title: Cauza C-432/19 P: Recurs introdus la 5 iunie 2019 de Inpost S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 19 martie 2019 în cauzele conexate T-282/16 și T-283/16, Inpost Paczkomaty și Inpost/Comisia și alții

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/7

      Recurs introdus la 5 iunie 2019 de Inpost S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 19 martie 2019 în cauzele conexate T-282/16 și T-283/16, Inpost Paczkomaty și Inpost/Comisia și alții
      (Cauza C-432/19 P)
      (2019/C 328/08)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: Inpost S.A. (reprezentant: W. Knopkiewicz, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Polonă

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea hotărârii Tribunalului;

                  —

                  anularea deciziei în litigiu;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și procedurii în fața Tribunalului.

         Motivele și principalele argumente

      Primul motiv: încălcarea articolului 106 alineatul (2) din tratat — s-a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.6 punctul 19 din Cadrul Uniunii Europene [pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public], încălcarea normelor tratatului în materie de achiziții publice (nediscriminarea, transparența și egalitatea de tratament) și interpretarea eronată a articolului 7 alineatul (2) din Directiva 97/67/CE (Directiva privind serviciile poștale).
      Metodele aplicate de statele membre pentru a finanța prestarea de servicii universale trebuie să fie în conformitate atât cu principiile nediscriminării, transparenței și egalității de tratament care decurg din dispozițiile Tratatului FUE referitoare la libertățile aferente pieței interne (care presupun alegerea prestatorului serviciului poștal universal în mod competitiv), cât și cu articolul 106 alineatul (2) TFUE, ceea ce nu s-a întâmplat în speță.
      Al doilea motiv: încălcarea articolului 106 alineatul (2) din tratat — s-a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.2 punctul 14 și din secțiunea 2.10 punctul 60 din Cadrul Uniunii Europene [pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public]. Deși obligația de prestare a serviciilor publice încredințată Poczta Polska îndeplinește cerințele definite în Directiva privind serviciile poștale, nu este exclusă necesitatea unei consultări publice sau recurgerea la alte metode adecvate care permite să se țină seama de interesele utilizatorilor și ale prestatorilor de servicii, pentru a dovedi că necesitățile în materia serviciului universal au fost luate în considerare în mod corespunzător.
      Al treilea motiv: încălcarea articolului 106 alineatul (2) din tratat — s-a considerat în mod eronat că erau îndeplinite cerințele din secțiunea 2.9 punctul 52 din Cadrul Uniunii Europene [pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public], și încălcarea articolului 7 alineatele (1), (3) și (5) din Directiva 97/67/CE. Tribunalul a considerat în mod eronat că fondul de compensare îndeplinește cerința nediscriminării în raport cu rata uniformă a contribuției, care se ridică la maximum 2 % din veniturile percepute de prestatorii de servicii universale sau de servicii echivalente, care au obligația să contribuie, astfel încât această rată se aplică în mod uniform ansamblului operatorilor de pe piață, ceea ce are un caracter discriminatoriu din moment ce situația prestatorilor de servicii universale nu este aceeași cu cea a prestatorilor de servicii echivalente. În plus, Tribunalul a considerat în mod eronat că fondul de compensare îndeplinește cerința proporționalității.
      În timpul consultării publice pentru modificarea legii, condițiile privind fondul de compensare erau fundamental diferite de cele care au ajuns să fie incluse în lege — Legea privind serviciile poștale — ceea ce înseamnă că nu se poate considera că respectivele condiții privind fondul au fost supuse consultării publice.
      Condițiile de finanțare a serviciului universal nu iau în considerare cerința de a verifica dacă costul net suportat reprezintă o sarcină financiară injustă pentru operatorul căruia i s-a încredințat prestarea serviciului universal. Asocierea automată dintre finanțarea serviciului și apariția unei pierderi contabile pentru serviciile universale nu poate fi interpretată ca o îndeplinire a cerințelor din Directiva privind serviciile poștale.
      Al patrulea motiv: încălcarea articolului 7 alineatul (1) din Directiva privind serviciile poștale, prin acceptarea finanțării costului serviciului universal printr-un anumit număr de drepturi exclusive și speciale acordate în favoarea Poczta Polska. În conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva privind serviciile poștale, statele membre nu acordă și nu mențin în vigoare drepturi exclusive sau speciale pentru crearea sau furnizarea de servicii poștale. Or, drepturile exclusive și speciale acordate în favoarea Poczta Polska, contrar constatărilor Tribunalului, în mod evident nu încadrează în lista de excepții din Directiva privind serviciile poștale.


title: Cauza C-434/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 5 iunie 2019 — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/8

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 5 iunie 2019 — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane
      (Cauza C-434/19)
      (2019/C 328/09)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă în recursul principal și intimată în recursul incident: Poste Italiane SpA

         Intimată în recursul principal și recurentă în recursul incident: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 14 din TFUE (ex-articolul 16 TCE și, anterior, articolul 7 D din [Tratatul CEE]), articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex-articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din [Tratatul CEE]] și încadrarea în schema serviciului de interes economic general (SIEG) se opun unei norme precum cea prevăzută de dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și ale articolului 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996, potrivit căreia se instituie și se menține — chiar ulterior privatizării serviciilor de „efectuare a unor operațiuni bancare de către administrația poștală”, prestate de Poste Italiane s.p.a — o rezervare în favoarea Poste Italiane s.p.a. a unei activități (regim de monopol legal) având ca obiect gestionarea serviciului de cont curent poștal destinat colectării impozitului local ICI, ținând seama de evoluția reglementării statale în materia încasării impozitelor, care, cel puțin începând cu anul 1997, permite contribuabililor și, totodată, colectivităților locale beneficiare ale impozitelor să recurgă în mod liber la modalități de plată și de încasare a impozitelor (inclusiv impozite locale) prin intermediul sistemului bancar?

                  2)

                  În cazul în care — ca răspuns la prima întrebare — se consideră că instituirea monopolului legal corespunde caracteristicilor SIEG, articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex-articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din [Tratatul CEE]] și articolul 107 alineatul (1) TFUE (ex-articolul 87 TCE și, anterior, articolul 92 din [Tratatul CEE]), potrivit interpretării date acestor dispoziții de Curtea de Justiție în ceea ce privește cerințele pentru a face distincție între o măsură legală — de compensare a obligațiilor de serviciu public — și un ajutor de stat ilegal (Hotărârea din 24 iulie 2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH și Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), se opun unei norme precum cea care rezultă din dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, ale articolului 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996 și ale articolului 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001, care acordă Poste Italiane s.p.a. competența de a stabili unilateral cuantumul „comisionului” datorat de concesionarul (agentul) serviciului de încasare a impozitului ICI și care este aplicat fiecărei operațiuni de administrare efectuate în contul curent poștal deschis pe numele concesionarului, având în vedere că Poste Italiane s.p.a., prin decizia Consiliului de administrație nr. 57/1996, a stabilit acest comision în cuantum de 100 de lire pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 1997 și 31 mai 2001 și de 0,23 euro pentru perioada ulterioară datei de 1 iunie 2001?

                  3)

                  Articolul 102 primul paragraf TFUE (ex-articolul 82 primul paragraf TCE și, anterior, articolul 86 din [Tratatul CEE]), astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție (a se vedea Hotărârea din 13 decembrie 1991, RTT/GB Inno BM, C-18/88, Hotărârea din 25 iunie 1998, Chemische Afvalstoffen Dusseldorp și alții/Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, C-203/96, și Hotărârea din 17 mai 2001, TNT TRACO, C-340/99), se opune unui ansamblu normativ precum cel constituit din articolul 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996, din articolul 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001 și din articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, întrucât concesionarul (agentul) trebuie în mod necesar să se supună la plata „comisionului”, astfel cum este stabilit și/sau modificat în mod unilateral de Poste Italiane s.p.a., în caz contrar neputând să denunțe contractul de cont curent poștal decât cu încălcarea obligației prevăzute la articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și, în consecință, cu neîndeplinirea obligației de încasare a ICI asumate față de colectivitatea locală beneficiară a impozitului?


title: Cauza C-435/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 5 iunie 2019 — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte suprema di cassazione (Italia) la 5 iunie 2019 — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA
      (Cauza C-435/19)
      (2019/C 328/10)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Corte suprema di cassazione

         Părțile din procedura principală

         Recurentă în recursul principal și intimată în recursul incident: Agenzia delle entrate — Riscossione

         Intimată și recurentă în recursul incident: Poste Italiane SpA

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 14 din TFUE (ex-articolul 16 TCE și, anterior, articolul 7 D din [Tratatul CEE]), articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex-articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din [Tratatul CEE]] și încadrarea în schema serviciului de interes economic general (SIEG) se opun unei norme precum cea prevăzută de dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și ale articolului 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996, potrivit căreia se instituie și se menține — chiar ulterior privatizării serviciilor de „efectuare a unor operațiuni bancare de către administrația poștală”, prestate de Poste Italiane s.p.a — o rezervare în favoarea Poste Italiane s.p.a. a unei activități (regim de monopol legal) având ca obiect gestionarea serviciului de cont curent poștal destinat colectării impozitului local ICI, ținând seama de evoluția reglementării statale în materia încasării impozitelor, care, cel puțin începând cu anul 1997, permite contribuabililor și, totodată, colectivităților locale beneficiare ale impozitelor să recurgă în mod liber la modalități de plată și de încasare a impozitelor (inclusiv impozite locale) prin intermediul sistemului bancar?

                  2)

                  În cazul în care — ca răspuns la prima întrebare — se consideră că instituirea monopolului legal corespunde caracteristicilor SIEG, articolul 106 alineatul (2) TFUE [ex-articolul 86 alineatul (2) TCE și, anterior, articolul 90 din [Tratatul CEE]] și articolul 107 alineatul (1) TFUE (ex-articolul 87 TCE și, anterior, articolul 92 din [Tratatul CEE]), potrivit interpretării date acestor dispoziții de Curtea de Justiție în ceea ce privește cerințele pentru a face distincție între o măsură legală — de compensare a obligațiilor de serviciu public — și un ajutor de stat ilegal (Hotărârea din 24 iulie 2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH și Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), se opun unei norme precum cea care rezultă din dispozițiile coroborate ale articolului 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, ale articolului 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996 și ale articolului 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001, care acordă Poste Italiane s.p.a. competența de a stabili unilateral cuantumul „comisionului” datorat de concesionarul (agentul) serviciului de încasare a impozitului ICI și care este aplicat fiecărei operațiuni de administrare efectuate în contul curent poștal deschis pe numele concesionarului, având în vedere că Poste Italiane s.p.a., prin decizia Consiliului de administrație nr. 57/1996, a stabilit acest comision în cuantum de 100 de lire pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 1997 și 31 mai 2001 și de 0,23 euro pentru perioada ulterioară datei de 1 iunie 2001?

                  3)

                  Articolul 102 primul paragraf TFUE (ex-articolul 82 primul paragraf TCE și, anterior, articolul 86 din [Tratatul CEE]), astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție (a se vedea Hotărârea din 13 decembrie 1991, RTT/GB Inno BM, C-18/88, Hotărârea din 25 iunie 1998, Chemische Afvalstoffen Dusseldorp și alții/Minister van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer, C-203/96, și Hotărârea din 17 mai 2001, TNT TRACO, C-340/99), se opune unui ansamblu normativ precum cel constituit din articolul 2 alineatele 18-20 din Legea nr. 662/1996, din articolul 3 alineatul 1 din Decretul Președintelui Republicii nr. 144/2001 și din articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992, întrucât concesionarul (agentul) trebuie în mod necesar să se supună la plata „comisionului”, astfel cum este stabilit și/sau modificat în mod unilateral de Poste Italiane s.p.a., în caz contrar neputând să denunțe contractul de cont curent poștal decât cu încălcarea obligației prevăzute la articolul 10 alineatul 3 din Decretul legislativ nr. 504/1992 și, în consecință, cu neîndeplinirea obligației de încasare a ICI asumate față de colectivitatea locală beneficiară a impozitului?


title: Cauza C-438/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 11 iunie 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberlandesgericht Düsseldorf (Germania) la 11 iunie 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH
      (Cauza C-438/19)
      (2019/C 328/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă, apelantă și intimată: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă, apelantă și intimată: Frontline Digital GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul unui contract la distanță, consumatorului i se livrează conținuturi digitale, în sensul articolului 16 litera (m) din Directiva 2011/83/UE (1), în cazul în care încheie cu un comerciant un contract de participare la o „platformă de întâlniri” pe internet?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la întrebarea la prima întrebare:
                  Începerea furnizării de către comerciant a conținuturilor digitale consumatorului determină și pierderea dreptului de retragere al consumatorului, potrivit articolului 16 din Directiva 2011/83, în cazul în care comerciantul, încălcând articolul 8 alineatul (7) din directivă, nu a trimis anterior consumatorului o confirmare a încheierii contractului cu informațiile menționate în această dispoziție?
                  Dacă dreptul de retragere al consumatorului continuă să subziste în această situație:

                              Consumatorul trebuie informat în prealabil cu privire la acest aspect, conform articolului 6 alineatul (1) litera (k) din Directiva 2011/83?

         (1)  Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO 2011, L 304, p. 64).


title: Cauza C-443/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Spania) la 7 iunie 2019 — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Spania) la 7 iunie 2019 — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa
      (Cauza C-443/19)
      (2019/C 328/12)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Vodafone España S.A.U.

         Pârâtă: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Întrebarea preliminară

      Articolul 13 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (1) și dispozițiile concordante și complementare ale acesteia trebuie interpretate în sensul că se opun ca Regatul Spaniei și, în special, teritoriul istoric autonom din punct de vedere fiscal al provinciei Guipúzcoa să supună impozitului general pe transferurile patrimoniale și pe actele juridice autentice, aplicabil în general concesiunilor administrative de bunuri din domeniul public în conformitate cu legislația care reglementează acest impozit, dreptul de utilizare a frecvențelor radio de un operator de telecomunicații, care este deja supus așa-numitei taxe de spectru?

         (1)  JO 2002, L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183.


title: Cauza C-448/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 12 iunie 2019 — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 12 iunie 2019 — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (Cauza C-448/19)
      (2019/C 328/13)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: WT

         Pârâtă și intimată: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu — între altele — Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (2), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-455/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 12 iunie 2019 — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/14

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 12 iunie 2019 — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Cauza C-455/19)
      (2019/C 328/15)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: BX

         Pârâtă: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-469/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 19 iunie 2019 — All in One Star Ltd

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 19 iunie 2019 — All in One Star Ltd
      (Cauza C-469/19)
      (2019/C 328/16)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și recurentă: All in One Star Ltd

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 30 din Directiva (UE) 2017/1132 (1) se opune unei reglementări naționale, potrivit căreia, pentru înregistrarea în Registrul Comerțului a unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, este necesar să se menționeze valoarea capitalului social sau o valoare a capitalului comparabilă?

                  2)

                              a)

                              Articolul 30 din Directiva (UE) 2017/1132 se opune unei reglementări naționale, potrivit căreia, atunci când este notificată înregistrarea în Registrul Comerțului a sucursalei unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, administratorul societății trebuie să prezinte asigurări că, în ceea ce îl privește, nu există, în temeiul dreptului național, niciun obstacol în privința desemnării sale în această funcție, sub forma unei interdicții din partea unei instanțe judecătorești sau a unei autorități administrative, de a exercita o profesie sau o activitate lucrativă, care să se suprapună integral sau parțial cu obiectul de activitate al societății sau sub forma unei condamnări definitive pentru anumite infracțiuni și că a fost informat, de un notar, de un reprezentant al unei profesii de consiliere juridică comparabile sau de un funcționar consular, cu privire la obligația sa absolută de a furniza instanței orice informații în acest sens?

                              b)

                              În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 2 litera a)

                                          Articolele 49 și 54 TFUE se opun unei reglementări naționale potrivit căreia, la înregistrarea în Registrul Comerțului a unei sucursale a unei societăți cu răspundere limitată cu sediul într-un alt stat membru, administratorul societății trebuie să prezinte o astfel de asigurare?

         (1)  Directiva (UE) 2017/1132 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2017 privind anumite aspecte ale dreptului societăților comerciale (JO 2017 L 169, p. 46).


title: Cauza C-477/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 21 iunie 2019 — IE/Magistrat der Stadt Wien

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/15

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Wien (Austria) la 21 iunie 2019 — IE/Magistrat der Stadt Wien
      (Cauza C-477/19)
      (2019/C 328/17)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Wien

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: IE

         Pârât: Magistrat der Stadt Wien

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Termenul „arie de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale (1) trebuie interpretat în schimb în sensul că include și fostele arii de odihnă, abandonate între timp?
                  În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:

                              Fosta arie de odihnă abandonată între timp trebuie clasificată ca „arie de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                        În cazul unui răspuns negativ la această întrebare:

                              Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o fostă arie de odihnă abandonată între timp trebuie clasificată drept „arie de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  2)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție asupra unei „arii de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  3)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție atât de gravă asupra unei „arii de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale, încât să poată fi vorba despre o „deteriorare” a acestei „arii de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  4)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție atât de gravă asupra unei „arii de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale, încât să poată fi vorba despre o „distrugere” a acestei „arii de odihnă” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  5)

                  Termenul „arie de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale trebuie interpretat în schimb în sensul că include mai întâi doar locul direct delimitabil în care au loc în mod regulat acțiunile de împerechere în sensul mai detaliat sau acțiuni strâns legate de reproducere (cum ar fi depunerea icrelor/ouălor), și în al doilea rând, în plus, că prin „arie de reproducere” se înțelege toate zonele exact delimitabile care sunt necesare pentru dezvoltarea puiului de animal, cum ar fi de exemplu locurile de depunere a ouălor sau componentele vegetale necesare pentru stadiul de larvă sau omidă?
                  În cazul unui răspuns negativ la această întrebare:

                              Ce trebuie să se înțeleagă prin termenul „arie de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale și cum trebuie delimitată în spațiu o „arie de reproducere” de alte zone?

                  6)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție asupra unei „arii de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  7)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție atât de gravă asupra unei „arii de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale, încât să poată fi vorba despre o „deteriorare” a acestei „arii de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

                  8)

                  Care sunt criteriile pe baza cărora se stabilește dacă o anumită acțiune sau omisiune reprezintă o intervenție atât de gravă asupra unei „arii de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale, încât să poată fi vorba despre o „distrugere” a acestei „arii de reproducere” în sensul prevăzut la articolul 12 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind conservarea habitatelor naturale?

         (1)  Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109).


title: Cauza C-482/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 24 iunie 2019 — JF și KG/Bankia S.A.

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spania) la 24 iunie 2019 — JF și KG/Bankia S.A.
      (Cauza C-482/19)
      (2019/C 328/18)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: JF și KG

         Pârâtă: Bankia S.A.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Pentru a garanta protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conformă dreptului Uniunii, Directivei 93/13 a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (1) și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta stabilirea drept criteriu neechivoc de către Tribunal Supremo, în hotărârile sale 44-49 din 23 ianuarie 2019, a faptului că, în contractele de împrumut ipotecar încheiate cu consumatorii, este considerată abuzivă clauza care nu a fost negociată și care stabilește că toate costurile aferente operațiunii de împrumut ipotecar trebuie repercutate asupra împrumutatului și că diversele sume stipulate în clauza abuzivă respectivă, declarată nulă, trebuie repartizate între instituția bancară care a prevăzut-o și consumatorul împrumutat, cu scopul de a limita rambursarea sumelor plătite în mod nedatorat în temeiul legislației naționale?
                  și
                  Pentru a asigura protecția consumatorilor și a utilizatorilor și respectarea jurisprudenței Uniunii de punere în aplicare a acesteia, este conform dreptului Uniunii, Directivei 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii și, în special, articolului 6 alineatul (1) și articolului 7 alineatul (1) din aceasta, faptul că Tribunal Supremo efectuează o interpretare supletivă a unei clauze declarate nule, ca urmare a caracterului său abuziv, în ipoteza în care eliminarea acestei clauze și efectele care decurg din aceasta nu afectează subzistența contractului de împrumut cu garanție ipotecară?

                  2)

                  De asemenea, în ceea ce privește articolul 394 din LEC, care stabilește criteriul privind obligarea obiectivă la plata cheltuielilor de judecată, trebuie să se considere că, dacă se anulează clauza abuzivă privind costurile, dar efectele nulității respective se limitează la repartizarea respectivelor costuri, se aduce atingere principiilor caracterului neobligatoriu [al clauzelor abuzive] și efectivității prevăzute de dreptul Uniunii Europene, în cazul în care se apreciază că cererea a fost admisă în parte prin hotărâre, aspect care ar putea fi interpretat în sensul că produce un efect disuasiv invers și că, în consecință, interesele legitime ale consumatorilor și ale utilizatorilor rămân neprotejate?

         (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza C-492/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — OK

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — OK
      (Cauza C-492/19)
      (2019/C 328/19)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurent: OK

         Autoritate pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile și asigurările sociale sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:

                              Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71 și Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune, în cazul unei încetări înainte de termen și/sau a unei întreruperi a activității temporare în țara gazdă, obligația de a notifica această modificare la Biroul central de coordonare?

                  4)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede un termen adecvat pentru notificarea acestei modificări?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că nu este îndeplinită cerința de a pune la dispoziție documentația în cazul în care documentele corespunzătoare și relevante sunt depuse ulterior și într-un termen rezonabil?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că se impune prestatorilor de servicii străini să prezinte documente care depășesc numărul celor enumerate la articolul 9 din Directiva 2014/67 și care nu sunt nici relevante, nici oportune și nici nu sunt stabilite cu exactitate în legislația națională, precum registre privind salariile, extrase din contul de salarii, fișe de plată a salariilor, fișe de rețineri salariale, înregistrări și anulări de înregistrare, asigurări medicale, liste de informare cu privire la diferențele salariale și de calculare a acestora, documente privind încadrarea în grupele de salarizare, certificate?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29.

         (2)  Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne (JO 2014, L 159, p. 1).


title: Cauza C-493/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — PL

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austria) la 26 iunie 2019 — PL
      (Cauza C-493/19)
      (2019/C 328/20)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Părțile din procedura principală

         Recurent: PL

         Autoritate pârâtă: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Cealaltă parte la procedură: Finanzpolizei

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (1) și Directiva 2014/67/UE (2) trebuie interpretate în sensul că se opun unei norme naționale care prevede, pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul utilizării transfrontaliere a forței de muncă, cum ar fi nerespectarea obligației de a păstra evidența documentelor privind salariile și asigurările sociale sau nerespectarea obligației de notificare către Biroul central de coordonare, amenzi substanțiale, în special un cuantum minim ridicat al amenzii, care se aplică cumulativ pentru fiecare lucrător vizat?

                  2)

                  În cazul în care răspunsul la prima întrebare este negativ:

                              Articolul 56 TFUE, precum și Directiva 96/71 și Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării cumulative a amenzilor pentru încălcarea obligațiilor formale în cazul folosirii transfrontaliere a forței de muncă, dacă nu este prevăzută o limită maximă absolută a amenzii?

                  3)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care impune, în cazul unei încetări înainte de termen și/sau a unei întreruperi a activității temporare în țara gazdă, obligația de a notifica această modificare la Biroul central de coordonare?

                  4)

                  Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale care nu prevede un termen adecvat pentru notificarea acestei modificări?

                  5)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că nu este îndeplinită cerința de a pune la dispoziție documentația în cazul în care documentele corespunzătoare și relevante sunt depuse ulterior și într-un termen rezonabil?

                  6)

                  Articolul 56 TFUE și articolul 9 din Directiva 2014/67 trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale care stabilește că se impune prestatorilor de servicii străini să prezinte documente care depășesc numărul celor enumerate la articolul 9 din Directiva 2014/67 și care nu sunt nici relevante, nici oportune și nici nu sunt stabilite cu exactitate în legislația națională, precum registre privind salariile, extrase din contul de salarii, fișe de plată a salariilor, fișe de rețineri salariale, înregistrări și anulări de înregistrare, asigurări medicale, liste de informare cu privire la diferențele salariale și de calculare a acestora, documente privind încadrarea în grupele de salarizare, certificate?

         (1)  JO 1997, L 18, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29.

         (2)  Directiva 2014/67/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind asigurarea respectării aplicării Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne (JO 2014, L 159, p. 11).


title: Cauza C-502/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 1 iulie 2019 — Procedură penală privind pe Oriol Junqueras Vies

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 1 iulie 2019 — Procedură penală privind pe Oriol Junqueras Vies
      (Cauza C-502/19)
      (2019/C 328/22)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Supremo

         Părțile din procedura principală

      Oriol Junqueras Vies
      Celelalte părți din procedură:
      Ministerio Fiscal
      Abogacía del Estado
      Acțiune populară de acuzare exercitată de partidul politic VOX

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 9 din Protocolul nr. 7 privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene (1) este aplicabil înainte de începerea „duratei sesiunilor” în ceea ce privește o persoană acuzată de infracțiuni grave aflată în arest preventiv, dispus de o instanță pentru fapte anterioare inițierii procedurii electorale, în care această persoană a fost proclamată deputat ales în Parlamentul European, dar care a fost privată printr-o hotărâre judecătorească de o permisiune extraordinară de ieșire din penitenciar care i-ar permite să îndeplinească cerințele prevăzute de legislația electorală națională la care face trimitere articolul 8 din Actul referitor la alegerea deputaților în Parlamentul European prin vot universal direct?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, dacă organismul desemnat în legislația electorală națională, ca urmare a faptului că persoana aleasă nu a îndeplinit condițiile stabilite din punct de vedere electoral (imposibilitate care decurge din limitarea libertății sale personale rezultată din arestarea sa preventivă într-o procedură pentru infracțiuni grave), ar fi comunicat Parlamentului European faptul că persoana respectivă nu a dobândit această calitate de deputat până nu îndeplinește condițiile menționate, s-ar menține interpretarea extensivă a expresiei „durata sesiunilor”, în pofida întreruperii temporare a așteptărilor sale de a-și prelua mandatul?

                  3)

                  În cazul în care răspunsul ar fi în favoarea interpretării extensive, dacă persoana aleasă s-ar afla în arest preventiv într-un proces pentru infracțiuni grave, cu destul timp înainte de începutul procesului electoral, autoritatea judiciară care a dispus arestarea ar fi obligată, având în vedere expresia „pe perioada deplasării la locul reuniunii Parlamentului European, cât și la întoarcere” utilizată în cuprinsul articolului 9 din Protocolul nr. 7, să ridice măsura de detenție în termeni absoluți, în mod aproape automat, pentru a permite îndeplinirea formalităților și deplasările la Parlamentul European sau ar trebui să se aplice un criteriu relativ de evaluare comparativă de la caz la caz a drepturilor și a intereselor rezultate din interesul justiției și din legalitatea procedurii, pe de o parte, și a celor referitoare la instituția imunității pe de altă parte, atât în ceea ce privește respectarea funcționării și a independenței Parlamentului, cât și dreptul persoanei alese de a exercita funcții publice?

         (1)  JO 2012, C 326, p. 266.


title: Cauza C-509/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 4 iulie 2019 — BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht München (Germania) la 4 iulie 2019 — BMW Bayerische Motorenwerke AG/Hauptzollamt München
      (Cauza C-509/19)
      (2019/C 328/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht München

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: BMW Bayerische Motorenwerke AG

         Pârât: Hauptzollamt München

         Întrebarea preliminară

      Costul dezvoltării unui program informatic care este produs în Uniunea Europeană, pus la dispoziția vânzătorului cu titlu gratuit de către cumpărător și care a fost instalat pe unitatea de control importată trebuie adăugat la valoarea de tranzacționare a produsului importat în conformitate cu articolul 71 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (1), în cazul în care acestea nu sunt cuprinse în prețul efectiv plătit sau de plătit pentru produsul importat?

         (1)  JO 2013, L 269, p. 1.


title: Cauza C-516/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 9 iulie 2019 — NMI Technologietransfer GmbH/EuroNorm GmbH

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/22

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgericht Berlin (Germania) la 9 iulie 2019 — NMI Technologietransfer GmbH/EuroNorm GmbH
      (Cauza C-516/19)
      (2019/C 328/24)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgericht Berlin

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: NMI Technologietransfer GmbH

         Pârâtă: EuroNorm GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  O societate cu răspundere limitată care exercită o activitate economică poate să nu fie considerată o întreprindere mică și mijlocie (denumită în continuare „IMM”) în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 (1) doar pentru că 90 % din capitalul social al acesteia este deținut de o fundație de drept civil al cărei consiliu director, care nu are competența administrării entității, este format din 17 membri, dintre care doi sunt reprezentanți ai unor ministere, unul este primarul unui oraș, unul este rectorul unei universități, trei sunt profesori la această universitate, unul este președintele unei alte instituții de studii superioare, iar unul este directorul unei camere de comerț și industrie?

                  2)

                  Universitățile și instituțiile de învățământ superior de stat, precum și camerele de comerț și industrie sunt organisme publice în sensul articolului 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014?

                  3)

                  Persoanele care desfășoară o activitate voluntară neremunerată în cadrul consiliului director al fundației sunt organisme publice în sensul articolului 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 pentru simplul motiv că lucrează cu normă întreagă în cadrul unui organism public?

                  4)

                  Controlul exercitat de către organismele publice în sensul articolului 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 presupune faptul că organele organismelor publice pot da instrucțiuni, în temeiul unui raport juridic, membrilor voluntari neremunerați ai consiliului director, în sensul unui anumit comportament de vot în cadrul consiliului director?

                  5)

                  Controlul indirect al drepturilor de vot de către organismele publice presupune că s-a stabilit că organismele publice influențează membrii consiliului director, astfel încât aceștia să își exercite drepturile de vot într-un mod stabilit de către organismele publice?

                  6)

                  Un control indirect al drepturilor de vot de către organismele publice există deja atunci când există posibilitatea ca membrii voluntari neremunerați ai consiliului director să țină seama, în activitatea pe care o desfășoară în cadrul consiliului director, de interesele organizațiilor publice din care provin?

                  7)

                  Expresia „sunt controlate […] solidar” în sensul articolului 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 presupune că poate fi stabilită formarea unei voințe solidare a organismelor publice în ceea ce privește drepturile de vot?

                  8)

                  Expresia „sunt controlate” în sensul articolului 3 alineatul (4) din anexa I la Regulamentul nr. 651/2014 presupune aplicarea efectivă a statutului de către fundație sau o posibilă interpretare a textului statutului?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 din tratat (JO 2014, L 187, p. 1).


title: Cauza C-520/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Ostravě (Republica Cehă) la 9 iulie 2019 — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/23

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajský soud v Ostravě
      (Republica Cehă) la 9 iulie 2019 — ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o. v. Odvolací finanční ředitelství
      (Cauza C-520/19)
      (2019/C 328/25)
      Limba de procedură: ceha

         Instanța de trimitere

      Krajský soud v Ostravě

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: ARMOSTAV MÍSTEK s.r.o.

         Pârâtă: Odvolací finanční ředitelství

         Întrebarea preliminară

      O reglementare națională expresă care prevede răspunderea [în solidar] pentru taxa neachitată în cadrul unui lanț fraudulos împiedică autoritățile administrației fiscale să refuze persoanei răspunzătoare în temeiul acestei reglementări dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene privind frauda în materie de TVA? În această situație, articolul 17 alineatul (1), articolul 20, articolul 52 alineatul (1), articolul 52 alineatele (1) și (6) și articolul 54 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opun unei astfel de practici?


title: Cauza C-526/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 9 iulie 2019 — Entoma SAS/Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/24

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 9 iulie 2019 — Entoma SAS/Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation
      (Cauza C-526/19)
      (2019/C 328/26)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Entoma SAS

         Intimați: Ministre de l’Économie et des Finances, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

         Întrebarea preliminară

      Articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul [(CE) nr. 258/97] din 27 ianuarie 1997 (1) trebuie interpretat în sensul că include în domeniul său de aplicare alimente compuse din animale întregi destinate să fie consumate ca atare sau se aplică numai ingredientelor alimentare separate din insecte?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 258/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 ianuarie 1997 privind alimentele și ingredientele alimentare noi (JO 1997, L 43, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 20, p. 245).


title: Cauza C-530/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 11 iulie 2019 — NM, în calitate de administrator judiciar în procedura privind patrimoniul NIKI Luftfahrt GmbH/ON

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Oberster Gerichtshof (Austria) la 11 iulie 2019 — NM, în calitate de administrator judiciar în procedura privind patrimoniul NIKI Luftfahrt GmbH/ON
      (Cauza C-530/19)
      (2019/C 328/28)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberster Gerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: NM, în calitate de administrator judiciar în procedura privind patrimoniul NIKI Luftfahrt GmbH

         Intimată: ON

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Un operator de transport aerian care, în temeiul articolului 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1) (Regulamentul privind drepturile pasagerilor care utilizează transportul aerian), trebuie să ofere asistență în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) litera (b) din acest regulament, este răspunzător în temeiul acestui regulament pentru prejudiciile rezultate ca urmare a leziunilor suferite de un pasager ca urmare a comportamentului neglijent al lucrătorilor hotelului pus la dispoziție de transportatorul aerian?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare:

                              Obligația operatorului de transport aerian în temeiul articolului 9 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 se limitează la a intermedia pentru pasager un hotel și a prelua cheltuielile de cazare sau acesta este obligat să asigure cazarea ca atare?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-535/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 12 iulie 2019 — A/Latvijas Republikas Veselības ministrija

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/26

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Augstākā tiesa (Senāts) (Letonia) la 12 iulie 2019 — A/Latvijas Republikas Veselības ministrija
      (Cauza C-535/19)
      (2019/C 328/29)
      Limba de procedură: letona

         Instanța de trimitere

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Părțile din procedura principală

         Recurent: A

         Intimat: Latvijas Republikas Veselības ministrija

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Trebuie să se considere că serviciile publice de îngrijiri medicale sunt incluse în „prestațiile de boală” în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 (1)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, le este permis statelor membre ca, în temeiul articolului 4 din Regulamentul nr. 883/2004 și al articolului 24 din Directiva 2004/38 (2), pentru a evita cererile disproporționate de prestații sociale prevăzute pentru asigurarea îngrijirilor medicale, să refuze astfel de prestații, care se acordă resortisanților proprii și membrilor familiei unui cetățean al Uniunii care are calitatea de lucrător și care se află în aceeași situație, cetățenilor Uniunii care nu au calitatea de lucrători la momentul respectiv?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, statelor membre le este permis ca, în temeiul articolelor 18 și 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 24 din Directiva 2004/38, pentru a evita cererile disproporționate de prestații sociale prevăzute pentru asigurarea îngrijirilor medicale, să refuze astfel de prestații, care se acordă resortisanților proprii și membrilor familiei unui cetățean al Uniunii care are calitatea de lucrător aflați în aceeași situație, cetățenilor Uniunii care nu au calitatea de lucrători la data respectivă?

                  4)

                  Este conform cu articolul 11 alineatul (3) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 ca unui cetățean al Uniunii Europene, care își exercită dreptul la liberă circulație, să i se refuze dreptul de a beneficia de servicii publice de îngrijiri medicale suportate de stat în toate statele membre implicate în acest caz?

                  5)

                  Este conform cu articolul 18, cu articolul 20 alineatul (1) și cu articolul 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ca unui cetățean al Uniunii Europene, care își exercită dreptul la liberă circulație, să i se refuze dreptul de a beneficia de servicii publice de îngrijiri medicale suportate de stat în toate statele membre implicate în acest caz?

                  6)

                  Legalitatea șederii, în sensul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2004/38, trebuie interpretată în sensul că conferă unei persoane dreptul de acces la sistemul de securitate socială și, de asemenea, în sensul că poate constitui un motiv de excludere a acesteia din sistemul de securitate socială? În particular, în prezenta cauză, trebuie să se considere că faptul că solicitantul dispune de o asigurare medicală completă, care constituie una dintre condițiile prealabile pentru legalitatea șederii în temeiul Directivei 2004/38, poate justifica refuzul de a-l include în sistemul de asistență medicală finanțat de stat?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

         (2)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO 2004, L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).


title: Cauza C-539/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 15 iulie 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefonica Germany GmbH & Co.OHG

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/27

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht München I (Germania) la 15 iulie 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Telefonica Germany GmbH & Co.OHG
      (Cauza C-539/19)
      (2019/C 328/30)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht München I

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Pârâtă: Telefonica Germany GmbH & Co.OHG

         Întrebarea preliminară

      Articolul 6a și articolul 6e alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 531/2012 (1) trebuie interpretate în sensul că, începând cu 15 iunie 2017, furnizorii de servicii de telefonie mobilă trebuie să aplice în mod automat tuturor clienților tariful reglementat prevăzut la articolul 6a din Regulamentul (UE) nr. 531/2012, indiferent dacă acești clienți beneficiau, până la acea dată, de un tarif reglementat sau de un tarif de roaming special, așa-numitul tarif alternativ?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iunie 2012 privind roamingul în rețelele publice de comunicații mobile în interiorul Uniunii (JO 2012, L 172, p. 10), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2015/2120 (JO 2015, L 310, p. 1).


title: Cauza C-543/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 16 iulie 2019 — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG/Hauptzollamt Hamburg

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 16 iulie 2019 — Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG/Hauptzollamt Hamburg
      (Cauza C-543/19)
      (2019/C 328/31)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Hamburg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Jebsen & Jessen (GmbH & Co.) KG

         Pârât: Hauptzollamt Hamburg

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Trebuie considerat că, în condițiile din litigiul principal, scutirea de la aplicarea taxei antidumping în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/82 (1), instituită prin articolul (1) din acest regulament, este exclusă ca urmare a faptului că într-o factură conformă cu angajamentul în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (b) din acest regulament nu se menționează Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/87 (2) menționată la punctul 9 din anexa la același regulament, ci Decizia 2008/899/CE (3)?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: o factură conformă cu angajamentul care îndeplinește condițiile prevăzute în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/82 poate fi prezentată în cadrul unei proceduri de rambursare a taxelor antidumping pentru a obține scutirea de la aplicarea taxei antidumping instituită la articolul 1 din acest regulament, în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din același regulament?

         (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/82 al Comisiei din 21 ianuarie 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de acid citric originar din Republica Populară Chineză, ca urmare a unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor efectuată în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului și a unor reexaminări intermediare parțiale efectuate în temeiul articolului 11 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 (JO 2015, L 15, p. 8).

         (2)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2015/87 a Comisiei din 21 ianuarie 2015 de acceptare a unui angajament oferit în cadrul procedurii antidumping privind importurile de acid citric originar din Republica Populară Chineză (JO 2015, L 15, p. 75).

         (3)  Decizia Comisiei din 2 decembrie 2008 de acceptare a unui angajament oferit în cadrul procedurii antidumping privind importurile de acid citric originar din Republica Populară Chineză (JO 2008, L 323, p. 62).


title: Cauza C-556/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2019 — Société ECO TLC/Ministre de la transition écologique et solidaire

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/28

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 22 iulie 2019 — Société ECO TLC/Ministre de la transition écologique et solidaire
      (Cauza C-556/19)
      (2019/C 328/32)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Conseil d'État

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Société ECO TLC

         Pârât: Ministre de la transition écologique et solidaire

         Cealaltă parte din procedură: Fédération des entreprises du recyclage

         Întrebarea preliminară

      Articolul 107 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că un dispozitiv precum cel descris la punctele 9-11, prin care un eco-organism privat fără scop lucrativ, titular al unei autorizații eliberate de autoritățile publice, percepe de la entitățile care introduc pe piață o anumită categorie de produse, care încheie cu acesta o convenție în acest scop, contribuții în schimbul serviciului care constă în realizarea în numele acestora a obligației lor de tratare a deșeurilor provenite din produsele respective, și plătește unor operatori însărcinați cu sortarea și cu valorificarea acestor deșeuri subvenții al căror cuantum este stabilit prin decretul de autorizare pe baza obiectivelor de mediu și sociale, trebuie considerat un ajutor de stat în sensul dispozițiilor menționate?


title: Cauza C-570/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 iulie 2019 — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/30

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 iulie 2019 — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority
      (Cauza C-570/19)
      (2019/C 328/34)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Irish Ferries Ltd

         Pârâtă: National Transport Authority

         Întrebările preliminare

                  A.

                  Aplicabilitatea regulamentului (1)

                              1)

                              Regulamentul (în special articolele 18 și/sau 19) se aplică în cazul în care pasagerii au făcut rezervări anticipate și au încheiat contracte de transport și în cazul în care serviciile de transport de pasageri sunt anulate cu un preaviz de cel puțin șapte săptămâni înainte de plecarea programată din cauza întârzierii în livrarea către operatorul de transport cu feribotul a unei nave noi? În această privință, sunt relevante pentru aplicabilitatea regulamentului oricare dintre următoarele aspecte (sau toate acestea):

                                          a)

                                          livrarea a fost, în cele din urmă, întârziată cu 200 de zile;

                                          b)

                                          operatorul de transport cu feribotul a trebuit să anuleze un sezon complet de călătorii;

                                          c)

                                          nu s-a putut obține nicio altă navă adecvată;

                                          d)

                                          pentru peste 20 000 de pasageri au fost făcute noi rezervări de către operatorul de transport cu feribotul pentru diferite călătorii sau costul biletelor le-a fost rambursat;

                                          e)

                                          călătoriile erau operate pe o nouă rută deschisă de operatorul de transport cu feribotul, cu precizarea că nu exista niciun serviciu alternativ similar pe ruta respectivă?

                  B.

                  Interpretarea articolului 18 din regulament
                  Este necesar să se răspundă la această întrebare numai în cazul în care articolul 18 este susceptibil să se aplice.

                              2)

                              În cazul în care un călător este redirecționat în conformitate cu articolul 18, se încheie un nou contract de transport, astfel încât dreptul la despăgubiri prevăzut la articolul 19 urmează să fie stabilit în conformitate cu respectivul contract nou, mai degrabă decât cu contractul de transport inițial?

                              3)

                                          a)

                                          În cazul în care articolul 18 este aplicabil, atunci când o călătorie este anulată și nu exista niciun serviciu alternativ care să opereze pe ruta respectivă (și anume, niciun serviciu direct între cele două porturi), oferirea unei alternative de călătorie pe orice altă rută sau rute disponibile și aleasă sau alese de către pasager, inclusiv pe punte terestră [landbridge] (de exemplu, deplasarea de pe teritoriul Irlandei către Regatul Unit cu feribotul, iar apoi cu o mașină, costul combustibilului fiind rambursat pasagerului de către operatorul de transport cu feribotul, către un port din Regatul Unit de unde există o legătură către Franța, călătorind de acolo către Franța, pasagerul alegând fiecare dintre călătorii) echivalează cu „redirecționarea către destinația finală” în sensul articolului 18? În caz contrar, ce criterii trebuie utilizate pentru a stabili dacă o redirecționare are loc „în condiții de transport comparabile”?

                                          b)

                                          În cazul în care nu există o alternativă de călătorie pe ruta anulată, astfel încât pasagerul afectat nu poate beneficia de o călătorie directă de la portul inițial de îmbarcare până la destinația finală, astfel cum este prevăzut în contractul de transport, transportatorul este obligat să plătească toate costurile suplimentare suportate de un pasager redirecționat pentru a se deplasa către și dinspre noul port de îmbarcare și/sau către și dinspre noul port de destinație?

                  C.

                  Interpretarea articolului 19 din regulament

                              4)

                                          a)

                                          Articolul 19 se poate aplica atunci când călătoria a fost deja efectiv anulată cu cel puțin șapte săptămâni înainte de plecarea programată? În cazul în care se aplică articolul 19, acest articol se aplică și în cazul în care s-a aplicat articolul 18, iar pasagerul a fost redirecționat fără costuri suplimentare și/sau a beneficiat de rambursare și/sau a ales o călătorie ulterioară?

                                          b)

                                          În cazul în care se aplică articolul 19, care este „destinația finală” în sensul articolului 19?

                              5)

                              În cazul în care articolul 19 poate să se aplice:

                                          a)

                                          Cum se măsoară perioada de întârziere în astfel de circumstanțe?

                                          b)

                                          Cum se calculează prețul în sensul articolului 19 atunci când se stabilește nivelul despăgubirii care trebuie plătite și, în special, include costurile care se raportează la suplimente (de exemplu, cabine, cuști pentru câini și saloane premium)?

                  D.

                  Interpretarea articolului 20 alineatul (4)

                              6)

                              În cazul în care regulamentul se aplică, circumstanțele și considerațiile evidențiate în cadrul primei întrebări sunt considerate „circumstanțe extraordinare […] care nu ar fi putut fi evitate chiar dacă ar fi fost luate toate măsurile rezonabile” în sensul articolului 20 alineatul (4) din regulament?

                  E.

                  Interpretarea articolului 24

                              7)

                              Articolul 24 are efectul de a impune oricărui pasager care dorește să beneficieze de o despăgubire în temeiul articolului 19 din regulament obligația absolută de a depune o plângere în termen de două luni de la data la care a fost prestat sau ar fi trebuit să fie prestat serviciul?

                  F.

                  Interpretarea articolului 25

                              8)

                              Jurisdicția organismului național competent responsabil cu aplicarea regulamentului este limitată la călătorii care implică porturile menționate la articolul 25 din regulament sau se poate extinde și asupra călătoriei de întoarcere din portul unui alt stat membru în statul organismului național competent?

                  G.

                  Validitatea deciziei și a notificărilor

                              9)

                                          a)

                                          Care sunt principiile și normele de drept al Uniunii pe care instanța de trimitere ar trebui să le aplice în aprecierea validității deciziei și/sau a notificărilor transmise de organismul național de aplicare a legii în raport cu articolele 16, 17, 20 și/sau 47 din cartă (2) și/sau principiile proporționalității, securității juridice și egalității de tratament?

                                          b)

                                          Testul privind caracterul nerezonabil care ar trebui aplicat de instanța națională este cel al erorii vădite?

                  H.

                  Validitatea Regulamentului 1177/2010
                  Această întrebare va prezenta pertinență numai în funcție de răspunsurile la întrebările anterioare.

                              10)

                              Regulamentul (CE) nr. 1177/2010 este valid din punctul de vedere al dreptului Uniunii, având în vedere în special:

                                          a)

                                          Articolele 16, 17 și 20 din cartă?

                                          b)

                                          Faptul că operatorii de transport aerian nu au nicio obligație de a plăti despăgubiri în cazul în care informează pasagerii cu privire la anulare cu cel puțin două săptămâni înainte de ora de plecare prevăzută [articolul 5 alineatul (1) litera (c) punctul (i) din Regulamentul nr. 261/2004 (3)]?

                                          c)

                                          Principiile proporționalității, securității juridice și egalității de tratament?

         (1)  Regulamentul (UE) nr. 1177/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind drepturile pasagerilor care călătoresc pe mare și pe căi navigabile interioare și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 (JO 2010, L 334, p. 1).

         (2)  Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2012, C 326, p. 391).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-578/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 30 iulie 2019 — X/Kuoni Travel Ltd

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/32

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit) la 30 iulie 2019 — X/Kuoni Travel Ltd
      (Cauza C-578/19)
      (2019/C 328/35)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court of the United Kingdom (Regatul Unit)

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: X

         Intimată: Kuoni Travel Ltd

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Situația neexecutării sau a executării necorespunzătoare a obligațiilor care decurg din contractul încheiat între un organizator sau un detailist și un consumator cu privire la furnizarea unui pachet de servicii pentru vacanțe care intră sub incidența Directivei 90/314/CEE (1) a Consiliului din 13 iunie 1990 privind pachetele de servicii pentru călătorii, vacanțe și circuite, atunci când această neexecutare sau executare necorespunzătoare este rezultatul acțiunilor unui angajat al unei societăți hoteliere care este furnizor al serviciilor la care se referă contractul:

                              a)

                              intră în domeniul de aplicare al exceptării prevăzute la articolul 5 alineatul (2) a treia liniuță teza a doua; și, în caz afirmativ,

                              b)

                              care sunt criteriile pe care trebuie să le aibă în vedere instanța națională pentru a aprecia dacă se aplică această exceptare?

                  2)

                  În cazul în care un organizator sau un detailist încheie un contract cu un consumator pentru un pachet de servicii pentru vacanțe care intră sub incidența Directivei 90/314/CEE a Consiliului, iar o societate hotelieră prestează servicii la care se referă contractul, un angajat al acestei societăți hoteliere trebuie să fie considerat el însuși un „furnizor de servicii” în sensul exceptării prevăzute la articolul 5 alineatul (2) a treia liniuță din directivă?

         (1)  JO 1990, L 158, p. 59.


title: Cauza C-579/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (United Kingdom) (Regatul Unit) la 30 iulie 2019 — R (împreună cu Asociația furnizorilor independenți de carne și o altă parte)/The Food Standards Agency

text:
               30.9.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/33

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Supreme Court of the United Kingdom (United Kingdom) (Regatul Unit) la 30 iulie 2019 — R (împreună cu Asociația furnizorilor independenți de carne și o altă parte)/The Food Standards Agency
      (Cauza C-579/19)
      (2019/C 328/36)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      Supreme Court of the United Kingdom (United Kingdom)

         Părțile din procedura principală

         Recurente: R (împreună cu Asociația furnizorilor independenți de carne și o altă parte)

         Intimată: The Food Standards Agency

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Regulamentul (CE) nr. 854[/2004] (1) și Regulamentul (CE) nr. 882[/2004] (2) se opun unei proceduri prin care, în temeiul articolului 9 din Food Safety Act 1990 [Legea din 1990 privind siguranța produselor alimentare], o instanță de pace decide pe fond și pe baza dovezilor experților numiți de fiecare parte dacă o carcasă nu respectă cerințele de siguranță alimentară?

                  2)

                  Regulamentul (CE) nr. 882[/2004] impune dreptul la recurs în legătură cu o decizie a unui medic veterinar oficial întemeiată pe articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 854[/2004], conform căreia carnea carcasei era neadecvată consumului uman și, în caz afirmativ, ce abordare ar trebui urmată pentru revizuirea pe fond a deciziei luate de medicul veterinar oficial în cadrul recursului promovat într-o astfel de cauză?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor specifice de organizare a controalelor oficiale privind produsele de origine animală destinate consumului uman (JO 2004, L 139, p. 206, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 132).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (JO 2004, L 165, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 58, p. 216).


title: Cauza C-488/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 iunie 2019 – Minister for Justice and Equality/JR

text:
               7.10.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 337/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court (Irlanda) la 26 iunie 2019 – Minister for Justice and Equality/JR
      (Cauza C-488/19)
      (2019/C 337/05)
      Limba de procedură: engleza

         Instanța de trimitere

      High Court (Irlanda)

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Minister for Justice and Equality

         Pârât: JR

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Decizia-cadru (1) se aplică în situația în care persoana solicitată a fost condamnată și i s-a aplicat o pedeapsă într-un stat terț, dar, în temeiul unui tratat bilateral între acest stat terț și statul emitent, hotărârea emisă în statul terț a fost recunoscută în statul emitent și pusă în executare în conformitate cu legislația acestuia?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ, în situația în care statul membru de executare a aplicat în legislația sa națională motivele de neexecutare facultativă a mandatului european de arestare prevăzute la articolul 4 alineatul (1) și la articolul 4 alineatul (7) litera (b) din decizia-cadru, cum va proceda autoritatea judiciară de executare în vederea stabilirii unei concluzii în ceea ce privește o infracțiune pretins săvârșită în statul terț, în timp ce împrejurările infracțiunii respective includ acte pregătitoare care au avut loc în statul emitent?

         (1)  Decizia-cadru a Consiliului 2002/584/JAI din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO 2002, L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza C-124/19 P: Recurs introdus la 12 februarie2019 de Vitromed GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-821/17, Vitromed GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/8

      Recurs introdus la 12 februarie2019 de Vitromed GmbH împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a noua) din 12 decembrie 2018 în cauza T-821/17, Vitromed GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-124/19 P)
      (2019/C 372/04)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Vitromed GmbH (reprezentant: M. Linß, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO), Vitromed Healthcare
      Prin Ordonanța din 11 septembrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-325/19 P: Recurs introdus la 17 aprilie 2019 de Renew Consorzio Energie Rinnovabili împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 20 februarie 2019 în cauza T-39/19, Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Comisia și Italia

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/8

      Recurs introdus la 17 aprilie 2019 de Renew Consorzio Energie Rinnovabili împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 20 februarie 2019 în cauza T-39/19, Renew Consorzio Energie Rinnovabili/Comisia și Italia
      (Cauza C-325/19 P)
      (2019/C 372/05)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Recurentă: Renew Consorzio Energie Rinnovabili (reprezentant: G. Passalacqua, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Italiană
      Prin Ordonanța din 19 septembrie 2019, Curtea (Camera a șasea) a respins recursul ca vădit inadmisibil și a dispus suportarea de către Renew Consorzio Energie Rinnovabili a propriilor cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-358/19 P: Recurs introdus la 6 mai 2019 de PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 22 martie 2019 în cauza T-566/18, PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület/Comisia Europeană

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/9

      Recurs introdus la 6 mai 2019 de PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a doua) din 22 martie 2019 în cauza T-566/18, PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület/Comisia Europeană
      (Cauza C-358/19 P)
      (2019/C 372/06)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: PITEE Fogyasztóvédelmi Egyesület (reprezentant: D. Lázár, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 26 septembrie 2019, Curtea de justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul ca fiind vădit nefondat și a obligat-o pe recurentă să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-421/19 P: Recurs introdus la 29 mai 2019 de Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 martie 2019 în cauza T-138/17, Prim/EUIPO - Primed Halberstadt Medizintechnik

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/9

      Recurs introdus la 29 mai 2019 de Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 20 martie 2019 în cauza T-138/17, Prim/EUIPO - Primed Halberstadt Medizintechnik
      (Cauza C-421/19 P)
      (2019/C 372/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH (reprezentant: R. Ingerl, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Prim, SA (reprezentanți: L. Broschat García, avocat), Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 16 septembrie 2019, Curtea (Camera de admitere în principiu a recursurilor) a declarat că recursul nu se admite în principiu și a obligat Primed Halberstadt Medizintechnik GmbH să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-426/19 P: Recurs introdus la 4 iunie 2019 de Kurt Hesse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 4 aprilie 2019 în cauzele T-910/16 și T-911/16, Kurt Hesse și Wedl & Hofmann GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/10

      Recurs introdus la 4 iunie 2019 de Kurt Hesse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 4 aprilie 2019 în cauzele T-910/16 și T-911/16, Kurt Hesse și Wedl & Hofmann GmbH/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-426/19 P)
      (2019/C 372/08)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurent: Kurt Hesse (reprezentant: M. Krogmann, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Wedl & Hofmann GmbH, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      Prin Ordonanța din 24 septembrie 2019, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (camera de admitere a recursurilor) a decis să nu admită recursul și a obligat recurentul să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-501/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 28 iunie 2019 – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociația Culturală „Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Înalta Curte de Casație și Justiție (România) la data de 28 iunie 2019 – UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociația Culturală „Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL
      (Cauza C-501/19)
      (2019/C 372/09)
      Limba de procedură: română

         Instanța de trimitere

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Părțile din acțiunea principală

         Reclamantă: UCMR – ADA Asociația pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Pârâtă: Asociația Culturală „Suflet de Român” prin lichidator Pro Management Insolv IPURL

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Titularii de drepturi asupra operelor muzicale realizează o prestare de servicii în sensul articolului 24 alineatul (1) și al articolului 25 litera (a) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) (Directiva TVA) către organizatorii de spectacole de la care organismele de gestiune colectivă, pe baza unei autorizații – licență neexclusivă –, percep în nume propriu, dar pe seama acestor titulari, remunerații pentru comunicarea publică a operelor muzicale?

                  2)

                  În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, atunci când percep remunerații de la organizatorii de spectacole pentru dreptul de comunicare publică a operelor muzicale, organismele de gestiune colectivă acționează în calitate de persoane impozabile în sensul articolului 28 din Directiva TVA și sunt obligate să emită facturi cu TVA către respectivii organizatori de spectacole, iar atunci când li se distribuie remunerații, autorii și ceilalți titulari de drepturi de autor de opere muzicale, la rândul lor, trebuie să emită facturi cu TVA către organismul de gestiune colectivă?

         (1)  JO 2006 L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol.3, p. 7.


title: Cauza C-531/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – PO/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – PO/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Cauza C-531/19)
      (2019/C 372/10)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: PO

         Pârât și intimat: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu — între altele — Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16 (2)) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08 (3)), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (4), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Hotărârea din 7 decembrie 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Hotărârea din 8 decembrie 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).


title: Cauza C-533/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – RQ/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

text:
               4.11.2019

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/12

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spania) la 11 iulie 2019 – RQ/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real
      (Cauza C-533/19)
      (2019/C 372/11)
      Limba de procedură: spaniola

         Instanța de trimitere

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Părțile din procedura principală

         Reclamant și apelant: RQ

         Pârât și intimat: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Întrebarea preliminară

      În opinia Curții de Justiție a Uniunii Europene, este compatibilă cu articolul 12 din [Directiva] 2003/109/CE al Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1) și cu - între altele - Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 7 decembrie 2017 (cauza C-636/16 (2)) și Hotărârea din 8 decembrie 2011 (cauza C-371/08 (3)), o interpretare precum cea care se regăsește în Hotărârile pronunțate de Tribunal Supremo spaniol nr. 191/2019 din 19 februarie 2019, dosar 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), și nr. 257/2019 de 27 din februarie 2019, dosar 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), potrivit căreia, interpretând Directiva 2001/40/CE (4), este posibil să se ajungă la concluzia că orice resortisant al [unei] țări terțe, titular al unui permis de lungă ședere, care a săvârșit o infracțiune sancționată cu pedeapsa închisorii de cel puțin 1 an poate și trebuie să fie expulzat în mod „automat”, altfel spus, [fără] a fi necesară aprecierea circumstanțelor sale personale, familiale, sociale sau de muncă?

         (1)  JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225.

         (2)  Hotărârea din 7 decembrie 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Hotărârea din 8 decembrie 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Directiva 2001/40/CE a Consiliului din 28 mai 2001 privind recunoașterea reciprocă a deciziilor de îndepărtare a resortisanților țărilor terțe (JO 2001, L 149, p. 34, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 124).