor incompatibil, aceasta califică în același mod orice stimulent acordat producătorilor cinematografici cu condiția ca turnarea producției să aibă loc la CDL.
               Decizia dedică un singur paragraf acestor presupuse ajutoare, cel în care se limitează la a le declara incompatibile. Decizia nu descrie măsura la care face trimitere și nu menționează nici informația furnizată în acest scop de statul membru, după cum nici nu examinează prezența/absența elementelor de ajutor, nici nu procedează la analiza criteriilor de compatibilitate și nu abordează posibila existență a încrederii legitime.
               Prin urmare, reclamantele consideră că este vorba despre un act inexistent sau nul din cauza nemotivării. Mai mult, aceste stimulente ar fi trebuit să fie considerate compatibile cu articolul 107 alineatul (3) litera (d) TFUE, întrucât respectă condițiile Comunicării Comisiei privind ajutoarele pentru cinema din anul 2001.


title: Cauza C-125/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 18 martie 2014 – Iron & Smith Kft./Unilever NV

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Fővárosi Törvényszék (Ungaria) la 18 martie 2014 – Iron & Smith Kft./Unilever NV
   (Cauza C-125/14)
   2014/C 175/28
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Iron & Smith Kft.

      Cealaltă parte din procedură: Unilever NV

      Întrebările preliminare

               1)

               Poate fi suficient renumele existent într-un stat membru pentru a justifica renumele unei mărci comunitare în sensul articolului 4 alineatul (3) din Directiva 2008/95/CE (1) de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (denumită în continuare „directiva”), chiar și în cazul în care cererea de înregistrare a mărcii naționale împotriva căreia a fost formulată opoziția întemeiată pe un astfel de renume a fost depusă într-un alt stat decât cel menționat anterior?

               2)

               Se pot aplica, în cadrul criteriilor teritoriale utilizate pentru examinarea renumelui mărcii, principiile stabilite de Curtea de Justiție a Uniunii Europene privind utilizarea serioasă a mărcii comunitare?

               3)

               Dacă titularul mărcii comunitare anterioare justifică renumele acesteia în alte state decât statul membru în care s-a depus cererea de înregistrare națională – care acoperă o parte substanțială a teritoriului Uniunii Europene –, i se poate impune acestuia, fără a ține seama de justificarea menţionată, să prezinte o dovadă suficientă în raport cu respectivul stat membru?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la întrebarea anterioară, este posibil, având în vedere particularitățile pieței interne, ca marca utilizată intensiv într-o parte substanțială a teritoriului Uniunii Europene să nu fie cunoscută de consumatorul național relevant și, din acest motiv, să nu fie îndeplinită cealaltă cerință necesară pentru existența motivului care împiedică înregistrarea în conformitate cu dispozițiile articolului 4 alineatul (3) din directivă, întrucât nu există riscul aducerii unei atingeri renumelui sau caracterului distinctiv sau de a obține un profit necuvenit din acestea? În cazul unui răspuns afirmativ, care sunt circumstanțele care trebuie probate de titularul mărcii comunitare pentru a fi îndeplinită cerința menționată?

      (1)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 299, p. 25).


title: Cauza T-585/11: Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2011 — Cheverny Investments/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/60

      Acțiune introdusă la 10 noiembrie 2011 — Cheverny Investments/Comisia
      (Cauza T-585/11)
      (2012/C 25/115)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Cheverny Investments Ltd. (St. Julians, Republica Malta) (reprezentant: H. Prinz zu Hohenlohe-Langenburg, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită:

                  —

                  anularea Deciziei C(2011) 275 a Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat C-7/10 referitor la reportarea fiscală a pierderilor prevăzută de legea privind impozitul pe profit („KStG Sanierungsklausel”), adresată Republicii Federale Germania;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Comisiei din 26 ianuarie 2011 privind ajutorul de stat C-7/10, adresată Republicii Federale Germania, în măsura în care, conform interpretării dreptului național, reportarea fiscală a pierderilor prevăzută la articolul 8c alineatul 1a din legea germană privind impozitul pe profit [Körperschaftssteuergesetz (KStG)] nu privește doar societățile supraîndatorate sau insolvente ori care riscă să devină insolvente, ci și o redresare, în sensul articolului 8c alineatul 1a din KStG, care, de asemenea, în caz de schimbare a titularului părților sociale, în măsura în care sunt îndeplinite condițiile suplimentare, are drept rezultat să permită reportarea pierderilor unor asemenea societăți, a căror insolvență sau supraîndatorare trebuie evitată, fiind astfel doar iminentă;

                  —

                  obligarea pârâtei conform articolului 87 alineatul (2) prima teză din Regulamentul de procedură la plata cheltuielilor de judecată necesare suportate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta arată că pârâta, atunci când s-a pronunțat asupra articolului 8c alineatul 1a din KStG, criticat de aceasta, a considerat în mod greșit că reportarea fiscală a pierderilor constituie ajutor de stat și a săvârșit o eroare de apreciere, în măsura în care:

                  —

                  a prezumat că dispoziția atacată privește numai întreprinderile care sunt insolvente sau care riscă să devină insolvente, iar nu și întreprinderile a căror insolvență sau supraîndatorare este doar iminentă;

                  —

                  a prezumat că dispoziția atacată este selectivă, deoarece nu a reținut ca sistem de referință KStG, ci articolul 8c din KStG;

            În plus, reclamanta arată că pârâta a săvârșit o eroare de apreciere în decizia atacată, în măsura în care aceasta:

                  —

                  nu a stabilit sistemul de referință în lumina propriei Comuncări privind ajutorul de stat în cazul măsurilor referitoare la impozitarea directă a activităților economice (JO 1998, C 384, p. 3) și a Propunerii sale de directivă a Consiliului privind o bază fiscală consolidată comună a societăților (CCTB), ținând cont de KStG;

                  —

                  nu a considerat că reportarea fiscală a pierderilor ar fi justificată de perturbarea echilibrului economic general din anul 2009;

            În opinia reclamantei, prin această decizie pârâta a încălcat articolul 107 alineatul (1) TFUE.


title: Cauza C-523/08: Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               24.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 19/20

         Acțiune introdusă la 27 noiembrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-523/08)
   (2009/C 19/35)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și M.-A. Rabanal Suárez, agenți)

      Pârât(ă): Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor dispozițiilor legale și a actelor administrative necesare pentru aplicarea Directivei 2005/71/CE a Consiliului din 12 noiembrie 2005 privind o procedură specială de admisie a resortisanților țărilor terțe în scopul desfășurării unei activități de cercetare științifică (1) și, în orice caz, prin necomunicarea respectivelor dispoziții către Comisie, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul respectivei directive.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul stabilit pentru transpunerea Directivei 2005/71/CE în dreptul intern a expirat la 12 octombrie 2007.

      (1)  JO L 289, p. 15.


title: Cauza C-459/08: Ordonanța președintelui Curții din 17 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/31

         Ordonanța președintelui Curții din 17 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-459/08) (1)

   2009/C 220/60

      Limba de procedură: portugheza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 313, 6.12.2008.


title: Cauza T-107/13 P: Recurs introdus la 21 februarie 2013 de Cornelia Trentea împotriva Hotărârii din 11 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-112/10, Trentea/FRA

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/22

         Recurs introdus la 21 februarie 2013 de Cornelia Trentea împotriva Hotărârii din 11 decembrie 2012 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-112/10, Trentea/FRA
   (Cauza T-107/13 P)
   2013/C 129/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Cornelia Trentea (Barcelona, Spania) (reprezentanți: L. Levi și M. Vandenbussche, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 11 decembrie 2012 în cauza F-112/10;

               —

               în consecință, anularea deciziei autorității împuternicite să încheie contracte de muncă din 5 iunie 2010 prin care se respinge candidatura reclamantei pentru post (ref. TA-ADMIN-AST 4-2009) și a deciziei de numire a altui candidat; obligarea FRA la despăgubirea recurentei pentru prejudiciile materiale corespunzătoare diferenței dintre salariul curent și salariul AST 4 până la vârsta pensionării, inclusiv toate alocațiile și indemnizațiile și compensarea drepturilor de pensie; și obligarea FRA la despăgubirea reclamantei pentru prejudiciile morale, evaluate ex aequo et bono la 10 000 de euro; și

               —

               obligarea FRA la plata cheltuielilor aferente judecatei în primă instanță și în recurs.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor privind admisibilitatea susținerilor: admisibilitatea susținerilor formulate în ședința în primă instanță privind lipsa din comitetul de selecție a unui reprezentant al Comitetului pentru personal — încălcare de prima instanță a obligației de motivare. Recurenta consideră că TFP, mai întâi, a încălcat primul alineat al articolului 43 din Regulamentul de procedură al TFP întrucât nu a luat în considerare că susținerile menționate se întemeiau pe documente și pe informații pe care FRA le-a prezentat numai în cursul procedurii în fața TFP și, în al doilea rând, nu a recunoscut că susținerile respective trebuie considerate admisibile pentru motivul că au fost strâns legate de alte afirmații prezentate în cadrul procedurii scrise. În al treilea rând, în orice caz, TFP a concluzionat în mod eronat, fără nicio motivație, că afirmația nu se număra printre cele pe care Tribunalul le poate invoca din proprie inițiativă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o eroare de fapt privind testele scrise, care a condus la încălcarea de către TFP a principiului egalității de tratament și pe o denaturare a probelor. Recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că nu s-a stabilit și nici măcar nu s-a susținut că întrebările adresate în testul scris erau identice pentru toți candidații, din moment ce pârâtul a confirmat aceasta în memoriul în apărare. Această eroare de fapt a afectat concluziile Tribunalului întrucât principiul egalității de tratament necesită efectuarea de teste scrise în același timp de către toți candidații, iar nu în zile diferite, astfel cum s-a întâmplat în cadrul procedurii de selecție a reclamantei. În plus, prima instanță a respins susținerea recurentei privind lipsa anonimității testului scris, în temeiul unei simple afirmații a FRA pe care aceasta a contestat-o.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe compunerea nelegală a comitetului de selecție, pe denaturarea probelor și pe încălcarea de TFP a obligației de motivare. Recurenta consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat probele atunci când a considerat, fără vreo motivație suplimentară, că șeful departamentului administrativ al FRA și directorul financiar al FRA au cunoștințe aprofundate și experiență în domeniul achizițiilor publice, în temeiul unor simple afirmații ale FRA, contestate de reclamantă. Această lipsă de experiență a afectat și rezultatele selecției.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare li pe lipsa de celeritate a procedurii. Recurenta consideră că prima instanță a săvârșit o eroare de drept atunci când a decis că pârâtul și-a îndeplinit obligația de motivare întrucât reclamanta nu știa, până la procedura în primă instanță, care au fost criteriile folosite pentru evaluarea candidaturii sale, nu a fost informată în legătură cu condițiile pe care nu le-a îndeplinit și nu a primit o defalcare a notei globale până la ședință. Tribunalul s-a întemeiat în mod nelegal pe un document transmis de pârât în ședință în vederea concluziei că acesta a îndeplinit obligația de motivare, fără a justifica împrejurări excepționale. În plus, în primul rând, dacă reclamanta ar fi primit documentul în cursul fazei administrative, astfel cum a solicitat, ar fi fost capabilă să înțeleagă mai bine motivele nealegerii sale și ar fi putut ataca mai eficient această decizie. În al doilea rând, lungimea procedurii la TFP ar fi fost mai rezonabilă.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe o încălcare a articolului 87 alineatul (2) și a articolului 88 din Regulamentul de procedură al TFP privind costurile, încălcarea obligației de motivare. Recurenta consideră că Tribunalul a dispus în mod nelegal ca reclamanta să suporte propriile cheltuieli de judecată și pe cele ale pârâtului.


               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/1

         (2008/C 183/01)
   Ultima publicație a Curții de Justiție în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 171, 5.7.2008

   Publicații anterioare

      JO C 158, 21.6.2008

      JO C 142, 7.6.2008

      JO C 128, 24.5.2008

      JO C 116, 9.5.2008

      JO C 107, 26.4.2008

      JO C 92, 12.4.2008

   Aceste texte sunt disponibile pe:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza T-179/09: Acțiune introdusă la 28 aprilie 2009 — Dunamenti Erőmű/Comisia

text:
               18.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 167/16

         Acțiune introdusă la 28 aprilie 2009 — Dunamenti Erőmű/Comisia
   (Cauza T-179/09)
   2009/C 167/32
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Dunamenti Erőmű Zrt. (Százhalombatta, Ungaria) (reprezentanți: J. Lever, QC, A. Nourry și R. Griffith, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei și a tuturor dispozițiilor aplicabile din partea dispozitivă, în măsura în care acestea se aplică reclamantei;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2 și 5 din Decizie în măsura în care acestea dispun recuperarea de la reclamantă a ajutorului, excedând ceea ce ar fi trebuit să fie considerat de către Comisie ca incompatibil cu piața comună;

               —

               ordonarea unei măsuri de cercetare judecătorească potrivit articolului 65 din Regulamentul de procedură, prin care să solicite Comisiei să furnizeze Tribunalului copii ale tuturor comunicărilor scrise între Comisie și autoritățile ungare și toate înregistrările reuniunilor și negocierilor între acestea, astfel cum se prevede la punctul 466 din decizia atacată;

               —

               în măsura în care Tribunalul este de acord că ar putea fi asistat de un expert sau experți, să ordone o măsură de cercetare judecătorească prin care să se dispună efectuarea unui raport sau unor rapoarte de acești experți, precum și orice alte măsuri de cercetare judecătorească pe care Tribunalul le consideră adecvate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta cauză.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei Comisiei C (2008) 2223 final din 4 iunie 2008, prin care a fost declarat incompatibil cu piața comună ajutorul acordat de autoritățile ungare în favoarea anumitor producători de energie electrică, sub forma unor acorduri de cumpărare de electricitate încheiate pe termen lung (denumite în continuare „acordurile”), semnate la o dată anterioară aderării Republicii Ungaria la Uniunea Europeană între operatorul de rețea Magyar Villamos Müvek Rt. („MVM”), deținut de statul ungar, și acești producători [Ajutor de stat C-41/2005 (ex NN 49/2005) — „Costuri nerecuperabile” în Ungaria]. Reclamanta este identificată în decizia atacată ca beneficiar al ajutorului de stat pretins, iar prin aceasta Ungaria este obligată la recuperarea ajutorului, inclusiv a dobânzilor, de la reclamantă.
   În susținerea cererii, reclamantul invocă patru motive.
   În primul motiv, reclamanta arată că, în măsura în care a calificat acordurile încheiate de aceasta ca măsură de ajutor deși Comisia recunoaște că reprezintă o „parte esențială” a contractului de pre-privatizare, Comisia a încălcat articolul 87 alineatul (1) CE. Prin urmare, în opinia reclamantei, autoritățile ungare au acționat în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață. Reclamanta susține că Comisia a aplicat în mod eronat Tratatul de aderare a Ungariei și articolul 1 litera (b) punctul (v) din Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului (1).
   În al doilea rând, reclamanta susține că, în pofida faptului că, quod non, prin acordurile respective a fost acordat reclamantei un ajutor de stat în 1995, aceasta a fost îndreptățită să se prevaleze de o încredere legitimă potrivit căreia, potrivit dreptului comunitar, un astfel de ajutor va fi considerat ca un ajutor existent.
   În al treilea rând, reclamanta susține că, prin calificarea acordurilor încheiate de aceasta ca ajutor de stat incompatibil, decizia încalcă principiul proporționalității, din moment ce a fost în mod eronat calificat ca ajutor pentru funcționare și nu ar fi trebuit declarat incompatibil, chiar în măsura în care a compensat reclamanta pentru costurile sale nerecuperabile. În plus, reclamanta invocă faptul că această concluzie este afectată de o motivare inadecvată și/sau incompletă și încalcă articolul 87 alineatul (3) litera (a) CE prin faptul că nu recunoaște niciun rol al acordurilor încheiate de reclamantă în promovarea dezvoltării economice.
   În al patrulea rând, reclamanta arată că decizia de recuperare încalcă articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr.659/1999 al Consiliului și principiile generale ale dreptului comunitar cum ar fi principiul interesului legitim și cel al încrederii legitime. În plus, reclamanta susține că Comisia a încălcat norme fundamentale de procedură, cum este dreptul la un proces echitabil.

      (1)  Regulamentul (CE) nr.659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE, JO 1999 L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza T-347/08: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 decembrie 2008 — iTouch International/OAPI — Touchnet Information Systems (iTouch)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/68

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 19 decembrie 2008 — iTouch International/OAPI — Touchnet Information Systems (iTouch)
   (Cauza T-347/08) (1)

   (2009/C 44/117)

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 272, 25.10.2008.


title: Cauza T-76/15: Acțiune introdusă la 18 februarie 2015 – KENUP Foundation și alții/EIT

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/40

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2015 – KENUP Foundation și alții/EIT
   (Cauza T-76/15)
   (2015/C 146/54)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: KENUP Foundation (Kalkara, Malta), Candena GmbH (Lüneburg, Germania), Center odličnosti za biosenzoriko, instrumentacijo in procesno kontrolo (CO BIK) (Ajdovščina, Slovenia), Evotec AG (Hamburg, Germania) (reprezentanți: U. Soltész, C. Wagner și H. Weiß, avocați)

      Pârât: Institutul European de Inovare și Tehnologie (EIT)

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziilor Institutului European de Inovare și Tehnologie din 9 decembrie 2014 privind desemnarea comunităților de cunoaștere și inovare (02008.EIT.2014.I.EIT.GB) și respingerea propunerii KENUP, astfel cum a fost notificată prin scrisoarea din 10 decembrie 2014 (012234.EIT.D.2014.MK) și

               —

               obligarea EIT la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că deciziile atacate privind respingerea propunerii KENUP nu au fost adoptate de organismul competent al UE.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe nerespectarea de către EIT, în adoptarea deciziilor atacate, a procedurii de selecție aplicabile.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către EIT a obligației de motivare prin omisiunea de a notifica reclamantelor decizia de desemnare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea, de către evaluarea propunerii KENUP efectuată de expertul extern al EIT, a principiului egalității de tratament.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că evaluarea propunerii KENUP efectuată de experții externi ai EIT încalcă principiile transparenței și obligația de motivare.

               6.

               Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că evaluarea propunerii KENUP efectuată de experții externi ai EIT încalcă dispozițiile privind deontologia ale Regulamentului de Participare Orizont 2020.

               7.

               Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că evaluarea propunerii KENUP efectuată de experții externi ai EIT conține erori vădite de apreciere a propunerii.

               8.

               Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că experții EIT și membrii Consiliului de Administrație al EIT implicați în procedura de selecție care a condus la adoptarea deciziilor atacate se aflau într-o situație de conflict al propriilor interese cu cele ale Uniunii Europene.

               9.

               Al nouălea motiv, întemeiat faptul că cererea de propuneri din 2014 a EIT adresată Comunităților cunoașterii și inovării (CCI) încalcă normele de procedură care guvernează procedura de selecție a CCI.


title: Cauza C-272/06: Ordonanța președintelui Curții din 12 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel d'Angers — Franța) — EARL Mainelvo/Denkavit France SARL

text:
               25.8.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 199/25

         Ordonanța președintelui Curții din 12 iunie 2007 (cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare formulată de Cour d'appel d'Angers — Franța) — EARL Mainelvo/Denkavit France SARL
   (Cauza C-272/06) (1)

   (2007/C 199/41)

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-450/17: Acțiune introdusă la 18 iulie 2017 – Eurosupport – Fineurop support/EIGE

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/16

         Acțiune introdusă la 18 iulie 2017 – Eurosupport – Fineurop support/EIGE
   (Cauza T-450/17)
   (2017/C 357/20)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Eurosupport – Fineurop support Srl (Milano, Italia) (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați (EIGE)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei contestate din 8 mai 2017 de respingere a ofertei reclamantei, prezentată în procedura de cerere de ofertă EIGE/2017/OPER/04, „Mutilarea genitală feminină: estimarea numărului de fete aflate în situație de risc”, precum și a deciziilor ulterioare de reținere a ofertei altui ofertant și de atribuire a contractului către acesta;

               —

               obligarea pârâtului la repararea prejudiciului suferit de reclamantă, precum și a unei dobânzi de 8 % sau, cu titlu subsidiar, obligarea pârâtului la plata unei despăgubiri cu o dobândă de 8 %;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, a principului transparenței, a principiului de a acționa cu o anumită prudență și a obligației de respectare a confidențialității și prin care se invocă o eroare vădită de apreciere.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe o motivare incoerentă și pe încălcarea principiului proporționalității cu ocazia aprecierii ofertei reclamantei.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la bună administrare.


title: Cauza C-339/13: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 mai 2014 – Comisia Europeană/Republica Italiană „Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 1999/74/CE — Articolul 3 și articolul 5 alineatul (2) — Interzicerea creșterii găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neîmbunătățite — Creșterea găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neconforme cu cerințele care rezultă din această directivă”

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/12

         Hotărârea Curții (Camera a noua) din 22 mai 2014 – Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-339/13) (1)

   („Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 1999/74/CE - Articolul 3 și articolul 5 alineatul (2) - Interzicerea creșterii găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neîmbunătățite - Creșterea găinilor ouătoare în sisteme de cotețe neconforme cu cerințele care rezultă din această directivă”)
   2014/C 253/15
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Bianchi și B. Schima, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, F Urbani Neri, avvocato dello Stato)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Încălcarea articolului 3 și a articolului 5 alineatul (2) din Directiva 1999/74/CE a Consiliului din 19 iulie 1999 de stabilire a standardelor minime pentru protecția găinilor ouătoare (JO L 203, p. 53, Ediție specială, 03/vol. 29, p. 74)

      Dispozitivul

               1)

               Întrucât nu s-a asigurat că, începând de la 1 ianuarie 2012, găinile ouătoare nu mai sunt crescute în sisteme de cotețe neîmbunătățite, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 și al articolului 5 alineatul (2) din Directiva 1999/74/CE a Consiliului din 19 iulie 1999 de stabilire a standardelor minime pentru protecția găinilor ouătoare.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 252, 31.8.2013.


title: Cauza T-644/13 R: Ordonanța judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii din 4 februarie 2014 – Serco Belgium și alții/Comisia ( „Cerere de măsuri provizorii — Contract de achiziții publice — Procedură de atribuire — Respingerea unei oferte — Cerere de suspendare a executării — Fumus boni iuris” )

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/45

         Ordonanța judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii din 4 februarie 2014 – Serco Belgium și alții/Comisia
   (Cauza T-644/13 R)
   ((„Cerere de măsuri provizorii - Contract de achiziții publice - Procedură de atribuire - Respingerea unei oferte - Cerere de suspendare a executării - Fumus boni iuris”))
   2014/C 175/62
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Serco Belgium SA (Bruxelles, Belgia), SA Bull NV (Bruxelles) și Unisys Belgium SA (Bruxelles) (reprezentanți: V. Ost și M. Vanderstraeten, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude, L. Cappelletti și F. Moro, agenți)

      Obiectul

   În primul rând, o cerere de suspendare a executării Deciziei Comisiei din 30 octombrie 2013 prin care se respinge oferta prezentată de un consorțiu format din reclamante în cadrul cererii de ofertă intitulate DIGIT/R2/PO/2012/026 – ITIC-SM (gestiunea serviciului informatic pentru mediul desktop integrat și consolidat al Comisiei) și prin care se atribuie contractul unui alt consorțiu, în al doilea rând, obligarea Comisiei să nu încheie contractul-cadru în cauză, precum și contracte specifice în legătură cu acesta și, în al treilea rând, dispunerea oricărei alte măsuri provizorii utile și necesare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-155/15: Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – Kaddour/Consiliul

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/23

         Acțiune introdusă la 27 martie 2015 – Kaddour/Consiliul
   (Cauza T-155/15)
   (2015/C 190/27)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Khaled Kaddour (Damasc, Siria) (reprezentanți: A. Boesch, D. Amaudruz și M. Ponsard, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               să dispună anexarea dosarului din cauza T-654/11;

               —

               să rezerve reclamantului dreptul de replică şi, cu această ocazie, dreptul de a prezenta noi probe şi de a cita martori;

               —

               să anuleze, în măsura în care aceste acte îl privesc pe reclamant:

                           —

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/108 al Consiliului din 26 ianuarie 2015 şi

                           —

                           Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/117 a Consiliului din 26 ianuarie 2015,

               —

               să oblige Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele şi principalele argumente

   În susţinerea acţiunii, reclamantul invocă două motive care sunt în esenţă identice sau similare cu cele invocate în cauza T-653/11, Jaber/Consiliul (1).

      (1)  JO 2012, C 58, p. 12.