title: Cauza C-587/12 P: Recurs introdus la 13 decembrie 2012 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-257/10, Italia/Comisia

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/11

         Recurs introdus la 13 decembrie 2012 de Republica Italiană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 27 septembrie 2012 în cauza T-257/10, Italia/Comisia
   (Cauza C-587/12 P)
   2013/C 63/18
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri și P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii din 27 septembrie 2012, notificată la 3 octombrie 2012, pronunțată de Tribunal în cauza T-257/10, Republica Italiană/Comisia, având ca obiect acțiunea în anulare, în temeiul articolului 264 TFUE, a Deciziei Comisiei din 24 martie 2010, C(2010) 1711 final, privind ajutorul de stat nr. C 4/2003 (ex NN 102/2002), notificată prin scrisoarea SG Greffe (2010) D/4224 din 25 martie 2010, și anularea, în consecință, a acestei decizii;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, Republica Italiană invocă patru motive.
   În primul rând, statul menționat contestă încălcarea articolului 108 alineatele (2) și (3) TFUE și a articolelor 4, 6, 7, 10, 13 și 20 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 (1). Potrivit recurentei, Tribunalul ar fi admis eronat că, în speță, Comisia putea adopta o nouă decizie fără a deschide o nouă procedură de investigare în contradictoriu cu Republica Italiană și cu celelalte părți interesate.
   În al doilea rând, se invocă încălcarea articolului 296 alineatul (2) TFUE și a principiului autorității de lucru judecat. Tribunalul ar fi trebuit să anuleze noua decizie a Comisiei, în măsura în care aceasta reproduce aceeași analiză eronată care a stat deja la baza primei decizii.
   În al treilea rând, recurenta invocă încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE și a articolului 1 alineatul (1) litera (d) și alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1998/2006 (2). Tribunalul a apreciat eronat că măsurile contestate nu fac parte dintre măsurile care, potrivit regulamentului menționat, nu constituie ajutoare de stat.
   În al patrulea rând, hotărârea atacată ar încălca articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 și principiul proporționalității. Tribunalul ar fi omis eronat să constate că prin decizia Comisiei se dispune recuperarea unui avantaj de care întreprinderea nu a profitat în realitate.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1998/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat ajutoarelor de minimis (JO L 379, p. 5, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 96).


title: Cauza T-160/13: Acțiune introdusă la 15 martie 2013 — Bank Mellat/Consiliul

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/25

         Acțiune introdusă la 15 martie 2013 — Bank Mellat/Consiliul
   (Cauza T-160/13)
   2013/C 147/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Mellat (Teheran, Iran) (reprezentanți: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla, solicitors, D. Wyatt, QC și R. Blakeley, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 punctul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului (1); și/sau

               —

               anularea articolului 1 punctul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului în măsura în care o privește pe reclamantă; și

               —

               constatarea inaplicabilității articolului 1 punctul 6 din Decizia 2012/635/PESC (2) în privința reclamantei; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe faptul că, în opinia reclamantei, embargoul financiar nu este o „măsură necesară” și este lipsit, așadar, de un temei juridic în sensul articolului 215 TFUE, deoarece nu prezintă nicio legătură logică cu obiectivul de politică externă relevant.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că embargoul financiar este, în orice caz, disproporționat în raport cu obiectivul de politică externă pe care se susține că îl urmărește și, prin urmare, este lipsit de un temei juridic în sensul articolului 215 TFUE.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că embargoul financiar este contrar principiilor generale ale dreptului Uniunii și în special, articolului 215 alineatul (3) TFUE, întrucât încalcă principiile proporționalității și securității juridice, principiul interdicției arbitrariului și cerința potrivit căreia orice sancțiune trebuie să fie însoțită de garanțiile juridice necesare.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că embargoul financiar încalcă dreptul de proprietate al reclamantei, dreptul de a desfășura o e activitate comercială și dreptul la libera circulație a capitalurilor, precum și principiul proporționalității.

      (1)  Regulamentului (UE) nr. 1263/2012 al Consiliului din 21 decembrie 2012 de modificare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 356, p. 34)

      (2)  Decizia 2012/635/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC a Consiliului privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 282, p. 58)


title: Cauza T-392/09: Acțiune introdusă la 2 octombrie 2009 — 1. garantovaná/Comisia

text:
               5.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/25

         Acțiune introdusă la 2 octombrie 2009 — 1. garantovaná/Comisia
   (Cauza T-392/09)
   2009/C 297/37
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Republica Slovacia) (reprezentanți: M. Powell, Solicitor, A. Sutton și G. Forwood, Barristers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea în tot sau în parte, în măsura în care o privește pe reclamantă, a Deciziei din 22 iulie 2009 a Comisiei privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 SEE în cazul COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului,

               —

               în subsidiar reducerea amenzii aplicate reclamantei la articolul 2 din Decizia privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 SEE în cazul COMP/F/39.396 — Reactivi pe bază de carbură de calciu și de magneziu pentru industria oțelului și a gazului,

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul cererii formulate, reclamanta urmărește anularea în parte a Deciziei C (2009) 5791 final a Comisiei din 22 iulie 2009, prin care se constată existența unui cartel în sectoarele carburii de calciu și de magneziu, ce conduce la o încălcare a articolului 81 CE pentru care reclamanta a fost obligată să răspundă în solidar cu societatea Novácke chemické závody a.s. (denumită în continuare „NCHZ”).
   Cererea se bazează pe două motive principale.
   În primul rând, reclamanta arată că a fost comisă o eroare de drept și de fapt de către Comisie prin faptul că a imputat reclamantei conduita NCHZ, atât prin răsturnarea în mod nelegal a sarcinii probei, aceasta din urmă revenind prin urmare reclamantei, și prin faptul că nu s-a achitat ea însăși de sarcina probei. Reclamanta susține că în mod eronat Comisia a aplicat prezumția aplicabilă societăților-mamă ce dețin în totalitate filiale, în privința reclamantei, care era acționar majoritar într-o societate implicată în mod direct într-o încălcare a dreptului concurenței. În orice caz, reclamanta susține că Comisia a omis să demonstreze faptul că reclamanta a exercitat în mod real și efectiv o influență decisivă asupra NCHZ în cursul perioadei încălcării.
   În al doilea rând și în subsidiar, în ipoteza în care Curtea ar menține punerea răspunderii pe seama reclamantei, reclamanta solicită o reducere a amenzii care i-a fost aplicată în solidar cu NCHZ, potrivit competenței nelimitate a Curții în temeiul articolului 229 CE coroborat cu articolul 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1), pe baza faptului că limita de 10 % din cifra de afaceri prevăzută la articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003 a fost aplicată incorect de Comisie. Potrivit reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare vădită prin utilizarea anului 2007 ca an de referință pentru calculul limitei de 10 % din cifra de afaceri, în loc de 2008.
   În plus, reclamanta susține faptul că decizia Comisiei de a se îndepărta de la regula generală cuprinsă la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 echivalează cu o încălcare a unei norme procedurale esențiale, întrucât Comisia are o obligație de a respecta dreptul reclamantei de a fi ascultată în prealabil.
   Mai mult, reclamanta arată că decizia atacată este viciată de nemotivarea din partea Comisiei în privința îndepărtării de la regula generală de a lua în considerare anul fiscal anterior pentru a calcula limita de 10 % din cifra de afaceri.
   În ceea ce privește nivelul amenzii, reclamanta susține că este disproporționată față de obiectivul legitim urmărit, și anume, de a garanta faptul că nu este denaturată concurența pe piața internă. Potrivit reclamantei, nivelul amenzii va reduce numărul de concurenți și va întări puterea pe piață a companiei dominante, Akzo Nobel, contravenind astfel obiectivului prevăzut la articolul 3 CE.
   În sfârșit, reclamanta invocă eroarea Comisiei de a nu lua în considerare propriile orientări (2) în ceea ce privește capacitatea reclamantei de a plăti amenda. Reclamanta susține, mai exact, că respingerea argumentelor pe care le-a prezentat referitoare la incapacitatea sa de a plăti este viciată de faptul că este motivată în mod insuficient și este vădit nerezonabilă, deoarece Comisia ar fi omis să ia în considerare elementele obiective de probă care i-au fost prezentate, că aplicarea amenzii ar compromite iremediabil viabilitatea economică a reclamantei și ar determina pierderea întregii valori a activelor acesteia.

      (1)  Regulamentul (CE) NR. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (Text cu relevanță pentru SEE) (OJ L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).

      (2)  Orientări privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) NR. 1/2003 (OJ C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264)


title: Cauza C-127/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 25 martie 2008 — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska/Minister for Justice, Equality and Law Reform

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de High Court of Ireland (Irlanda) la 25 martie 2008 — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska/Minister for Justice, Equality and Law Reform
   (Cauza C-127/08)
   (2008/C 116/34)
   Limba de procedură: engleza
   Instanța de trimitere
   High Court of Ireland
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

      Pârât: Minister for Justice, Equality and Law Reform
   Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 2004/38/CE (1) permite unui stat membru să impună o condiție generală potrivit căreia soțul unui cetățean al Uniunii, resortisant al unei țări terțe, trebuie să fi avut reședința în mod legal într-un alt stat membru înainte de intrarea sa în statul membru gazdă pentru a putea fi îndreptățit a beneficia de dispozițiile Directivei 2004/38/CE?

               2)

               Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE se aplică unui cetățean resortisant al unei țări terțe:

                           i)

                           care este soț al unui cetățean al Uniunii cu reședința în statul membru gazdă și îndeplinește o condiție de la articolul 7 alineatul (1) literele (a), (b) sau (c) din directiva menționată și

                           ii)

                           care are la momentul respectiv reședința în statul membru gazdă împreună cu soțul său cetățean al Uniunii

                     indiferent de data sau de locul căsătoriei acestora sau de modalitatea prin care resortisantul țării terțe a intrat în statul membru gazdă?

               3)

               În cazul în care răspunsul la întrebarea anterioară este negativ, articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE se aplică soțului unui cetățean al Uniunii, resortisant al unei țări terțe, care:

                           i)

                           este soțul unui cetățean al Uniunii care are reședința în statul membru gazdă și îndeplinește o condiție de la articolul 7 alineatul (1) literele (a), (b) sau (c); și

                           ii)

                           are reședința în statul membru gazdă împreună cu soțul său cetățean al Uniunii; și

                           iii)

                           a intrat în statul membru în mod independent de cetățeanul Uniunii; și

                           iv)

                           s-a căsătorit ulterior cu cetățeanul Uniunii în statul membru gazdă?

      (1)  JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 56.


title: Cauza T-568/15: Hotărârea Tribunalului din 15 februarie 2017 – Morgese și alții/EUIPO – All Star (2 STAR) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 2 STAR — Marca Uniunii Europene figurativă anterioară ONE STAR — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               27.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 95/9

         Hotărârea Tribunalului din 15 februarie 2017 – Morgese și alții/EUIPO – All Star (2 STAR)
   (Cauza T-568/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative 2 STAR - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară ONE STAR - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2017/C 095/16)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamanți: Giuseppe Morgese (Barletta, Italia), Pasquale Morgese (Barletta) și Felice D’Onofrio (Barletta) (reprezentant: D. Russo, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanţi: J. Crespo Carrillo și G. Sakalaite-Orlovskiene, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: All Star CV (Hilversum, Țările de Jos) (reprezentant: C. Sleep, solicitor)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 iulie 2015 (cauza R 1906/2014-5), privind o procedură de opoziție între All Star, pe de o parte, și domnii G. Morgese, P. Morgese și F. D’Onofrio, pe de altă parte

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îi obligă pe domnii Giuseppe Morgese, Pasquale Morgese și Felice D’Onofrio la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 398, 30.11.2015.


title: Cauza C-147/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Regatul Unit) la 25 martie 2011 — Secretary of State for Work and Pensions/Lucja Czop

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/17

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Upper Tribunal (Regatul Unit) la 25 martie 2011 — Secretary of State for Work and Pensions/Lucja Czop
   (Cauza C-147/11)
   2011/C 152/31
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Secretary of State for Work and Pensions

      Pârâtă: Lucja Czop

      Întrebările preliminare

   În împrejurări în care reclamanta:

               (a)

               este cetățean al Poloniei;

               (b)

               a sosit pe teritoriul Regatului Unit înainte ca țara sa să adere la Uniunea Europeană;

               (c)

               s-a înregistrat ca lucrător care desfășoară activități independente în sensul articolului 49 TFUE (ex-articolul 43 CE);

               (d)

               după aderare, a rămas pe teritoriul Regatului Unit și a continuat să desfășoare activități independente;

               (e)

               nu mai are statut de lucrător care desfășoară activități independente, și

               (f)

               este persoana care asigură în fapt îngrijirea unui copil care a sosit în Regatul Unit și care și-a început studiile în cadrul sistemului de învățământ general după aderare și după ce persoana în cauză a încetat să mai aibă statut de lucrător care desfășoară activități independente,

         aceasta are drept de ședere în Regatul Unit în baza următoarelor aspecte (considerate în mod individual sau cumulativ):

               (a)

               se aplică Regulamentul nr. 1612/68 (1), coroborat cu argumentația Curții Europene de Justiție din Hotărârea Baumbast și R/Secretary of State for the Home Department (C-413/99, Rec., p. I-7091), din Hotărârea London Borough of Harrow/Ibrahim pronunțată în cauza C-310/08 și din Hotărârea Teixeira/London Borough of Lambeth, pronunțată în cauza C-480/08;

               (b)

               există un principiu general de drept al Uniunii Europene care echivalează situația lucrătorilor care desfășoară activități salariate cu cea a lucrătorilor care desfășoară activități independente;

               (c)

               dacă reclamanta nu ar avea drept de ședere, acest lucru ar împiedica sau ar descuraja libertatea de stabilire?

      (1)  JO L 257, p. 2, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 11.


title: Cauza T-527/10: Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2010 — Google/OAPI — Giersch Ventures (GMail)

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/41

         Acțiune introdusă la 12 noiembrie 2010 — Google/OAPI — Giersch Ventures (GMail)
   (Cauza T-527/10)
   ()
   2011/C 30/75
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Google, Inc. (Wilmington, Statele Unite) (reprezentanți: M. Kinkeldey și A. Bognár, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Giersch Ventures LLC (Los Angeles, Statele Unite)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 8 septembrie 2010 pronunțate în cauza R 342/2010-4 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „GMail”, pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5685136

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: înregistrarea mărcii germane nr. 30666860 pentru marca verbală „G-mail”, înregistrată, printre altele, pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42; înregistrarea mărcii germane nr. 30025697 a mărcii figurative „G-mail … und die Post geht richtig ab”, pentru servicii din clasele 38, 39 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: reclamanta consideră că decizia atacată încalcă articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a săvârșit o eroare (i) în compararea vizuală între marca contestată și marca anterioară invocată în sprijinul opoziției, (ii) prin faptul că nu a luat în considerare percepția cercurilor relevante de consumatori, (iii) prin faptul că a presupus că elementele verbale ale mărcilor complexe sunt întotdeauna mai relevante decât elementele vizuale și nu a luat în considerare jurisprudența în acest sens, (iv) prin faptul că a constatat că marca verbală anterioară, în totalitate, nu trebuia considerată slabă în sine și (v) prin faptul că a constatat că argumentele reclamantei în ceea ce privește importanța comparației vizuale în raport cu comparația fonetică a mărcilor au fost neconcludente.


title: Cauza T-12/13: Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Sherwin-Williams Sweden/OAPI – Akzo Nobel Coatings International (ARTI) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare ARTI — Marca Benelux verbală anterioară ARTITUDE și înregistrarea internațională a mărcii Benelux anterioare ARTITUDE — Refuz al înregistrării — Risc de confuzie — Similitudine a semnelor — Produse identice și foarte similare — Articolul 8 alineatul(1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” )

text:
               2.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 34/34

         Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2014 – Sherwin-Williams Sweden/OAPI – Akzo Nobel Coatings International (ARTI)
   (Cauza T-12/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare ARTI - Marca Benelux verbală anterioară ARTITUDE și înregistrarea internațională a mărcii Benelux anterioare ARTITUDE - Refuz al înregistrării - Risc de confuzie - Similitudine a semnelor - Produse identice și foarte similare - Articolul 8 alineatul(1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”))
   (2015/C 034/38)
   Limba de procedură: engleza

      Părţile

      Reclamantă: Sherwin-Williams Sweden AB (Märsta, Suedia) (reprezentant: L. E. Ström, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Akzo Nobel Coatings International BV (Arnhem, Țările de Jos)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 18 octombrie 2012 (cauza R 2085/2011-1) privind o procedură de opoziție între Akzo Nobel Coatings International BV și Sherwin-Williams Sweden Group AB

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Sherwin-Williams Sweden AB la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza T-697/14: Ordonanța Tribunalului din 9 martie 2017 – MIP Metro/EUIPO – Associated Newspapers (METRO)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/61

         Ordonanța Tribunalului din 9 martie 2017 – MIP Metro/EUIPO – Associated Newspapers (METRO)
   (Cauza T-697/14) (1)

   (2017/C 144/87)
   Limba de procedură: germana
   Președintele Camerei a șasea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.


title: Cauza T-461/07: Acțiune introdusă la 19 decembrie 2007 — Visa Europe și Visa International Service Association/Comisia Comunităților Europene

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/49

         Acțiune introdusă la 19 decembrie 2007 — Visa Europe și Visa International Service Association/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-461/07)
   (2008/C 51/91)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Visa Europe Ltd (Londra, Regatul Unit) și Visa International Service Association (Wilmington, Statele Unite ale Americii) (reprezentanți: S. Morris, QC, H. Davies, Barrister, A. Howard, Barrister, V. Davies, Solicitor și H. Masters, Solicitor)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea deciziei în totalitate; în subsidiar

               —

               anularea articolului 2 al deciziei în totalitate sau, în subsidiar, reducerea în mod adecvat a amenzii prevăzute în decizie și

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea formulată, Visa Europe și Visa International Service Association (denumite în continuare „Visa”) solicită anularea, în temeiul articolului 230 CE, a Deciziei nr. C(2007)4471 a Comisiei din 3 octombrie 2007 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE (cauza COMP/D1/37860 — Morgan Stanley/Visa International și Visa Europe), pe de o parte referitoare la constatarea faptului că Visa a încălcat articolul 81 CE și articolul 53 SEE prin refuzul admiterii Morgan Stanley Bank International Limited (denumită în continuare „Morgan Stanley”) ca membru al Visa Europe anterior datei de 22 septembrie 2006, întrucât deținea în proprietate și opera un sistem concurent de carduri și, pe de altă parte, referitoare la aplicarea unei amenzi de 10,2 milioane de euro reclamantelor.
   Visa invocă trei motive privind constatarea Comisiei referitoare la încălcare. În special, cu privire la concluzia Comisiei potrivit căreia lipsa admiterii Morgan Stanley în calitate de membru Visa constituia o restricție apreciabilă a concurenței prevăzută la articolul 81 alineatul (1) CE, aceasta afirmă că este afectată de un viciu constând în erori vădite de drept și pretinde că nu au fost stabilite de către Comisie elementele necesare în susținerea acestei concluzii.

               (a)

               În primul rând, se afirmă că pentru aplicarea dispoziției menționate mai sus, Comisia a aplicat un test juridic și economic greșit, și anume că existau „posibilități pentru alți concurenți” și, în consecință, Comisia a ajuns la o constatare de fapt și economică greșită în legătură cu pretinsele efecte ale lipsei admiterii Morgan Stanley. De fapt, în opinia Visa, Morgan Stanley nu a fost împiedicată să intre pe piața relevantă („piața de cumpărare din Regatul Unit”).

               (b)

               În al doilea rând, se pretinde că, prin modificarea cauzei sale cu privire la efectul restrictiv în etapa deciziei, fără a da posibilitatea Visa de a răspunde referitor la noua formulare a cauzei, Comisia a încălcat o cerință procedurală esențială.

               (c)

               În al treilea rând, chiar dacă Morgan Stanley a fost împiedicată să intre pe piața de cumpărare din Regatul Unit, se susține că nu au existat suficiente efecte anticoncurențiale.

         Cu privire la amenda care a fost aplicată, Visa invocă următoarele motive, în temeiul articolului 229 CE:

               (a)

               În conformitate cu aplicarea principiilor fundamentale ale dreptului comunitar la împrejurările particulare ale cauzei și având în vedere incertitudinea reală care a existat cu privire la nelegalitatea lipsei admiterii Morgan Stanley, Comisia nu ar fi trebuit în nicio situație să aplice reclamantelor o amendă. De fapt, Visa consideră că nu a existat nicio justificare pentru amenda aplicată, având în vedere că acordul în discuție fusese notificat oficial Comisiei conform Regulamentului (CEE) nr. 17/62 (1) și că autoritatea de a aplica o amendă potrivit Regulamentului (CE) nr. 1/2003 (2) a rezultat doar din întârzierea semnificativă a Comisiei în procedura administrativă.

               (b)

               În subsidiar, Comisia a săvârșit, în opinia Visa, diferite erori de drept și de apreciere privind nivelul amenzii pe care l-ar putea aplica în mod legal reclamantelor. Pe această bază, Visa susține că o amendă de 10,2 milioane de euro a fost vădit excesivă și disproporționată, neluând în considerare îndoiala rezonabilă privind nelegalitatea comportamentului Visa.

         În sfârșit, Visa pretinde că dreptul Comisiei să îi aplice o amendă era incident doar pentru perioada în care s-a dovedit că Morgan Stanley a fost împiedicată să intre pe piața de cumpărare din Regatul Unit. Deși refuzul anterior al Visa de a admite Morgan Stanley ca membru ar fi creat o diferență în ceea ce privește condițiile de concurență pe piața relevantă, situația ar fi fost diferită ulterior acelei perioade și, în consecință, Comisia, în concordanță cu Liniile sale directoare privind amenzile din 1998, nu ar fi trebuit să aplice un coeficient pentru durată.

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 17, primul regulament de punere în aplicare a articolelor 85 și 86 din tratat (JO 13, p. 204, Ediție specială, 8/vol. 1, p. 3).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediția specială 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-453/12: Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (ZOOSPORT) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ZOOSPORT — Marcă comunitară verbală anterioară ZOOT și marcă comunitară figurativă anterioară SPORTS ZOOT SPORTS — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               30.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 352/15

         Hotărârea Tribunalului din 16 octombrie 2013 — Zoo Sport/OAPI — K-2 (ZOOSPORT)
   (Cauza T-453/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale ZOOSPORT - Marcă comunitară verbală anterioară ZOOT și marcă comunitară figurativă anterioară SPORTS ZOOT SPORTS - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 352/28
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Zoo Sport Ltd (Leeds, Regatul Unit) (reprezentant: I. Rungg, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: K-2 Corp. (Seattle, Statele Unite) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 9 august 2012 (cauza R 1119/2011-4) privind o procedură de opoziție între K-2 Corp. și Zoo Sport Ltd.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Zoo Sport Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2013.


title: Cauza F-88/07: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 noiembrie 2008 – Domínguez González/Comisia (Funcție publică — Asistent tehnic — Excepție de necompetență — Excepție de inadmisibilitate — Necompetența Tribunalului)

text:
               1.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/40

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 12 noiembrie 2008 – Domínguez González/Comisia
   (Cauza F-88/07) (1)

   (Funcție publică - Asistent tehnic - Excepție de necompetență - Excepție de inadmisibilitate - Necompetența Tribunalului)
   2009/C 102/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Jean Luís Domínguez González (Gerona, Spania) (reprezentanți: inițial R. Nicolazzi Angelats, ulterior R. Nicolazzi Angelats și M.-C. Oller Gil, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și L. Lozano Palacios, agenți)

      Obiectul

   Cerere de reparare a prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit din cauza rezilierii contractului său de muncă cu ECHO, ca urmare a rezultatului vizitei medicale

      Dispozitivul

               1)

               Tribunalul nu este competent pentru soluționarea acțiunii.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008, p. 34.


title: Cauza C-187/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 2006/40/CE — Climatizarea autovehiculelor — Transpunere incompletă)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/15

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 10 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
   (Cauza C-187/09) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Directiva 2006/40/CE - Climatizarea autovehiculelor - Transpunere incompletă)
   2010/C 24/25
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: O. Beynet și S. Walker, agenți)

      Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentant: S. Ossowski, agent)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Neadoptarea în termenul stabilit a dispozițiilor necesare pentru a se conforma Directivei 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului (JO L 161, p. 12, Ediție specială, 15/vol. 16, p. 84)

      Dispozitivul

               1.

               Prin neadoptarea tuturor actelor cu putere de lege și actelor administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

               2.

               Obligă Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.


title: Cauza C-401/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 28 iulie 2011 — Blanka Soukupová/Ministerstvo zemědělství

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Nejvyšším správním soudem (Republica Cehă) la 28 iulie 2011 — Blanka Soukupová/Ministerstvo zemědělství
   (Cauza C-401/11)
   2011/C 311/31
   Limba de procedură: ceha

      Instanța de trimitere

   Nejvyšším správním soudem

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Blanka Soukupová

      Pârât: Ministerstvo zemědělství

      Întrebările preliminare

               1.

               Poate fi interpretată noțiunea „vârsta normală de pensionare”, prevăzută la articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente (1), drept „vârsta necesară pentru dobândirea dreptului la pensie pentru limită de vârstă” a unui solicitant anume, prevăzută de legislația națională?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, este conformă cu dreptul Uniunii Europene și cu principiile generale ale dreptului Uniunii Europene stabilirea în mod diferit a „vârstei normale de pensionare” în momentul cedării unei exploatații agricole pentru solicitanți diferiți, în funcție de sexul acestora și de numărul copiilor pe care i-au crescut?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, care sunt criteriile de care instanța națională ar trebui să țină seama la interpretarea noțiunii „vârsta normală de pensionare” în momentul cedării unei exploatații agricole, în sensul articolului 11 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA) și de modificare și abrogare a unor regulamente?

      (1)  JO L 160, p. 80, Ediție specială, 03/vol. 28, p. 134.


title: Cauza C-58/07: Acțiune introdusă la data de 7 februarie 2007 — Comisia/Regatul Spaniei

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/11

         Acțiune introdusă la data de 7 februarie 2007 — Comisia/Regatul Spaniei
   (Cauza C-58/07)
   (2007/C 69/26)
   Limba de procedură: spaniola
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și A. Alcover San Pedro, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Regatul Spaniei nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2003/110/CE (1) a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma directivei menționate sau, în orice caz, nu a informat Comisia cu privire la acestea.

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2003/110/CE în dreptul intern a expirat la data de 5 decembrie 2005.

      (1)  JO L 321, p. 26.


title: Cauza T-165/17: Acțiune introdusă la 10 martie 2017 – Emcur/EUIPO – Emcure Pharmaceuticals (EMCURE)

text:
               24.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/39

         Acțiune introdusă la 10 martie 2017 – Emcur/EUIPO – Emcure Pharmaceuticals (EMCURE)
   (Cauza T-165/17)
   (2017/C 129/59)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Emcur Gesundheitsmittel aus Bad Ems GmbH (Bad Ems, Germania) (reprezentant: K. Bröcker, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Emcure Pharmaceuticals Ltd (Bhosari, India)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „EMCURE” – cererea de înregistrare nr. 12 269 049.

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție.

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 13 decembrie 2016 în cauza R 790/2016-2.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-79/12: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia — România) — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu (Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 211 — Amânare de la plata TVA-ului la import)

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/20

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 21 februarie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Alba Iulia — România) — SC Mora IPR SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu
   (Cauza C-79/12) (1)

   (Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 211 - Amânare de la plata TVA-ului la import)
   2013/C 114/28
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: SC Mora IPR SRL

      Pârâte: Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Județeană pentru Accize și Operațiuni Vamale Sibiu

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Curtea de Apel Alba Iulia — Interpretarea articolului 211 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Interpretarea articolului 26 alineatul (2) TFUE și a articolelor 28 TFUE, 30 TFUE și 107 TFUE — Dreptul statelor membre de a autoriza amânarea la plata TVA-ului la import — Admisibilitatea unei reglementări naționale care impune o condiție, ce nu este prevăzută de directivă, privind obținerea unui certificat de amânare a plății — Modificări legislative succesive prin care numai anumite persoane impozabile sunt scutite de la plata TVA-ului la import — Discriminare — Încălcarea interdicției taxelor vamale la import.

      Dispozitivul

   Articolul 211 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării unei reglementări a unui stat membru, precum cea în discuție în litigiul principal, care condiționează amânarea de la plata taxei pe valoarea adăugată datorată pentru bunurile importate de obținerea unui certificat pe care dispozițiile acestei directive nu îl prevăd în mod obligatoriu, în măsura în care condițiile de obținere a unui asemenea certificat respectă principiul neutralității fiscale, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere.

      (1)  JO C 126, 28.4.2012.


title: Cauza T-576/14: Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2016 – Larymnis Larko/Comisia („Acțiune în anulare — Ajutoare de stat — Privatizare — Măsuri de susținere în favoarea unei debitoare a reclamantei — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Inadmisibilitate”)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/43

         Ordonanța Tribunalului din 15 martie 2016 – Larymnis Larko/Comisia
   (Cauza T-576/14) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Ajutoare de stat - Privatizare - Măsuri de susținere în favoarea unei debitoare a reclamantei - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața internă - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Inadmisibilitate”))
   (2016/C 156/57)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Elliniki Metalleftiki kai Metallourgiki Larymnis Larko AE (Kallithea, Grecia) (reprezentant: V. Koulouris, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouchagiar, agent, asistat de V. Chatzopoulos, avocat)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2014) 1805 a Comisiei din 27 martie 2014 prin care se declară că vânzarea anumitor active exploatate de Larko General Mining & Metallurgical Company SA nu constituie un ajutor de stat [SA.37954 (2013/N)]

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Elliniki Metalleftiki kai Metallourgiki Larymnis Larko AE suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 395, 10.11.2014.


title: Cauza T-45/15: Hotărârea Tribunalului din 16 martie 2016 – Hydrex/Comisia („Acord de subvenționare privind un proiect din cadrul unui instrument financiar pentru mediu — Ordin de recuperare — Decizie care constituie titlu executoriu în sensul articolului 299 TFUE — Obligația de motivare — Erori de apreciere — Forță majoră”)

text:
               2.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/39

         Hotărârea Tribunalului din 16 martie 2016 – Hydrex/Comisia
   (Cauza T-45/15) (1)

   ((„Acord de subvenționare privind un proiect din cadrul unui instrument financiar pentru mediu - Ordin de recuperare - Decizie care constituie titlu executoriu în sensul articolului 299 TFUE - Obligația de motivare - Erori de apreciere - Forță majoră”))
   (2016/C 156/51)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Hydrex NV (Anvers, Belgia) (reprezentanți: P. Van Eysendeyk, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Lejeune și G. Wils, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2015) 103 final a Comisiei din 12 ianuarie 2015 privind ordinul de recuperare nr. 3241405101 emis împotriva reclamantei, în cuantum de 540 721,10 euro

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Hydrex NV suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană, inclusiv cheltuielile aferente procedurii privind măsurile provizorii.

      (1)  JO C 96, 23.3.2015.


title: Cauza T-432/15: Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Inditex/EUIPO – Ffauf (ZARA)

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/62

         Ordonanța Tribunalului din 7 martie 2017 – Inditex/EUIPO – Ffauf (ZARA)
   (Cauza T-432/15) (1)

   (2017/C 144/91)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 320, 28.9.2015.


title: Cauza T-445/07: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Berning & Söhne/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/30

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Berning & Söhne/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-445/07)
   (2008/C 37/46)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Berning & Söhne GmbH & Co. KG (Wuppertal, Germania) (reprezentanți: P. Niggemann și K. Gaßner, Rechtsanwälte)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 19 septembrie 2007 [COMP/E-1/39.168 — articole de mercerie din metal și din plastic: închizători C (2007) 4257];

               —

               în subsidiar, reducerea cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin decizia atacată la valoarea unei amenzi simbolice sau în orice caz reducerea acestuia în mod corespunzător;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta contestă Decizia Comisiei C (2007) 4257 final din 19 septembrie 2007 din cauza COMP/E-1/39.168 — Articole de mercerie din metal: închizători. Prin decizia atacată, reclamantei și altor întreprinderi li s-a aplicat o amendă pentru încălcarea articolului 81 CE. În opinia Comisiei, reclamanta ar fi participat la coordonarea majorărilor de preț, precum și la schimbul de informații confidențiale privind prețurile și punerea în aplicare a majorărilor de preț pe piețele pentru „alte închizători” și pentru mașini de aplicare.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.
   În primul rând, se susține faptul că decizia atacată încalcă dreptul reclamantei de a fi ascultată, întrucât aceasta nu au avut nicio ocazie să își exprime părerea cu privire la o serie de reuniuni ale așa numitelor „cerc de la Basel” și „cerc de la Wuppertal”, pe care Comisia și-a întemeiat critica referitoare la coordonarea majorărilor de preț și la schimbul de informații confidențiale privind prețurile și punerea în aplicare a majorărilor de preț.
   În al doilea rând, se susține că s-ar fi prescris pretinsele încălcări ale reglementării privind înțelegerile, întrucât reclamanta, deja din primăvara anului 1997, ar fi încetat să mai participe la „cercul din Basel” și la „cercul din Wuppertal”.
   În continuare, reclamanta susține că nu ar fi fost încălcat articolul 81 alineatul (1) CE întrucât Comisia nu a adus probele necesare cu privire la participarea reclamantei la eventuale reuniuni.
   În final, reclamanta arată că modul de calcul al amenzii ar fi greșit în fapt. În această privință, se invocă în special modul greșit în care Comisia a determinat durata pretinsei încălcări din partea reclamantei și gravitatea acestei încălcări, precum și caracterul disproporționat al cuantumului amenzii.


title: Cauza C-613/11: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/16

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2011 — Comisia Europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-613/11)
   2012/C 32/29
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Pârâtă: Republica Italiană

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare în vederea recuperării ajutorului de stat considerat ilegal și incompatibil cu piața internă prin Decizia 2008/92/CE a Comisiei din 10 iulie 2007 Decizia Comisiei din 10 iulie 2007 privind un sistem de ajutoare de stat acordate de Italia în favoarea sectorului navigației în Sardinia (notificată la 11 iulie 2007 și publicată în Jurnalul Oficial L 29 din 2 februarie 2008, p. 24), Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 2 și 5 din decizia menționată, precum și al Tratatului FUE,

               —

               obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Termenul pentru executarea Deciziei 2008/92 a luat sfârșit la 11 septembrie 2007.
   Până în prezent, Republica Italiană nu ar fi efectuat încă recuperarea ajutoarelor considerate ilegale prin decizia în cauză și nu ar fi informat Comisia în legătură cu recuperarea completă a ajutoarelor. Pe de altă parte, dificultățile de ordin juridic și practic invocate de Republica Italiană pentru a justifica întârzierea în executarea deciziei menționate nu ar fi de natură să justifice o imposibilitate absolută de recuperare în conformitate cu jurisprudența Curții, iar Italia nu ar fi invocat niciodată o astfel de imposibilitate absolută.
   În plus, Comisia reproșează Italiei informarea ei tardivă în legătură cu progresele procedurii naționale de executare a deciziei, încălcându-se astfel obligația de informare impusă prin decizia în cauză și prin principiul cooperării loiale.


title: Cauza C-20/05: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Forlì — Italia) — Procedură penală împotriva lui Karl Josef Wilhelm Schwibbert (Directiva 98/34/CE — Procedură de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice — Obligația de a comunica proiectele de reglementări tehnice — Lege națională ce impune obligația de a aplica semnul distinctiv al organismului național însărcinat cu colectarea drepturilor de autor pe compact-discurile comercializate — Noțiunea de reglementare tehnică)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/4

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 8 noiembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Forlì — Italia) — Procedură penală împotriva lui Karl Josef Wilhelm Schwibbert
   (Cauza C-20/05) (1)

   (Directiva 98/34/CE - Procedură de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice - Obligația de a comunica proiectele de reglementări tehnice - Lege națională ce impune obligația de a aplica semnul distinctiv al organismului național însărcinat cu colectarea drepturilor de autor pe compact-discurile comercializate - Noțiunea de reglementare tehnică)
   (2007/C 315/06)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Tribunale di Forlì
   Partea din acțiunea principală
   Karl Josef Wilhelm Schwibbert
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Tribunale di Forlì — Interpretarea articolelor 3 CE și 23 CE-27 CE și a Directivei 92/100/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1992 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO L 346, p. 61) — Compatibilitatea unei legi naționale care impune aplicarea pe orice suport al operelor cinematografice sau audiovizuale puse în vânzare a siglei organismului național însărcinat cu colectarea drepturilor de autor
   Dispozitivul
   Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretată în sensul că dispozițiile naționale precum cele în cauză în acțiunea principală, în măsura în care au instaurat, ulterior punerii în aplicare a Directivei 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice, obligația de a aplica pe compact-discuri care conțin opere de artă figurativă semnul distinctiv „SIAE” în vederea comercializării acestora în statul membru respectiv, constituie o reglementare tehnică care, în lipsa notificării către Comisie, nu poate fi invocată împotriva unui particular.

      (1)  JO C 93, 16.4.2007.


title: Cauza C-365/09P: Recurs introdus la 14 septembrie 2009 de Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 8 iulie 2009 în cauza T-225/08 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Schwarzbräu GmbH

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/49

         Recurs introdus la 14 septembrie 2009 de Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 8 iulie 2009 în cauza T-225/08 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale); cealaltă parte în proces: Schwarzbräu GmbH
   (Cauza C-365/09P)
   2009/C 267/82
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (reprezentant: P. Wadenbach, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Schwarzbräu GmbH

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii din 8 iulie 2009 a Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene în cauza T-226/08;

               —

               anularea Deciziei din 8 aprilie 2008 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale (cauza R 877/2004-4);

               —

               radierea completă a mărcii comunitare nr. 505 552„ALASKA” din cauza existenței unui motiv absolut de refuz;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs este formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță prin care a fost respinsă acțiunea recurentei împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne din 8 aprilie 2008. Prin această decizie, camera de recurs a respins cererea formulată de reclamantă de declarare a nulității mărcii figurative comunitare „ALASKA”. Cererea inițială a recurentei a privit toate mărcile pentru care s-a solicitat înregistrarea (ape minerale și gazoase și alte băuturi alcoolice, băuturi și siropuri din fructe, siropuri și alte produse pentru prepararea băuturilor).
   Litigiul dintre părți privește, în esență, problema existenței unui motiv absolut de refuz în forma unei cerințe de disponibilitate a unei indicații de proveniență geografică.
   Prin recursul formulat recurenta susține că Tribunalul a interpretat eronat articolul 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (denumit în continuare „regulamentul privind marca comunitară”), în special în privința principiilor dezvoltate de jurisprudență.
   Din textul prevederii citate din regulamentul privind marca comunitară rezultă că se respinge înregistrarea unei mărci comunitare atunci când este compusă exclusiv din semne și indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna proveniența geografică. Din această prevedere rezultă că și indicațiile geografice care pot servi în comerț trebuie să facă obiectul protecției în calitate de indicații de proveniență geografică pentru produsele din clasa respectivă. Aplicarea acestei prevederi a regulamentului privind marca comunitară nu condiționează necesitatea existenței unei cerințe de disponibilitate care să fie concretă, actuală și serioasă.
   În cazul în care Tribunalul ar fi aplicat în mod corect articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul privind marca comunitară și principiile dezvoltate de jurisprudență, acesta ar fi trebuit să constate că Alaska reprezintă cea mai mare rezervă de ape minerale din Statele Unite, publicul relevant asociază Alaska cu un exces natural de apă pură în diferitele sale forme, că producerea de apă minerală în Alaska se realizează în cantități relevante din punct de vedere economic, fiind comercializată deja Comunitate și că, prin urmare, trebuie avută în vedere în mod serios o creștere ulterioară a volumului de comercializare. Astfel, este evident că, în viitor, indicația „ALASKA” poate fi utilizată de concurenți drept indicație de proveniență.
   Dimpotrivă, Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul privind marca comunitară și principiile dezvoltate de jurisprudență prin faptul că apreciat, prin prisma unor aspecte economice (situația concurenței, costuri de transport), oportunitatea utilității distribuției în Comunitate de apă minerală din Alaska, impunând cerințe suplimentare față de principiile descrise. În sensul articolului 7 alineatul (1) litera (c), al conținutului acestuia și în special al principiilor dezvoltate de jurisprudență, aceste cerințe suplimentare trebuie considerate excesive și determină o interpretare mult prea largă, care nu corespunde finalității normei juridice comunitare.


title: Cauza F-133/15: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – ZZ/Comisia

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/45

         Acțiune introdusă la 12 octombrie 2015 – ZZ/Comisia
   (Cauza F-133/15)
   (2015/C 414/58)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: M. Velardo, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care se impune sancțiunea retrogradării permanente cu două grade a reclamantului ca urmare a unei investigații privind o situație de conflict de interese, precum și repararea prejudiciului moral pe care reclamantul pretinde că l-a suferit

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 10 decembrie 2014 prin care i se impune reclamantului sancțiunea disciplinară a retrogradării permanente din gradul AD11 în gradul AD9, în aceeași grupă de funcții;

               —

               acordarea unei sume de 1 00  000 de euro reclamantului cu titlu de daune interese în raport cu lunga durată a procedurii;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-77/07: Acțiune introdusă la data de 12 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/15

         Acțiune introdusă la data de 12 februarie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-77/07)
   (2007/C 69/35)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Zavvos și W. Wils)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin neadoptarea sau, în orice caz, prin necomunicarea către Comisie a actelor cu putere de lege sau administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2001/84/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind dreptul de suită în beneficiul autorului unei opere de artă digitale, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul acordat pentru transpunerea Directivei 2001/84/CE în dreptul intern a expirat la 31 decembrie 2005.

      (1)  JO L 272 din 13.10.2001, p. 32.


title: Cauza T-9/17: Acțiune introdusă la 5 ianuarie 2017 – RI/Consiliul

text:
               6.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 70/24

         Acțiune introdusă la 5 ianuarie 2017 – RI/Consiliul
   (Cauza T-9/17)
   (2017/C 070/33)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: RI (Paris, Franța) (reprezentanți: T. Bontinck și A. Guillerme, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei AIPN din cadrul Consiliului din 8 februarie 2016 privind refuzul de a recunoaște invaliditatea reclamantului ca rezultând dintr-o boală profesională, în sensul articolului 78 alineatul (5) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe nerespectarea noțiunii de boală profesională de către comisia de invaliditate și de către autoritatea împuternicită să facă numiri („AIPN”) din cadrul Consiliului. Reclamantul contestă în special concluziile respectivei comisii, potrivit cărora:

                           —

                           sindromul de tunel carpian nu ar putea fi recunoscut drept boală profesională;

                           —

                           la originea incapacității reclamantului de a-și relua activitatea nu s-ar afla sindromul de tunel carpian, ci doar sindromul de algoneurodistrofie, care s-a dezvoltat ulterior intervenției chirurgicale de la mâna sa stângă.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, întrucât comisia de invaliditate nu ar fi oferit explicații corespunzătoare din punct de vedere juridic în ceea ce privește motivele care au determinat-o să înlăture rapoartele medicale anterioare care atestau în mod clar originea profesională a bolii reclamantului, înțeleasă ca „sindrom de tunel carpian complicat cu o algoneurodistrofie”.


title: Cauza F-72/11: Acțiune introdusă la 22 iulie 2011 — ZZ și alții/Comisia

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/20

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2011 — ZZ și alții/Comisia
   (Cauza F-72/11)
   2011/C 290/28
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, anularea deciziilor de stabilire a pragului de promovare pentru exercițiile de promovare 2010 și 2011 în gradele AD 13 și AD 14 și, pe de altă parte, anularea listei funcționarilor promovați în gradele AD 13 și AD 14 pentru exercițiul de promovare 2010 și anularea deciziei implicite a Comisiei de a refuza promovarea unui număr mai important de funcționari în gradele AD 12 sau AD 13

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor de stabilire a pragurilor de promovare pentru exercițiile de promovare 2010 și 2011 în gradele AD 13 și AD 14, decizii publicate în Informații Administrative nr. 3-2010, nr. 65-2010 și nr. 76-2010;

               —

               anularea listei funcționarilor promovați în gradele AD 13 și AD 14 pentru exercițiul de promovare 2010 publicate în Informații Administrative nr. 65-2010, în măsura în care această listă a fost stabilită pe baza unor praguri de promovare nelegale și anularea deciziei implicite a Comisiei prin care s-a refuzat promovarea unui număr important de funcționari în gradele AD 12 sau AD 13;

               —

               în măsura în care este necesar, anularea deciziilor de respingere a reclamației formulate de reclamanți;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-552/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo n° 6 de Bilbao – Spania) – Grupo Hospitalario Quirón SA/Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco, Instituto de Religiosas Siervas de Jesús de la Caridad [Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18/CE — Articolul 23 alineatul (2) — Gestionare de servicii publice de sănătate — Furnizare de servicii de sănătate care țin de spitalele publice, în cadrul unor instituții private — Cerința ca prestațiile să fie furnizate într-un anumit municipiu]

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado Contencioso-Administrativo no 6 de Bilbao – Spania) – Grupo Hospitalario Quirón SA/Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco, Instituto de Religiosas Siervas de Jesús de la Caridad
   (Cauza C-552/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice de servicii - Directiva 2004/18/CE - Articolul 23 alineatul (2) - Gestionare de servicii publice de sănătate - Furnizare de servicii de sănătate care țin de spitalele publice, în cadrul unor instituții private - Cerința ca prestațiile să fie furnizate într-un anumit municipiu])
   (2015/C 414/02)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 6 de Bilbao

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Grupo Hospitalario Quirón SA

      Pârâți: Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco, Instituto de Religiosas Siervas de Jesús de la Caridad

      Dispozitivul

   Articolul 23 alineatul (2) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii se opune unei cerințe precum cea în discuție în litigiul principal, formulată ca specificație tehnică în anunțuri privind contracte de achiziții publice care au ca obiect furnizarea de servicii de sănătate, potrivit căreia prestațiile medicale care fac obiectul cererilor de ofertă trebuie furnizate de instituții spitalicești private situate exclusiv într-un anumit municipiu, care poate să nu fie cel de domiciliu al pacienților vizați de aceste prestații, întrucât această cerință comportă o excludere automată a ofertanților care nu pot furniza aceste servicii într-o asemenea instituție situată în acest municipiu, însă care îndeplinesc toate celelalte condiții ale acestor cereri de ofertă.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauza F-118/14: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 16 decembrie 2015 – Bärwinkel/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Reforma statutului — Norme tranzitorii privind încadrarea în posturile tip — Articolul 30 alineatul (3) din anexa XIII la statut — Noțiunea de act care lezează — Decizie de recunoaștere a exercitării, de către anumiți funcționari, a unor responsabilități deosebite — Neincludere a numelui reclamantului în prima listă de 34 de funcționari recunoscuți ca având responsabilități deosebite — Cerințe aferente etapei precontencioase — Lipsa reclamației în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut — Articolul 81 din Regulamentul de procedură)

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/99

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 16 decembrie 2015 – Bärwinkel/Consiliul
   (Cauza F-118/14) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Reforma statutului - Norme tranzitorii privind încadrarea în posturile tip - Articolul 30 alineatul (3) din anexa XIII la statut - Noțiunea de act care lezează - Decizie de recunoaștere a exercitării, de către anumiți funcționari, a unor responsabilități deosebite - Neincludere a numelui reclamantului în prima listă de 34 de funcționari recunoscuți ca având responsabilități deosebite - Cerințe aferente etapei precontencioase - Lipsa reclamației în sensul articolului 90 alineatul (2) din statut - Articolul 81 din Regulamentul de procedură))
   (2016/C 048/114)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Wolfgang Bärwinkel (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial M. Bauer și E. Rebasti, agenți, ulterior M. Bauer și M. Veiga, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziilor Consiliului privind încadrarea funcționarilor din gradele AD 9-AD 14 care ocupă posturi identificate ca având responsabilități deosebite în postul tip „șef de unitate sau echivalent” sau „consilier sau echivalent” înainte de 31 decembrie 2015 și neincluderea reclamantului printre funcționarii care beneficiază de această încadrare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 26, 26.1.2015, p. 48.


title: Cauza C-580/08 P: Recurs introdus la 24 decembrie 2008 de Devrajan Srinivasan împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 3 noiembrie 2008 în cauza T-196/08, Srinivasan/Ombudsman

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/24

         Recurs introdus la 24 decembrie 2008 de Devrajan Srinivasan împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șasea) pronunțate la 3 noiembrie 2008 în cauza T-196/08, Srinivasan/Ombudsman
   (Cauza C-580/08 P)
   2009/C 267/43
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Devrajan Srinivasan (reprezentant: J. Morton, Solicitor)

      Cealaltă parte în proces: Ombudsmanul European
   Prin Ordonanța Curții de Justiție (Camera a șasea) din 25 iunie 2005 s-a stabilit că recursul este inadmisibil.


title: Cauza T-346/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — Duro Sweden/OAPI (EASYCOVER) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EASYCOVER — Motive absolute de refuz — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94 )

text:
               10.1.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/28

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 13 noiembrie 2008 — Duro Sweden/OAPI (EASYCOVER)
   (Cauza T-346/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EASYCOVER - Motive absolute de refuz - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 73 din Regulamentul nr. 40/94’)
   (2009/C 6/57)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Duro Sweden AB (Gävle, Suedia) (reprezentant: R. Bird, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock și D. Botis, agenți)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 iulie 2007 (cauza R 1065/2005-4) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal EASYCOVER ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 3 iulie 2007 (cauza R 1065/2005-4) în ceea ce privește produsele din categoria „monumente (cu excepția celor din metal)”.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Duro Sweden AB suportă propriile cheltuieli de judecată și trei pătrimi din cheltuielile de judecată ale OAPI. Acesta din urmă suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-39/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 ianuarie 2013 — Inspecteur van de Belastingdienst Noord/kantoor Groningen/SCA Group Holding BV

text:
               27.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 123/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Gerechtshof Amsterdam (Țările de Jos) la 25 ianuarie 2013 — Inspecteur van de Belastingdienst Noord/kantoor Groningen/SCA Group Holding BV
   (Cauza C-39/13)
   2013/C 123/11
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Gerechtshof Amsterdam

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Inspecteur van de Belastingdienst Noord/kantoor Groningen

      Pârâtă: SCA Group Holding BV

      Întrebările preliminare

               1.

               Există o restricție adusă libertății de stabilire în sensul articolului 43 CE coroborat cu articolul 48 CE în cazul în care persoanei impozabile debitoare nu i se permite să beneficieze de regimul olandez al entității fiscale în privința activităților și patrimoniului (sub)subfilialelor Alphabet Holding, HP Holding și Alpha Holding stabilite în Țările de Jos?
               În acest context și având în vedere scopurile pe care le urmărește regimul olandez al entității fiscale […], situația (sub)subfilialelor Alphabet Holding, HP Holding și Alpha Holding este comparabilă în mod obiectiv cu […] (i) situația societăților stabilite în Țările de Jos care sunt (sub)filiale ale unei societăți intermediare stabilite în Țările de Jos care nu a optat pentru integrarea într-o entitate fiscală cu societatea-mamă stabilită în Țările de Jos și care, prin urmare, în calitate de subfiliale, la fel ca Alphabet Holding, HP Holding și Alpha Holding nu pot beneficia de regimul entității fiscale — exclusiv — cu societatea-mamă (de ultim nivel); sau cu (ii) situația subfilialelor stabilite în Țările de Jos care, împreună cu societatea-mamă sau cu societatea intermediară stabilită în Țările de Jos, au optat să constituie o singură entitate fiscală cu societatea-mamă (de ultim nivel) și ale căror activități și patrimoniu, spre deosebire de activitățile și patrimoniul Alphabet Holding, HP Holding și Alpha Holding, sunt consolidate din punct de vedere fiscal?

               2.

               Are o incidență asupra răspunsului la prima întrebare primul paragraf faptul că […] societățile olandeze respective sunt deținute de o singură societate intermediară (la următorul nivel în structura grupului) din celălalt stat membru sau — precum în cazul Alphabet Holding, HP Holding și Alpha Holding — de două (sau mai multe) societăți intermediare (la al doilea nivel sau la niveluri mai înalte în structura grupului) în acest alt stat membru […]?

               3.

               În măsura în care răspunsul la prima întrebare primul paragraf este afirmativ: în acest caz, o astfel de restricție poate fi justificată prin motive imperative de interes general, în special prin necesitatea de a menține coerența fiscală, inclusiv necesitatea de a preveni dubla luare în considerare unilaterală sau bilaterală a pierderilor […]?
               Are o incidență în această privință faptul că riscul unei duble luări în considerare a pierderilor nu se prezintă în speță […]?

               4.

               În măsura în care răspunsul la a treia întrebare este afirmativ: în acest caz, restricția trebuie considerată proporțională […]?


title: Cauza T-251/13: Acțiune introdusă la 6 mai 2013 — Gemeente Nijmegen/Comisia

text:
               29.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 189/27

         Acțiune introdusă la 6 mai 2013 — Gemeente Nijmegen/Comisia
   (Cauza T-251/13)
   2013/C 189/57
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Gemeente Nijmegen (Nijmegen, Țările de Jos) (reprezentanți: H. Janssen și S. van der Heul, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei C(2013) 1152 final a Comisiei din 6 martie 2013 în măsura în care privește pretinsul ajutor acordat de Gemeente în favoarea NEC;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În 2003, gemeente Nijmegen (municipalitatea din Nimègue) a construit complexul sportiv polivalent De Eendracht în Goffertpark, alături de stadionul de fotbal Goffert Stadion. Atât Goffert Stadion, cât și De Eendracht sunt închiriate de asociația profesionistă de fotbal din Nijmegen NEC. Contractul de închiriere referitor la De Eendracht prevedea printre altele, în favoarea NEC, o opțiune de cumpărare asupra De Eendracht.
   La jumătatea anului 2009, municipalitatea a conceput proiectul de transformare a unei mari părți din Goffertpark în parc sportiv de nivel înalt și de inovație (PSI). Se prevedea în mod expres integrarea în PSI, printre altele, a Goffert Stadion existent (care urma să fie extins) și a De Eendracht.
   În anii 2008 și 2009, NEC i-a comunicat municipalității că intenționa să își exercite opțiunea de cumpărare asupra De Eendracht. Această intenție era contrară planurilor municipalității cu privire la PSI. NEC părea dispusă să renunțe la opțiunea de cumpărare asupra De Eendracht în schimbul unei contraprestații pecuniare. Pe baza unei estimări independente, prețul de cumpărare a fost stabilit la 2,22 milioane de euro. Municipalitatea i-a plătit NEC această sumă.
   Prin Decizia din 6 martie 2013, Comisia a decis deschiderea procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în cadrul căreia răscumpărarea de către municipalitate a opțiunii de cumpărare asupra De Eendracht este considerată un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. Municipalitatea contestă această decizie.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe o încălcare a principiilor egalității și securității juridice întrucât decizia atacată nu ține seama, fără să furnizeze o motivație în această privință, de faptul că municipalitatea a aplicat Comunicarea Comisiei privind vânzarea de terenuri (1) pentru a aprecia valoarea opțiunii de cumpărare asupra De Eendracht.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe un abuz de putere din partea Comisiei, pe o eroare de drept, pe o eroare vădită de apreciere și/sau pe o încălcare a obligației de motivare întrucât prin decizia atacată s-a considerat că răscumpărarea opțiunii de cumpărare asupra De Eendracht constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE sau întrucât există în orice caz suficiente elemente care justifică deschiderea procedurii formale în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe o depășire a termenului rezonabil pentru a deschide procedura formală și pe o încălcare a principiului securității juridice, a normelor de procedură și/sau pe aplicarea eronată a legislației.

      (1)  Comunicarea Comisiei privind elementele de ajutor de stat în vânzările de terenuri și clădiri de către autoritățile publice (JO 1997, C 209, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 3, p. 56).


title: Cauza C-312/07: Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance de Paris (Franța) la 6 iulie 2007 — JVC France SAS/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/25

         Cerere având ca obiect pronunțarea unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal d'instance de Paris (Franța) la 6 iulie 2007 — JVC France SAS/Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
   (Cauza C-312/07)
   (2007/C 211/46)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Tribunal d'instance de Paris
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: JVC France SAS

      Pârâtă: Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
   Întrebările preliminare

               1)

               O cameră video cu înregistrare care, la momentul importării sale, nu este în măsură să înregistreze semnale audio/video externe trebuie să fie clasificată în subpoziția 8525 40 99 în cazul în care este posibil să îi fie reglată ulterior interfața video ca intrare video cu ajutorul unui program sau al unui adaptor (widget), acest aparat fiind echipat cu circuite electronice care permit înregistrarea unui semnal audio/video extern chiar dacă fabricantul și vânzătorul nu au semnalat această posibilitate și nu o garantează?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, în măsura în care modificările succesive ale notelor explicative determină o schimbare a practicii comunitare de clasificare a camerelor video cu înregistrare, iar o excepție în raport cu principiul conform căruia clasificarea mărfurilor trebuie să se efectueze în funcție de caracteristicile efective ale acestora la momentul vămuirii, Comisia Europeană a procedat în mod legitim la această schimbare printr-o modificare a notelor explicative, deci de aplicare retroactivă, în loc să adopte un regulament de clasificare aplicabil doar pentru viitor?


title: Cauza T-554/12: Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — Oracle America/OAPI — Aava Mobile (AAVA MOBILE)

text:
               2.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/22

         Acțiune introdusă la 21 decembrie 2012 — Oracle America/OAPI — Aava Mobile (AAVA MOBILE)
   (Cauza T-554/12)
   2013/C 63/43
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Oracle America, Inc. (Wilmington, Statele Unite) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Aava Mobile Oy (Oulu, Finlanda)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne în cauza R 1205/2011-2 din 9 octombrie 2012;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca comunitară vizată: marca verbală „AAVA MOBILE”, pentru produse și servicii din clasele 9, 38 și 42 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8715385

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamantul

      Marca sau semnul invocat: marca comunitară înregistrată sub nr. 6551626 pentru produse și servicii din clasele 9, 16, 35, 37, 38, 41, 42 și 45

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în întregime

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului.


title: Cauza C-213/06 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iulie 2007 — Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER)/Georgios Karatzoglou (Recurs — Agent temporar — Rezilierea contractului)

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 iulie 2007 — Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER)/Georgios Karatzoglou
   (Cauza C-213/06 P) (1)

   (Recurs - Agent temporar - Rezilierea contractului)
   (2007/C 211/13)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurentă: Agenția Europeană pentru Reconstrucție (AER) (reprezentanți: S. Orlandi și J.-N. Louis, avocats)

      Cealaltă parte în proces: Georgios Karatzoglou (reprezentant: S. A. Pappas, Dikigoros)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) din 23 februarie 2006, Karatzoglou/AER (T-471/04), prin care Tribunalul a anulat decizia AER de reziliere a contractului de agent temporar al reclamantului
   Dispozitivul

               1)

               Anulează hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pronunțată la 23 februarie 2006, în cauza Karatzoglou/AER (T-471/04).

               2)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene pentru ca acesta să se pronunțe asupra concluziilor domnului Karatzoglou privind anularea deciziei Agenției Europene pentru Reconstrucție (AER) din 26 februarie 2004 de reziliere a contractului său de muncă.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată va fi soluționată odată cu fondul.

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauza T-289/07: Ordonanța Tribunalului din 23 martie 2010 — Caisse Nationale des Caisses d’Epargne et de Prévoyance/Comisia

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/50

         Ordonanța Tribunalului din 23 martie 2010 — Caisse Nationale des Caisses d’Epargne et de Prévoyance/Comisia
   (Cauza T-289/07) (1)

   2010/C 148/82

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei a patra a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 235, 6.10.2007.


title: Cauza C-243/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Suediei [Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Mediu — Directiva 2008/1/CE — Prevenirea și reducerea integrate a poluării — Instalație existentă — Procedură de autorizare — Proceduri în curs — Hotărâre a Curții de constatare a existenței unei neîndepliniri — Neexecutare — Articolul 260 alineatul (2) TFUE — Sancțiuni pecuniare — Sumă forfetară — Penalitate cu titlu cominatoriu]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 4 decembrie 2014 – Comisia Europeană/Regatul Suediei
   (Cauza C-243/13) (1)

   ([Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Mediu - Directiva 2008/1/CE - Prevenirea și reducerea integrate a poluării - Instalație existentă - Procedură de autorizare - Proceduri în curs - Hotărâre a Curții de constatare a existenței unei neîndepliniri - Neexecutare - Articolul 260 alineatul (2) TFUE - Sancțiuni pecuniare - Sumă forfetară - Penalitate cu titlu cominatoriu])
   (2015/C 046/08)
   Limba de procedură: suedeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Petrova și J. Enegren, agenți)

      Pârât: Regatul Suediei (reprezentanți: E. Karlsson, A. Falk și S. Johannesson, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Prin omisiunea de a lua măsurile necesare pentru punerea în executare a Hotărârii Comisia/Suedia (C-607/10, EU:C:2012:192), Regatul Suediei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.

               2)

               În cazul în care neîndeplinirea obligațiilor constatată la punctul 1) ar persista până în ziua pronunțării prezentei hotărâri, Regatul Suediei ar fi obligată să plătească Comisiei Europene în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, o penalitate cu titlu cominatoriu de 4  000 de euro pe zi de întârziere la punerea în aplicare a măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii Comisia/Suedia (EU:C:2012:192), începând cu data pronunțării prezentei hotărâri și până la data punerii în executare a hotărârii menționate.

               3)

               Obligă Regatul Suediei să plătească Comisiei Europene, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, o sumă forfetară de 2 0 00  000 de euro.

               4)

               Obligă Regatul Suediei la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-321/09 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 aprilie 2011 — Republica Elenă/Comisia Europeană (Recurs — FEOGA — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară ca urmare a neconformității cu normele comunitare — Cheltuieli efectuate de Republica Elenă)

text:
               11.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 173/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 7 aprilie 2011 — Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza C-321/09 P) (1)

   (Recurs - FEOGA - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară ca urmare a neconformității cu normele comunitare - Cheltuieli efectuate de Republica Elenă)
   2011/C 173/03
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Recurentă: Republica Elenă (reprezentant: I. Chalkias, agent)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) din 11 iunie 2009, Grecia/Comisia (T-33/07), prin care Tribunalul a respins o cerere având ca obiect anularea în parte a Deciziei 2006/932/CE a Comisiei din 14 decembrie 2006 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în temeiul Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, [notificată cu numărul C(2006) 5993] — Sectoarele ulei de măsline, bumbac, stafide și citrice

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Republica Elenă la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 244, 10.10.2009.


title: Cauza C-451/05: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Européenne et Luxembourgeoise d'investissements SA (Elisa)/Directeur général des impôts, Ministère public (Impozitare directă — Taxă pe valoarea de piață a imobilelor situate în Franța aflate în posesia persoanelor juridice — Societăți holding de drept luxemburghez — Refuz de scutire — Directiva 77/799/CEE — Enumerare neexhaustivă a taxelor și impozitelor citate — Taxă similară — Limitele schimbului de informații — Convenție bilaterală — Articolul 73 B din Tratatul CE (devenit articolul 56 CE) — Libera circulație a capitalurilor — Combaterea fraudei fiscale)

text:
               8.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 297/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 octombrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation — Franța) — Européenne et Luxembourgeoise d'investissements SA (Elisa)/Directeur général des impôts, Ministère public
   (Cauza C-451/05) (1)

   (Impozitare directă - Taxă pe valoarea de piață a imobilelor situate în Franța aflate în posesia persoanelor juridice - Societăți holding de drept luxemburghez - Refuz de scutire - Directiva 77/799/CEE - Enumerare neexhaustivă a taxelor și impozitelor citate - Taxă similară - Limitele schimbului de informații - Convenție bilaterală - Articolul 73 B din Tratatul CE (devenit articolul 56 CE) - Libera circulație a capitalurilor - Combaterea fraudei fiscale)
   (2007/C 297/11)
   Limba de procedură: franceza
   Instanța de trimitere
   Cour de cassation
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Européenne et Luxembourgeoise d'investissements SA (Elisa)

      Pârâți: Directeur général des impôts, Ministère public
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation — Interpretarea articolelor 43 și următoarele și a articolelor 56 și următoarele din Tratatul CE, precum și a articolului 1 din Directiva 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe (JO L 336, p. 15) — Taxă pe valoarea de piață a imobilelor situate în Franța — Scutire în beneficiul persoanelor juridice cu sediul de conducere efectivă în Franța și al celor care, în temeiul unui tratat, nu trebuie supuse unei impozitări mai împovărătoare, precum și al persoanelor cu sediul într-o țară sau într-un teritoriu care a încheiat cu Franța o convenție de asistență administrativă în scopul de a combate frauda și evaziunea fiscală — Refuzul de a acorda o scutire unei societăți holding luxemburgheze
   Dispozitivul

               1)

               Taxa pe valoarea de piață a imobilelor situate în Franța aflate în posesia persoanelor juridice constituie o taxă similară impozitelor menționate la articolul 1 alineatul (3) din Directiva 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe și indirecte, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992, care este percepută din elemente de capital în sensul articolului 1 alineatul (2) din această directivă.

               2)

               Directiva 77/799, astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/12 și în special articolul 8 alineatul (1) din aceasta nu se opun faptului ca două state membre să fie legate printr-o convenție internațională, prin care se urmărește evitarea dublei impuneri și stabilirea unor reguli de asistență administrativă reciprocă în materie de impozite pe venit și pe capital, care exclude din sfera de aplicare a acesteia, pentru un stat membru, o categorie de contribuabili supuși la plata unui impozit care intră sub incidența acelei directive, în măsura în care autoritatea competentă care trebuie să furnizeze informațiile este împiedicată de actele cu putere de lege naționale sau de practicile administrative ale statului membru să efectueze aceste cercetări, să colecteze sau să utilizeze informațiile în interesul propriu ale acelui stat membru, fapt a cărui verificare intră în competența instanței de trimitere.

               3)

               Articolul 73 B din Tratatul CE (devenit articolul 56 CE) trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care scutește societățile stabilite în Franța de la plata taxei pe valoarea de piață a imobilelor situate în Franța aflate în posesia persoanelor juridice, în timp ce supune această scutire, pentru societățile stabilite într-un alt stat membru, existenței unei convenții de asistență administrativă încheiată între Franța și acest stat în vederea combaterii fraudei și a evaziunii fiscale sau circumstanței că, prin aplicarea unui tratat care conține o clauză de nediscriminare în funcție de naționalitate, aceste persoane juridice nu trebuie supuse unei impozitări mai împovărătoare decât cea aplicată societăților stabilite în Franța și nu permite societăților stabilite într-un alt stat membru să furnizeze elemente de probă care să permită stabilirea identității acționarilor, persoane fizice, ai acesteia.

      (1)  JO C 60, 11.3.2006.