title: Cauza C-343/14: Recurs introdus la 15 iulie 2014 de Adler Modemärkte AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 mai 2014 în cauza T-160/12, Adler Modemärkte AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               6.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 351/3

         Recurs introdus la 15 iulie 2014 de Adler Modemärkte AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 14 mai 2014 în cauza T-160/12, Adler Modemärkte AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-343/14)
   2014/C 351/04
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Adler Modemärkte AG (reprezentant: J.-C. Plate, avocat)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Blufin SpA

      Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare; și

               —

               obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului din 14 mai 2014 în cauza T-160/12, prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de Adler AG Modemärkte împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 februarie 2012 (cauza R 1955/2010-2) privind o procedură de opoziție între Blufin SpA și Adler Modemärkte AG.
   Recurenta invocă următoarele motive:

               1.

               în primul rând, o încălcare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară. Tribunalul a interpretat în mod eronat această prevedere și jurisprudența constantă cu privire la similitudinea semnelor și la riscul de confuzie, în măsura în care a dedus o similitudine a semnelor și un risc de confuzie între mărcile în conflict din concordanța unor elemente ale semnului care, pe de o parte, corespund unei indicații materiale pur descriptive a naturii produselor (și anume, indicarea culorii „bleumarin”, pentru produsele desemnate de mărcile în conflict) și care, pe de altă parte, din cauza lipsei unui caracter distinctiv intrinsec, nu sunt considerate de publicul relevant ca fiind o indicare a originii comerciale a produselor unei anumite întreprinderi spre deosebire de produsele altor întreprinderi. În plus, în această cauză, Tribunalul nu ține seama de noțiunea juridică de indicație descriptivă, reținând că termenul „bleumarin” nu este nici descriptiv cu privire la produsele desemnate, și anume îmbrăcăminte, nici o caracteristică esențială a produsului,

               2.

               în al doilea rând, hotărârea a fost pronunțată pe baza unor fapte denaturate. Tribunalul a negat că indicația „bleumarin” ar putea avea (în limba fiecărei țări, în special în italiană și în franceză) o semnificație descriptivă cu privire la produsele în cauză din clasele 18 și 25, deși semnele în conflict conțin în mod incontestabil noțiunea „bleumarin” pur descriptivă cu privire la produse în fiecare dintre limbile Uniunii și că marca invocată în susținerea opoziției, din italiană „blu marino” și marca a cărei înregistrare se solicită, din franceză „marine bleu” diferită în mică măsură de această noțiune. Mai mult, în cadrul procedurii anterioare în fața OAPI, atât divizia de opoziție, cât și camera de recurs a OAPI a constatat că „bleumarin” (în limba fiecărei țări europene) constituie o noțiune descriptivă cu privire la produse. Tribunalul ar fi obligat de această constatare,

               3.

               în al treilea rând, în hotărârea atacată, motivele invocate pentru a reține că indicația „bleumarin” nu este descriptivă cu privire la produse sunt contradictorii și reflectă o nemotivare. La punctul 54, Tribunalul însuși susține că elementele semnelor în conflict desemnează nuanța de culoare în cauză. La punctul 55, concluzionează, în plus, că această semnificație este „evidentă”,

               4.

               în al patrulea rând, hotărârea atacată a fost pronunțată în temeiul unor dispoziții neaplicabile, și anume cele din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 (1). Regulamentul (CE) nr. 40/94 (2), este cel care se aplică.

      (1)  Regulamentul (CE) nr . 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146).


title: Cauza T-350/10: Acțiune introdusă la 26 august 2010 — Milux/OAPI (HEARTCONTROL)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/53

      Acțiune introdusă la 26 august 2010 — Milux/OAPI (HEARTCONTROL)
      (Cauza T-350/10)
      ()
      (2010/C 288/99)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Milux Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: J. Bojs, lawyer)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 2 iulie 2010 în cauza R 1437/2009-4;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară vizată: Marca verbală „HEARTCONTROL” pentru produse și servicii din clasele 9, 10 și 44

         Decizia examinatorului: Respinge cererea de înregistrare ca marcă comunitară

         Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac

         Motivele invocate: Încălcarea dispozițiilor Regulamentului nr. 207/2009, în măsura în care camera de recurs a făcut o greșită aplicare a principiului nediscriminării la situația de fapt din această cauză; în subsidiar, încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a considerat în mod eronat că marca solicitată nu are suficient caracter distinctiv intrinsec.


title: Cauza T-198/13: Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Imax/OAPI — Himax Technologies (IMAX)

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/32

         Acțiune introdusă la 8 aprilie 2013 — Imax/OAPI — Himax Technologies (IMAX)
   (Cauza T-198/13)
   2013/C 171/60
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Imax Corporation (Mississauga, Canada) (reprezentanți: V. von Bomhard, avocat, și K. Hughes, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Himax Technologies, Inc. (Tainan County, Taiwan)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a cincea de recurs a OAPI din 23 ianuarie 2013 în cauza R 740/2012-5 și

               —

               obligarea pârâtului și, în cazul în care cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs se constituie intervenient în procedura desfășurată în fața Tribunalului, obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta

      Marca comunitară vizată: marca verbală „IMAX” pentru produse din clasele 9, 41 și 45 — cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 9 392 556

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca sau semnul invocat: cererile de înregistrare ca marcă comunitară nr. 4 411 658 și nr. 4 411 641 ale mărcii figurative „Himax” pentru produse din clasele 9 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului


title: Cauza C-435/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 10 august 2015 – GROFA GmbH/Hauptzollamt Hannover

text:
               3.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 363/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 10 august 2015 – GROFA GmbH/Hauptzollamt Hannover
   (Cauza C-435/15)
   (2015/C 363/28)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: GROFA GmbH

      Pârât: Hauptzollamt Hannover

      Întrebările preliminare

               1)

                           a)

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2011 al Comisiei din 29 noiembrie 2011 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (1) se poate aplica în mod corespunzător produselor care fac obiectul procedurii principale (GoPro HERO3 „Black Edition”, „Black Edition Surf” și „Black Edition Motorsport”)?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:
                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1249/2011 este valid?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară punctul a) sau punctul b):

                           a)

                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 876/2014 al Comisiei din 8 august 2014 privind clasificarea anumitor mărfuri în Nomenclatura combinată (2) se poate aplica în mod corespunzător produselor care fac obiectul procedurii principale?

                           b)

                           În cazul unui răspuns afirmativ la această întrebare:
                           Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 876/2014 este valid?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, punctul a) sau punctul b):
               Notele explicative ale Comisiei referitoare la subpoziția 8525 8030 și la subpozițiile 8525 8091 și 8525 8099 din NC (3) trebuie interpretate în sensul că o înregistrare de „cel puțin 30 de minute, într-o singură secvență video” există și atunci când secvența video este înregistrată în fișiere separate, fiecare cu o durată mai mică de 30 de minute, dar persoana care privește înregistrarea nu poate percepe trecerea de la un fișier la altul?

               4)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare preliminară, punctul a) sau punctul b) și a unui răspuns afirmativ la a doua întrebare preliminară punctele a) și b), precum și la a treia întrebare preliminară:
               Împrejurarea că o cameră cu înregistrare, care poate înregistra semnale de la surse externe video, nu poate reproduce semnalele prin intermediul unui receptor de televiziune extern sau a unui monitor extern se opune clasificării acesteia la subpoziția 8525 8099 din NC?

      (1)  JO L 319, p. 39.

      (2)  JO L 240, p. 12.

      (3)  JO 2015 C 75, p. 1.


title: Cauza C-150/16: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Craiova – România) – Fondul Proprietatea SA/Complexul Energetic Oltenia SA (Trimitere preliminară — Ajutoare de stat — Creanță deținută de o societate al cărei capital este deținut în majoritate de statul român, față de o societate al cărei unic acționar este acest stat — Dare în plată — Noțiunea „ajutor de stat” — Obligație de notificare către Comisia Europeană)

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/14

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Curtea de Apel Craiova – România) – Fondul Proprietatea SA/Complexul Energetic Oltenia SA
   (Cauza C-150/16) (1)

   ((Trimitere preliminară - Ajutoare de stat - Creanță deținută de o societate al cărei capital este deținut în majoritate de statul român, față de o societate al cărei unic acționar este acest stat - Dare în plată - Noțiunea „ajutor de stat” - Obligație de notificare către Comisia Europeană))
   (2017/C 239/18)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Craiova

      Părțile din procedura principală

      Apelantă-reclamantă: Fondul Proprietatea SA

      Apelantă-pârâtă: Complexul Energetic Oltenia SA

      Dispozitivul

               1)

               În împrejurări precum cele din cauza principală, decizia unei societăți deținute în majoritate de un stat membru de a accepta, cu scopul stingerii unei creanțe, o dare în plată a unui activ care este proprietatea altei societăți al cărei unic acționar este acest stat membru și de a achita o sumă corespunzătoare diferenței dintre valoarea estimată a acestui activ și cuantumul acestei creanțe este de natură să constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 TFUE dacă

                           —

                           această decizie constituie un avantaj acordat direct sau indirect prin intermediul resurselor de stat și este imputabilă statului,

                           —

                           întreprinderea beneficiară nu ar fi obținut facilități comparabile de la un creditor privat și

                           —

                           decizia menționată este de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre și să denatureze concurența.

                     Revine instanțelor naționale sarcina de a verifica dacă aceste condiții sunt îndeplinite.

               2)

               În cazul în care o instanță națională califică drept ajutor de stat decizia unei societăți deținute în majoritate de un stat membru de a accepta, cu scopul stingerii unei creanțe, o dare în plată a unui activ care este proprietatea altei societăți al cărei acționar unic este acest stat membru și de a achita o sumă corespunzătoare diferenței dintre valoarea estimată a acestui activ și cuantumul acestei creanțe, autoritățile statului membru menționat au obligația de a notifica acest ajutor Comisiei Europene înainte de punerea sa în aplicare, în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE.

      (1)  JO C 200, 6.6.2016


title: Cauze conexate C-213/11, C-214/11 și C-217/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Polonia) — Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)/Dyrektor Izby Celnej w Gdyni (Piața internă — Directiva 98/34/CE — Standarde și reglementări tehnice — Procedură de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice — Slot machine cu câștiguri reduse — Interzicerea modificării, a reînnoirii și a eliberării autorizațiilor de exploatare — Noțiunea „reglementare tehnică” )

text:
               29.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 295/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Polonia) — Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)/Dyrektor Izby Celnej w Gdyni
   (Cauze conexate C-213/11, C-214/11 și C-217/11) (1)

   (Piața internă - Directiva 98/34/CE - Standarde și reglementări tehnice - Procedură de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice - Slot machine cu câștiguri reduse - Interzicerea modificării, a reînnoirii și a eliberării autorizațiilor de exploatare - Noțiunea „reglementare tehnică”)
   2012/C 295/19
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Fortuna Sp z o.o. (C-213/11) Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)

      Pârât: Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Interpretarea articolului 1 punctul 11 din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 (JO L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207) — Noțiunea „reglementare tehnică” — Dispoziție națională prin care se interzice modificarea unei autorizații de exploatare a jocurilor mecanice cu câștig redus în ceea ce privește locul amplasării acestor jocuri

      Dispozitivul

   Articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că dispoziții naționale, precum cele ale Legii privind jocurile de noroc (ustawa o grach hazardowich) din 19 noiembrie 2009, care ar putea avea ca efect să limiteze și chiar să facă progresiv imposibilă exploatarea jocurilor automate cu câștiguri reduse în alt loc decât în cazinouri și în sălile de jocuri, pot constitui „reglementări tehnice”, în sensul acestei dispoziții, ale căror proiecte trebuie să facă obiectul comunicării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) primul paragraf din această directivă, atât timp cât s a stabilit că dispozițiile menționate constituie condiții care pot influența în mod semnificativ natura sau comercializarea produsului respectiv, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

      (1)  JO C 219, 23.7.2011.


title: Cauza C-88/11 P: Recurs introdus la 25 februarie 2011 de LG Electronics, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 16 decembrie 2010 în cauza T-497/09, LG Electronics/OAPI (KOMPRESSOR PLUS)

text:
               16.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 120/8

         Recurs introdus la 25 februarie 2011 de LG Electronics, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) pronunțate la 16 decembrie 2010 în cauza T-497/09, LG Electronics/OAPI (KOMPRESSOR PLUS)
   (Cauza C-88/11 P)
   2011/C 120/14
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: LG Electronics, Inc. (reprezentant: J. Blanchard, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea și stabilirea admisibilității prezentului recurs;

               —

               anularea Hotărârii Camerei a doua de recurs a Tribunalului pronunțată la 16 decembrie 2010;

               —

               anularea în parte a deciziei pronunțate la 23 septembrie 2009 de Camera întâi de recurs a OAPI în măsura în care a respins în parte calea de atac formulată de societatea LG Electronics împotriva Deciziei din 5 februarie 2009 de respingere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 007282924, în măsura în care desemnează „aspiratoarele electrice”;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată efectuate în ambele proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1).
   În această privință, recurenta arată, în primul rând, că Tribunalul s-a întemeiat pe fapte noi, comunicate pentru prima dată în fața sa de OAPI, care nu ar fi fost invocate în fața camerei de recurs.
   Recurenta invocă, în al doilea rând, că Tribunalul a săvârșit o eroare privind denaturarea faptelor și a elementelor de probă care i-au fost prezentate și care l-a determinat, în mod eronat, să rețină că aspiratoarele puteau fi utilizate drept compresoare.
   În sfârșit, aceasta arată că, întrucât aspiratoarele de praf nu conțin în niciun caz un compresor și nu pot fi utilizate drept compresor, marca „KOMPRESSOR PLUS” nu poate în niciun caz să fie considerată ca fiind compusă exclusiv din semne sau indicații ce pot să servească, în comerț, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinația, valoarea, proveniența geografică sau data fabricației produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestor produse.

      (1)  JO L 78, p. 1.


title: Cauza F-66/08: Acțiune introdusă la 25 iulie 2008 — De Smedt și alții/Parlamentul European

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/26

         Acțiune introdusă la 25 iulie 2008 — De Smedt și alții/Parlamentul European
   (Cauza F-66/08)
   (2008/C 247/53)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamanți: Emile De Smedt (Bruxelles, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Pârât: Parlamentul European
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziilor individuale ale AIPN prin care se respinge acordarea către reclamanți a indemnizațiilor pentru serviciu în schimburi prevăzute la articolul 56a din Statut conform Regulamentului nr. 1873/2006 din 11 decembrie 2006 al Consiliului de modificare a Regulamentului nr. 300/76 de stabilire a categoriilor de beneficiari, a condițiilor de acordare și a cuantumului acestor indemnizații, precum și a indemnizațiilor prevăzute la articolul 56b din Statut conform Regulamentului nr. 1945/2006 din 11 decembrie 2006 al Consiliului de modificare a Regulamentului nr. 495/77 de stabilire a categoriilor de beneficiari, a condițiilor de atribuire și a cuantumului indemnizațiilor care care pot fi acordate funcționarilor care lucrează sistematic în servicii de permanență.
   Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziilor individuale ale AIPN prin care se respinge acordarea către reclamanți a indemnizațiilor pentru serviciu în schimburi prevăzute la articolul 56a din Statut conform Regulamentului nr. 1873/2006 din 11 decembrie 2006 al Consiliului de modificare a Regulamentului nr. 300/76 de stabilire a categoriilor de beneficiari, a condițiilor de acordare și a cuantumului acestor indemnizații;

               —

               anularea deciziilor individuale ale AIPN prin care se respinge acordarea către reclamanți a indemnizațiilor prevăzute la articolul 56b din Statut conform Regulamentului nr. 1945/2006 din 11 decembrie 2006 al Consiliului de modificare a Regulamentului nr. 495/77 de stabilire a categoriilor de beneficiari, a condițiilor de atribuire și a cuantumului indemnizațiilor care care pot fi acordate funcționarilor care lucrează sistematic în servicii de permanență;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-546/09: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Varhoven administrativen sad — Bulgaria) — Aurubis Balgaria AD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, fostă Nachalnik na Mitnitsa Sofia (Codul vamal — Taxe vamale — Datorie vamală la import — Dobânzi pentru întârziere — Perioadă de încasare a dobânzilor pentru întârziere — Dobânzi compensatorii)

text:
               21.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 152/7

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 31 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Varhoven administrativen sad — Bulgaria) — Aurubis Balgaria AD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, fostă Nachalnik na Mitnitsa Sofia
   (Cauza C-546/09) (1)

   (Codul vamal - Taxe vamale - Datorie vamală la import - Dobânzi pentru întârziere - Perioadă de încasare a dobânzilor pentru întârziere - Dobânzi compensatorii)
   2011/C 152/12
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Aurubis Balgaria AD

      Pârâtă: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, fostă Nachalnik na Mitnitsa Sofia

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Varhoven Administrativen Sad — Interpretarea articolului 214 alineatul (3), a articolului 222 alineatul (1) litera (a) și a articolului 232 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58), precum și a Regulamentului (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3) — Aplicarea de către autoritățile naționale de dobânzi de întârziere la cuantumul drepturilor vamale suplimentare datorate pentru perioada următoare înscrierii inițiale în evidența contabilă a drepturilor vamale — Aplicarea de dobânzi compensatorii pentru perioada cuprinsă între data declarației vamale și data înscrierii ulterioare în evidența contabilă a cuantumului datorat — Posibilitatea unei majorări, la momentul înscrierii ulterioare în evidența contabilă a drepturilor vamale, care să fie echivalentă cu valoarea dobânzilor de întârziere calculate începând de la data apariției datoriei până la data înscrierii ulterioare în evidența contabilă

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 232 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că dobânzile pentru întârziere aferente cuantumului taxelor vamale de recuperat nu pot fi percepute, în temeiul acestei dispoziții, decât pentru perioada ulterioară expirării termenului de plată a cuantumului respectiv.

               2.

               În lipsa unor dispoziții pertinente în Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 214/2007 al Comisiei din 28 februarie 2007, articolul 214 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1791/2006, trebuie interpretat în sensul că autoritățile naționale nu pot, în temeiul acestei dispoziții, să aplice debitorului datoriei vamale dobânzi compensatorii pentru perioada cuprinsă între data declarației vamale inițiale și data înscrierii ulterioare a acesteia în evidența contabilă.

               3.

               Principiile generale de drept al Uniunii, și în special principiul legalității incriminării și a pedepsei, se opun aplicării de către autoritățile naționale, în cazul unei infracțiuni vamale, a unei sancțiuni care nu este prevăzută în mod expres de legislația națională.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-609/13 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie — Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Articolul 31 — Obligația de motivare]

text:
               3.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 104/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 ianuarie 2017 – Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA/Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-609/13 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piețele belgiană, germană, franceză, italiană, neerlandeză și austriacă ale produselor și accesoriilor pentru baie - Coordonarea prețurilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Articolul 31 - Obligația de motivare])
   (2017/C 104/03)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA (reprezentanți: U. Soltész și C. von Köckritz, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și L. Malferrari, agenți, asistați de A. Böhlke, avocat), Consiliul Uniunii Europene

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Duravit AG, Duravit SA și Duravit BeLux SPRL/BVBA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 71, 8.3.2014.


title: Cauza T-30/14: Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2014 — Laverana/OAPI (BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION)

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/22

         Acțiune introdusă la 13 ianuarie 2014 — Laverana/OAPI (BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION)
   (Cauza T-30/14)
   2014/C 85/39
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Germania) (reprezentanți: J. Wachinger și M. Zöbisch, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 noiembrie 2013 în cauza R 1749/2013-4 și publicarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 642 527 pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 noiembrie 2013 în cauza R 1749/2013-4 și trimiterea cauzei la Oficiu pentru a adoptat o noua decizie;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 11 noiembrie 2013 în cauza R 1749/2013-4;

               —

               obligarea Oficiului pârât la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca figurativă alb-negru, care conține elementele verbale „BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION”, pentru produse și servicii din clasele 3, 5 și 35 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 11 642 527

      Decizia examinatorului: respinge în parte cererea de înregistrare

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza T-705/14: Acțiune introdusă la 26 septembrie 2014 – Unichem Laboratories/Comisia Europeană

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/31

         Acțiune introdusă la 26 septembrie 2014 – Unichem Laboratories/Comisia Europeană
   (Cauza T-705/14)
   (2014/C 448/40)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Unichem Laboratories Ltd (Mumbai, India) (reprezentanți: S. Mobley, H. Sheraton și K. Shaw, Solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 9 iulie 2014 privind o procedură de aplicare a articolului 101 și a articolului 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene [cazul Comp/AT.39.612-perindopril (Servier)] în totalitate și, în orice caz, anularea și/sau reducerea amenzii aplicate, în măsura în care aceasta vizează Unichem și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor efectuate de Unichem în legătură cu prezenta procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă douăsprezece motive.

               1.

               În cadrul primului motiv, reclamanta susține că Comisia nu este competentă să adreseze Unichem o decizie adoptată în temeiul articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               2.

               În cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta arată că Comisia nu a aplicat criteriul juridic corect întemeiat pe „necesitatea obiectivă” pentru a determina dacă acordul de soluționare amiabilă în materie de brevete intra în domeniul de aplicare al articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               3.

               În cadrul celui de al treilea motiv, reclamanta susține că Comisia încalcă principiul egalității de tratament neaplicând liniile directoare ale regulamentului de exceptare pe categorii de acorduri de transfer de tehnologie soluționării amiabile a Unichem.

               4.

               În cadrul celui de al patrulea motiv, reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare de drept calificând soluționarea amiabilă drept încălcare „prin obiect” a articolului 101 alineatul (1) TFUE.

               5.

               În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta susține că Comisia a aplicat în mod eronat propriul său criteriu juridic întemeiat pe „încălcarea prin obiect” a situației de fapt specifice a Unichem.

               6.

               În cadrul celui de al șaselea motiv, reclamanta susține că Comisia săvârșește o eroare de drept atunci când concluzionează că acordul de soluționare amiabilă a avut ca rezultat efecte anticoncurențiale.

               7.

               În cadrul celui de al șaptelea motiv, reclamanta susține că Comisia își încalcă obligația care îi revine în temeiul articolului 296 de a enunța motivele pentru care consideră că Unichem poate fi considerată direct răspunzătoare pentru încălcarea articolului 101 alineatul (1) TFUE, în condițiile în care aceasta nu este un concurent potențial pentru Servier.

               8.

               În cadrul celui de al optulea motiv, reclamanta susține că, în subsidiar, Comisia săvârșește o eroare de drept prin faptul că nu recunoaște că acordul de soluționare amiabilă îndeplinește criteriile de scutire prevăzute la articolul 101 alineatul (3) TFUE.

               9.

               În cadrul celui de al nouălea motiv, reclamanta susține că Comisia încalcă dreptul la apărare, principiul bunei administrări, precum și obligația sa de a nu acționa în mod opresiv pentru a obține în mod legal documente confidențiale pentru a le folosi împotriva Unichem.

               10.

               În cadrul celui de al zecelea motiv, reclamanta susține că Comisia a încălcat principiul general de drept al Uniunii al egalității de tratament în calcularea amenzii tratând Unichem în mod diferit față de Servier fără o justificare obiectivă.

               11.

               În cadrul celui de al unsprezecelea motiv, reclamanta susține că Comisia a încălcat principiul general de drept al Uniunii al proporționalității, propriile sale linii directoare privind amenzile și practica sa stabilită anterior aplicând o amendă Unichem.

               12.

               În cadrul celui de al douăsprezecelea motiv, reclamanta susține că Comisia și-a încălcat obligația de motivare care îi revine în temeiul articolului 296 TFUE în ceea ce privește calcularea amenzii și evaluarea sa cu privire la gravitatea pretinsei încălcări săvârșite de Unichem.


title: Cauza T-373/10: Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Villeroy & Boch Austria/Comisia

text:
               6.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/36

         Acțiune introdusă la 8 septembrie 2010 — Villeroy & Boch Austria/Comisia
   (Cauza T-373/10)
   ()
   2010/C 301/61
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Austria) (reprezentanți: A. Reidlinger și S. Dethof, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate, în măsura în care aceasta privește reclamanta;

               —

               în subsidiar, reducerea adecvată a cuantumului amenzii aplicate reclamantei prin decizia atacată;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă Decizia C(2010) 4185 final a Comisiei Europene din 23 iunie 2010, adoptată în cazul COMP/39092 — Instalații sanitare. Prin decizia atacată au fost aplicate amenzi reclamantei și altor întreprinderi pentru încălcarea articolului 101 TFUE, precum și a articolului 53 din Acordul privind SEE. În opinia Comisiei, reclamanta a participat la un acord continuu sau la practici concertate în sectorul instalațiilor sanitare în Belgia, în Germania, în Franța, în Italia, în Țările de Jos și în Austria.
   În motivarea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.
   Prin intermediul primului motiv, reclamanta critică încălcarea articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, rezultată dintr-o unică încălcare complexă și continuă. Prin această apreciere globală nelegală, pârâta și-a încălcat obligația de apreciere juridică a comportamentelor individuale ale fiecărui destinatar al deciziei și a realizat o imputare nelegală din punct de vedere juridic a unor acte neimputabile ale terților.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, reclamanta invocă în subsidiar, în lipsa unei motivări individualizate a deciziei, o încălcare a obligației de motivare prevăzute la articolul 296 alineatul (2) TFUE.
   În plus, reclamanta arată, prin intermediul celui de al treilea motiv, că decizia atacată trebuie să fie anulată deoarece reclamanta nu a participat la încălcările imputate de pe piețele relevante din punct de vedere material și geografic, prevăzute de decizie, iar, în privința sa, nu a fost dovedită existența unei încălcări a normelor privind înțelegerile.
   Prin intermediul celui de al patrulea motiv, reclamanta afirmă că, în mod nelegal, acesteia și societății sale mamă li s-a aplicat în solidar o amendă. O astfel de aplicare în solidar a amenzii încalcă principiul nulla poena sine lege prevăzut la articolul 49 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și principiul proporționalității pedepselor în raport cu vinovăția, prevăzut la articolul 49 alineatul (3) coroborat cu articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (1).
   În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta contestă calcularea greșită a amenzii. În această privință, reclamanta arată că pârâta a inclus în calculul său operațiuni ale reclamantei care nu pot avea legătură de la bun început cu criticile invocate.
   Prin intermediul celui de al șaselea motiv, reclamanta critică durata excesiv de lungă a procedurii și neluarea acesteia în considerare la calcularea amenzii drept încălcare a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
   Prin intermediul celui de al șaptelea motiv, se invocă erori de apreciere în cadrul calculării amenzii cu ocazia evaluării pretinsei participări a reclamantei la încălcare. În acest context, reclamanta precizează că, chiar dacă s-ar admite o încălcare a articolului 101 TFUE conform presupunerilor pârâtei, amenda ar fi extrem de ridicată și disproporțională. În opinia reclamantei, pârâta a încălcat principiul proporționalității pedepselor în raport cu vinovăția, codificat la articolul 49 alineatul (3) coroborat cu articolul 48 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).


title: Cauza C-455/11 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2011 de Solvay SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 16 iunie 2011 în cauza T-186/06, Solvay SA/Comisia Europeană

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/11

         Recurs introdus la 2 septembrie 2011 de Solvay SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 16 iunie 2011 în cauza T-186/06, Solvay SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-455/11 P)
   2011/C 347/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Solvay SA (reprezentanți: O. W. Brouwer, avocat, M. O'Regan, solicitor)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea punctelor 121-170 din hotărâre;

               —

               anularea punctelor 394, 395 și 402-427 din hotărâre;

               —

               pronunțarea unei hotărâri definitive și anularea deciziei atacate în măsura în care prin aceasta s-a stabilit că (a) recurenta a încălcat articolul 81 alineatul (1) CE în perioada mai 1995-august 1997 și că (b) recurenta a fost cea de a treia întreprindere care a îndeplinit cerințele prevăzute la punctul 21 din Comunicarea din 2002 privind cooperarea, precum și reducerea în mod corespunzător a amenzii impuse recurentei sau, cu titlu alternativ, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului și

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii desfășurate în fața Tribunalului și în fața Curții.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă două motive. În hotărârea atacată, Tribunalul a respins în parte acțiunea formulată de recurentă prin care se urmărea anularea în parte a Deciziei C(2006) 1766 final a Comisiei din 3 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.620 — Peroxid de hidrogen și perborat).
   Prin intermediul primului motiv, recurenta contestă concluzia Tribunalului potrivit căreia aceasta a participat la o încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE și a articolului 53 alineatul (1) SEE în perioada mai 1995-august 1997. Tribunalul și-a depășit competențele de control și a săvârșit o eroare de drept atunci când a stabilit că recurenta a participat la discuții și/sau a făcut schimb de informații privind prețurile și strategia sa comercială cu alte întreprinderi: astfel de constatări nu puteau fi făcute pe baza textului deciziei atacate. Tribunalul a săvârșit erori de drept prin faptul că a confirmat concluzia din decizia atacată potrivit căreia, întrucât se bazau pe o intenție comună de restrângere a concurenței, discuțiile, negocierile și schimburile de informații dintre producătorii de peroxid de hidrogen (inclusiv recurenta) realizate într-o încercare nereușită de a stabili un acord de împărțire a pieței (care nu au condus la încheierea unui acord între aceștia) au constituit o încălcare a articolului 81 alineatul (1) CE și a articolului 53 alineatul (1) SEE deoarece acestea fie reprezentau negocieri preparatorii și făceau parte dintr-o înțelegere unică, având în vedere că s-a recunoscut faptul că o înțelegere privind stabilirea prețurilor a fost instituită în august 1997, fie reprezentau practici concertate în scopul de a „pregăti terenul” pentru respectiva înțelegere ulterioară și/sau constituiau un schimb interzis de informații între întreprinderi. Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta contestă concluzia Tribunalului potrivit căreia Comisia nu a depășit limitele puterii sale de apreciere atunci când a constatat, în decizia atacată, că o altă întreprindere, Arkema, a îndeplinit la 3 aprilie 2003 cerințele prevăzute la punctul 21 din Comunicarea din 2002 a Comisiei privind cooperarea. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în definirea și în aplicarea noțiunii „valoare adăugată semnificativă”, a denaturat probele și a săvârșit erori vădite de apreciere a probelor atunci când a constatat că documentele transmise prin fax de Arkema la 3 aprilie 2003, fără a fi însoțite de explicații, au constituit o valoare adăugată semnificativă în sensul punctului 21 din Comunicarea din 2002 privind cooperarea. Tribunalul a săvârșit de asemenea erori vădite de drept și de procedură și a denaturat probele atunci când a concluzionat că, în decizia atacată, Comisia a putut în mod valabil să ajungă la o concluzie diferită de aceea din Decizia C(2006) 2098 din 31 mai 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.645 — Metacrilați), în care a stabilit că același fax transmis de Arkema la 3 aprilie 2003 (care privea investigațiile efectuate de Comisie în mai multe pretinse înțelegeri, inclusiv acelea referitoare la peroxidul de hidrogen și la metacrilați) nu au îndeplinit cerințele prevăzute la punctul 21 din Comunicarea din 2002 privind cooperarea înainte ca Arkema să furnizeze explicații ulterioare.


title: Cauza C-154/16: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „Latvijas dzelzceļš” VAS/Valsts ieņēmumu dienests [Trimitere preliminară — Codul vamal comunitar — Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 — Articolul 94 alineatul (1) și articolul 96 — Regimul de tranzit comunitar extern — Răspunderea principalului obligat — Articolele 203 și 204 și articolul 206 alineatul (1) — Nașterea datoriei vamale — Sustragere de sub supravegherea vamală — Neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă din utilizarea unui regim vamal — Distrugerea totală sau pierderea irecuperabilă a mărfii dintr-o cauză ce ține de natura mărfurilor sau în urma unui caz fortuit ori de forță majoră — Articolul 213 — Plata datoriei vamale în solidar — Directiva 2006/112/CE — Taxa pe valoarea adăugată (TVA) — Articolul 2 alineatul (1), precum și articolele 70 și 71 — Faptul generator și exigibilitatea taxei — Articolele 201, 202 și 205 — Persoane obligate la plata taxei — Constatarea de către biroul vamal de destinație a unui deficit de marfă — Dispozitiv de descărcare inferior al vagonului-cisternă incorect închis sau deteriorat]

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/15

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 18 mai 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – „Latvijas dzelzceļš” VAS/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-154/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Codul vamal comunitar - Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 - Articolul 94 alineatul (1) și articolul 96 - Regimul de tranzit comunitar extern - Răspunderea principalului obligat - Articolele 203 și 204 și articolul 206 alineatul (1) - Nașterea datoriei vamale - Sustragere de sub supravegherea vamală - Neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă din utilizarea unui regim vamal - Distrugerea totală sau pierderea irecuperabilă a mărfii dintr-o cauză ce ține de natura mărfurilor sau în urma unui caz fortuit ori de forță majoră - Articolul 213 - Plata datoriei vamale în solidar - Directiva 2006/112/CE - Taxa pe valoarea adăugată (TVA) - Articolul 2 alineatul (1), precum și articolele 70 și 71 - Faptul generator și exigibilitatea taxei - Articolele 201, 202 și 205 - Persoane obligate la plata taxei - Constatarea de către biroul vamal de destinație a unui deficit de marfă - Dispozitiv de descărcare inferior al vagonului-cisternă incorect închis sau deteriorat])
   (2017/C 239/19)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Latvijas dzelzceļš” VAS

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 203 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005, trebuie interpretat în sensul că această dispoziție nu se aplică în cazul în care volumul total al mărfii plasate sub regimul de tranzit comunitar extern nu a fost prezentat biroului vamal de destinație prevăzut în cadrul acestui regim ca urmare a distrugerii totale sau a pierderii iremediabile a unei părți din această marfă, dovedită în mod corespunzător.

               2)

               Articolul 204 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005, trebuie interpretat în sensul că, atunci când volumul total al mărfii plasate sub regimul de tranzit comunitar extern nu a fost prezentat biroului vamal de destinație prevăzut în cadrul acestui regim ca urmare a distrugerii totale sau a pierderii iremediabile a unei părți din această marfă, dovedită în mod corespunzător, această situație, care constituie neexecutarea uneia dintre obligațiile legate de acest regim, și anume aceea de a prezenta o marfă intactă biroului vamal de destinație, dă naștere în principiu unei datorii vamale la import pentru partea din marfă care nu a fost prezentată acestui birou. Revine instanței naționale sarcina să verifice dacă o împrejurare precum deteriorarea unui dispozitiv de descărcare întrunește în speță criteriile care caracterizează noțiunile „forță majoră” și „caz fortuit”, în sensul articolului 206 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005, și anume dacă aceasta se dovedește neobișnuită pentru un operator activ în domeniul transportului substanțelor lichide și străină de acesta și dacă consecințele sale nu ar fi putut să fie evitate în pofida întregii diligențe manifestate. În cadrul acestei verificări, instanța menționată trebuie să țină seama în special de respectarea de către operatori precum principalul obligat și transportatorul a normelor și a cerințelor în vigoare în ceea ce privește starea tehnică a cisternelor și siguranța transportului unor substanțe lichide precum un solvent.

               3)

               Articolul 2 alineatul (1) litera (d), precum și articolele 70 și 71 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretate în sensul că această taxă nu este datorată pentru partea total distrusă sau iremediabil pierdută dintr-o marfă plasată sub regimul de tranzit comunitar extern.

               4)

               Dispozițiile coroborate ale articolului 96 alineatul (1) litera (a) și ale articolului 204 alineatul (1) litera (a) și alineatul (3) din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005, trebuie interpretate în sensul că principalul obligat este ținut la plata datoriei vamale născute pentru o marfă plasată sub regimul de tranzit comunitar extern chiar dacă transportatorul nu a respectat obligațiile care îi revin în temeiul articolului 96 alineatul (2) din acest regulament, în special aceea de a prezenta această marfă intactă biroului vamal de destinație, în termenul prescris.

               5)

               Articolul 96 alineatul (1) litera (a) și alineatul (2), articolul 204 alineatul (1) litera (a) și alineatul (3), precum și articolul 213 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 648/2005, trebuie interpretate în sensul că autoritatea vamală a unui stat membru nu are obligația de a angaja răspunderea solidară a transportatorului care, în paralel cu principalul obligat, trebuie considerat debitorul datoriei vamale.

      (1)  JO C 191, 30.5.2016.


title: Cauza C-163/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 2 aprilie 2013 — Turbu.com BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               15.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 2 aprilie 2013 — Turbu.com BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-163/13)
   2013/C 171/37
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Turbu.com BV

      Cealaltă parte din procedură: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebarea preliminară

   Autoritățile și instanțele naționale trebuie să refuze, conform dreptului Uniunii Europene, aplicarea dreptului de scutire de TVA pentru o livrare intracomunitară în cazul în care, pe baza unor împrejurări obiective, se constată că bunurile în cauză au făcut obiectul evaziunii fiscale în materie de TVA și că persoana impozabilă a avut cunoștință sau ar fi trebuit să aibă cunoștință că participă la aceasta, chiar dacă dreptul național nu prevede că, în aceste împrejurări, scutirea de TVA trebuie refuzată?


title: Cauza F-32/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 27 februarie 2014 – Walton/Comisia (Funcție publică  — Agent temporar  — Indemnizație de plecare  — Demisie constatată printr-o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene  — Stabilirea datei demisiei  — Autoritate de lucru judecat  — Decizii ale AIPN devenite definitive în lipsa unor acțiuni în contencios  — Nerespectarea procedurii administrative prealabile  — Inadmisibilitate vădită)

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/56

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 27 februarie 2014 – Walton/Comisia
   (Cauza F-32/13) (1)

   ((Funcție publică - Agent temporar - Indemnizație de plecare - Demisie constatată printr-o hotărâre a Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene - Stabilirea datei demisiei - Autoritate de lucru judecat - Decizii ale AIPN devenite definitive în lipsa unor acțiuni în contencios - Nerespectarea procedurii administrative prealabile - Inadmisibilitate vădită))
   2014/C 142/76
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Robert Walton (Oxford, Regatul Unit) (reprezentant: F. Moyse, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanţi: J. Currall şi A.-C. Simon, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de anulare a respingerii cererii de restituire a soldului neachitat pe care Comisia ar fi trebuit să îl plătească reclamantului cu titlu de indemnizație de plecare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca fiind vădit inadmisibilă.

               2)

               Domnul Walton suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013, p. 58.


title: Cauza C-521/12: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – T.C. Briels şi alţii/Minister van Infrastructuur en Milieu [ „Trimitere preliminară — Mediu — Directiva 92/43/CEE — Articolul 6 alineatele (3) și (4) — Conservarea habitatelor naturale — Arii speciale de conservare — Evaluarea efectelor unui plan sau ale unui proiect asupra unui sit protejat — Autorizarea unui plan sau a unui proiect pe un sit protejat — Măsuri compensatorii — Sit Natura 2000 «Vlijmens Ven, Moerputten & Bossche Broek»  — Proiect privind traseul autostrăzii A2, «’s Hertogenbosch Eindhoven» ” ]

text:
               7.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 212/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 15 mai 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State – Ţările de Jos) – T.C. Briels şi alţii/Minister van Infrastructuur en Milieu
   (Cauza C-521/12) (1)

   ([„Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 92/43/CEE - Articolul 6 alineatele (3) și (4) - Conservarea habitatelor naturale - Arii speciale de conservare - Evaluarea efectelor unui plan sau ale unui proiect asupra unui sit protejat - Autorizarea unui plan sau a unui proiect pe un sit protejat - Măsuri compensatorii - Sit Natura 2000 «Vlijmens Ven, Moerputten & Bossche Broek» - Proiect privind traseul autostrăzii A2, «’s Hertogenbosch Eindhoven»”])
   2014/C 212/07
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: T.C. Briels, M. Briels-Loermans, R.L.P. Buchholtz, Stichting A2-Platform Boxtel e.o. şi alţii, H.W.G. Cox, G.P.A. Damman, P.A.M. Goevaers şi alţii, J.H. van Haaren, L.S.P. Dijkman, R.A.H.M. Janssen, M.M. van Lanschot, J.E.A.M. Lelijveld şi alţii, A. Mes şi alţii, A.J.J. Michels, VOF Isphording şi alţii, M. Peijnenborg, S. Peijnenborg-van Oers, G. Oude Elferink, W. Punte, P.M. Punte-Cammaert, Stichting Reinier van Arkel, E. de Ridder, W.C.M.A.J.G. van Rijckevorsel, M. van Rijckevorsel-van Asch van Wijck, Vereniging tot Behoud van het Groene Hart van Brabant, Stichting Boom en Bosch, Stichting Overlast A2 Vught e.o., Streekraad Het Groene Woud en De Meijerij, A.C.M.W. Teulings, Stichting Bleijendijk, M. Tilman, Vereniging van Eigenaars Appartementengebouw De Heun I şi alţii, M.C.T. Veroude, E.J.A.M. Widlak, Van Roosmalen Sales BV şi alţii, M.A.A. van Kessel, Bricorama BV şi alţii

      Pârât: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Raad van State – Interpretarea articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109) – Autorizarea unui plan sau a unui proiect în cadrul unui sit protejat – Condiții – Noțiunea „efecte negative asupra integrității sitului respectiv”

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (3) din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică trebuie interpretat în sensul că un plan sau un proiect care nu are legătură directă cu gestionarea unui sit de importanță comunitară sau nu este necesar pentru gestionarea unui astfel de sit, care are efecte negative asupra unui tip de habitat natural prezent pe acesta și care are în vedere măsuri pentru crearea în cadrul acestui sit a unei arii cu acest tip de habitat, de dimensiuni egale sau mai mari, afectează integritatea sitului respectiv. Astfel de măsuri nu pot fi calificate, eventual, drept „măsuri compensatorii”, în sensul alineatului (4) al acestui articol, decât în măsura în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la acest alineat.

      (1)  JO C 55, 23.2.2013.


title: Cauza T-442/08: Acțiune introdusă la 3 octombrie 2009 — CISAC/Comisia

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/25

         Acțiune introdusă la 3 octombrie 2009 — CISAC/Comisia
   (Cauza T-442/08)
   (2009/C 82/46)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentanți: J.-F. Bellis și K. Van Hove, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea articolului 3 din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul COMP/C2/38.698 — CISAC) și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta cerere, reclamanta solicită, în temeiul articolului 230 CE, anularea articolului 3 din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 (Cazul COMP/C2/38.698 — CISAC) potrivit căruia 24 dintre societățile membre ale CISAC stabilite în SEE s-au angajat într-o practică concertată, cu încălcarea articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE, „prin coordonarea delimitărilor teritoriale ale mandatelor de reprezentare reciprocă acordate fiecăreia dintre acestea într-un mod care limitează o licență la teritoriul național al fiecărei societăți de gestiune colectivă”.
   Reclamanta susține că decizia limitează constatarea încălcării la trei forme specifice de exploatare a drepturilor de autor (internet, transmisie prin satelit și retransmisie prin cablu), în timp ce acordurile de reprezentare reciprocă acoperă în general toate formele de exploatare a drepturilor de autor.
   În susținerea cererii sale, reclamanta invocă următoarele două motive:

               (i)

               Potrivit susținerilor reclamantei, Comisia a săvârșit o eroare de apreciere și a încălcat articolul 81 CE, precum și articolul 253 CE prin faptul că a stabilit că delimitarea teritorială paralelă care rezultă din acordurile de reprezentare reciprocă încheiate de membrii CISAC stabiliți în SEE constituie o practică concertată. Reclamanta consideră că prezența unei clauze privind delimitarea teritorială în toate acordurile de reprezentare reciprocă încheiate de membrii săi nu este produsul unei practici concertate în vederea limitării concurenței. Dimpotrivă, această situație există deoarece toate societățile consideră că este în interesul membrilor lor să includă o asemenea clauză în acordurile lor de reprezentare reciprocă.

               (ii)

               În subsidiar, reclamanta susține că, în cazul în care ar exista o practică concertată cu privire la delimitările teritoriale, aceasta nu ar restrânge concurența în sensul articolului 81 CE din două motive. În primul rând, pretinsa practică concertată cu privire la delimitările teritoriale nu este ilegală deoarece privește o formă de concurență care nu merită să fie protejată. În al doilea rând, potrivit susținerilor reclamantei, chiar dacă s-ar considera că pretinsa practică restrânge concurența, aceasta nu încalcă articolul 81 alineatul (1) CE întrucât este necesară și proporțională cu un obiectiv legitim.


title: Cauza T-511/12: Ordonanța Tribunalului din 28 noiembrie 2013 — Refrigue-confecções para o frio/OAPI — Sixty International (Refrigue for cold)

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/44

         Ordonanța Tribunalului din 28 noiembrie 2013 — Refrigue-confecções para o frio/OAPI — Sixty International (Refrigue for cold)
   (Cauza T-511/12) (1)

   2014/C 45/79
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a opta a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 38, 9.2.2013.


title: Cauza C-548/14 P: Ordonanța Curții (Camera a treia) din 17 septembrie 2015 – Arnoldo Mondadori Editore SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Grazia Equity GmbH [Recurs — Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Cerere de înregistrare a mărcii verbale GRAZIA — Opoziția titularului mărcilor verbale și figurative internaționale, comunitară și naționale care cuprind elementul verbal „GRAZIA” — Respingerea opoziției — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (5) — Notorietate]

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/8

         Ordonanța Curții (Camera a treia) din 17 septembrie 2015 – Arnoldo Mondadori Editore SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), Grazia Equity GmbH
   (Cauza C-548/14 P) (1)

   ([Recurs - Articolul 181 din Regulamentul de procedură al Curții - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Cerere de înregistrare a mărcii verbale GRAZIA - Opoziția titularului mărcilor verbale și figurative internaționale, comunitară și naționale care cuprind elementul verbal „GRAZIA” - Respingerea opoziției - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (5) - Notorietate])
   (2015/C 398/09)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Arnoldo Mondadori Editore SpA (reprezentanți: G. Dragotti, R. Valenti, S. Balice și E. Varese, avocați)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: A. Schifko, agent), Grazia Equity GmbH (reprezentant: M. Müller, Rechtsanwalt)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Arnoldo Mondadori Editore SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

               3)

               Grazia Equity GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 73 din 2.3.2015.


title: Cauza T-183/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Portugalia/Comisia ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — In textil — Eficacitatea controalelor )

text:
               21.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/40

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2009 — Portugalia/Comisia
   (Cauza T-183/06) (1)

   („FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - In textil - Eficacitatea controalelor”)
   2009/C 282/74
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, agent, asistat de C. Botelho Moniz și E. Maia Cadete, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Afonso, L. Parpala și F. Jimeno Fernández, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare parțială a Deciziei 2006/334/CE a Comisiei din 29 aprilie 2008 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de orientare și de garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare” (JO L 124, p. 21).

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia 2006/334/CE a Comisiei din 29 aprilie 2008 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de orientare și de garantare agricolă (FEOGA), secțiunea „Garantare”, în măsura în care prin aceasta sunt excluse toate cheltuielile efectuate de Republica Portugheză în sectorul inului.

               2.

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza C-534/07 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 — William Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene [Recurs — Concurență — Înțelegeri — Piața europeană a produselor de mercerie (ace) — Acorduri de împărțire a pieței — Încălcarea dreptului la apărare — Obligația de motivare — Amendă — Linii directoare — Gravitatea încălcării — Impact real asupra pieței — Punere în aplicare a înțelegerii]

text:
               24.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 256/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 septembrie 2009 — William Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-534/07 P) (1)

   (Recurs - Concurență - Înțelegeri - Piața europeană a produselor de mercerie (ace) - Acorduri de împărțire a pieței - Încălcarea dreptului la apărare - Obligația de motivare - Amendă - Linii directoare - Gravitatea încălcării - Impact real asupra pieței - Punere în aplicare a înțelegerii)
   2009/C 256/08
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: William Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG (reprezentanți: H.-J. Niemeyer, Ch. Herrmann și M. Röhrig, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și K. Mojzesowicz, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 12 septembrie 2007 în cauza T-30/05, Prym și Prym Consumer/Comisia, prin care Tribunalul a stabilit cuantumul amenzii aplicate recurentelor prin articolul 2 din Decizia C (2004) 4221 final a Comisiei din 26 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE (cauza COMP/F-1/38.338 — PO/Nadeln) la 27 milioane de euro — Înțelegere pe piața produselor de mercerie (ace)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă societățile William Prym GmbH & Co. KG și Prym Consumer GmbH & Co. KG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-428/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del mercato [Trimitere preliminară — Politica în domeniul concurenței — Articolul 101 TFUE — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Sectorul expedierilor internaționale de mărfuri — Autorități naționale de concurență — Valoarea juridică a instrumentelor rețelei europene de concurență — Modelul de program în materie de clemență al acestei rețele — Cerere de imunitate adresată Comisiei — Cerere simplificată de imunitate depusă la autoritățile naționale de concurență — Raportul dintre aceste două cereri]

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Stato – Italia) – DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del mercato
   (Cauza C-428/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Politica în domeniul concurenței - Articolul 101 TFUE - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Sectorul expedierilor internaționale de mărfuri - Autorități naționale de concurență - Valoarea juridică a instrumentelor rețelei europene de concurență - Modelul de program în materie de clemență al acestei rețele - Cerere de imunitate adresată Comisiei - Cerere simplificată de imunitate depusă la autoritățile naționale de concurență - Raportul dintre aceste două cereri])
   (2016/C 098/13)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA

      Pârâtă: Autorità Garante della Concorrenza e del mercato

      cu participarea: Schenker Italiana SpA, Agility Logistics Srl

      Dispozitivul

               1)

               Dispozițiile dreptului Uniunii Europene, în special articolul 101 TFUE și Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 TFUE] și [102 TFUE], trebuie interpretate în sensul că instrumentele adoptate în cadrul rețelei europene de concurență, în special modelul de program în materie de clemență al acestei rețele, nu au efect obligatoriu față de autoritățile naționale de concurență.

               2)

               Dispozițiile dreptului Uniunii, în special articolul 101 TFUE și Regulamentul nr. 1/2003, trebuie interpretate în sensul că între cererea de imunitate pe care o întreprindere a adresat o sau se pregătește să o adreseze Comisiei Europene și cererea simplificată adresată unei autorități naționale de concurență pentru aceeași înțelegere nu există nicio legătură juridică care să oblige această autoritate să evalueze cererea simplificată în lumina cererii de imunitate. Împrejurarea că cererea simplificată reflectă sau nu reflectă în mod fidel conținutul cererii adresate Comisiei este, în această privință, lipsită de pertinență.
               În cazul în care cererea simplificată adresată unei autorități naționale de concurență are un obiect material mai restrâns decât cel al cererii de imunitate adresate Comisiei, această autoritate națională nu este obligată să contacteze Comisia sau întreprinderea însăși pentru a verifica dacă această întreprindere a identificat exemple concrete de comportamente nelegale în sectorul pretins acoperit de această cerere de imunitate, dar nu și de cererea simplificată menționată.

               3)

               Dispozițiile dreptului Uniunii, în special articolul 101 TFUE și Regulamentul nr. 1/2003, trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun ca o autoritate națională de concurență să accepte, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, o cerere simplificată de imunitate a unei întreprinderi care nu a prezentat Comisiei o cerere de imunitate totală, ci o cerere de reducere a amenzii.

      (1)  JO C 462, 22.12.2014.


20150731019616712015/C 270/121002014CJC27020150817RO01ROINFO_JUDICIAL20150611111221Cauza C-100/14 P: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iunie 2015 – Association médicale européenne (EMA)/Comisia Europeană [Recurs – Clauză compromisorie – Contractele Cocoon și Dicoems, încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare care contribuie la realizarea Spațiului European de Cercetare și la inovare (2002-2006) – Neregularități – Cheltuieli neeligibile – Rezilierea contractelor]
 ---documentbreak--- C2702015RO1110120150611RO0012111122Hotărârea Curții (Camera a doua) din 11 iunie 2015 – Association médicale européenne (EMA)/Comisia Europeană
   (Cauza C-100/14 P) (
         1
      )
   „[Recurs — Clauză compromisorie — Contractele Cocoon și Dicoems, încheiate în cadrul celui de Al șaselea program-cadru pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrare care contribuie la realizarea Spațiului European de Cercetare și la inovare (2002-2006) — Neregularități — Cheltuieli neeligibile — Rezilierea contractelor]”2015/C 270/12Limba de procedură: italiana
      Părțile

      Recurentă: Association médicale européenne (EMA) (reprezentanți: A. Franchi, L. Picciano și G. Gangemi, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Delaude și F. Moro, agenți, asistate de D. Gullo, avocat)

      Dispozitivul

            1)

            Respinge recursul.

            2)

            Obligă Association médicale européenne (EMA) la plata cheltuielilor de judecată.

      (
         1
      )	JO C 129, 28.4.2014.


title: Cauza T-46/14: Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2014 — Sales & Solutions/OAPI — Wattline (WATTLINE)

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/14

         Acțiune introdusă la 20 ianuarie 2014 — Sales & Solutions/OAPI — Wattline (WATTLINE)
   (Cauza T-46/14)
   2014/C 78/29
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Sales & Solutions GmbH (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: K. Gründig-Schnelle, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Wattline GmbH (Ruderting, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei atacate, pronunțate de Camera a patra de recurs a OAPI la 18 noiembrie 2013 în cauza R 1668/2012-4 și respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare;

               —

               obligarea intervenientei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor efectuate în procedura opoziției.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Wattline GmbH

      Marca comunitară vizată: marca verbală „WATTLINE” pentru servicii din clasele 35, 36 și 42 cererea de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 8 908 345

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta

      Marca sau semnul invocat: marca germană verbală și figurativă și marca comunitară verbală și figurativă „Watt” pentru servicii din clasele 35, 39 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția

      Decizia camerei de recurs: anulează decizia atacată și respinge opoziția

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 și încălcarea normei 20 alineatul (7) litera (c) și a normei 50 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei.


title: Cauza C-264/10: Ordonanța președintelui Curții din 19 octombrie 2010 — (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Inalta Curte de Casație și Justiție — România) — Procedură penală împotriva lui Gheorghe Kita

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/38

         Ordonanța președintelui Curții din 19 octombrie 2010 — (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Inalta Curte de Casație și Justiție — România) — Procedură penală împotriva lui Gheorghe Kita
   (Cauza C-264/10) (1)

   ()
   2010/C 346/74
   Limba de procedură: româna
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza F-99/08: Acțiune introdusă la 12 decembrie 2008 — Di Prospero/Comisia

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/54

         Acțiune introdusă la 12 decembrie 2008 — Di Prospero/Comisia
   (Cauza F-99/08)
   (2009/C 69/119)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Rita Di Prospero (Uccle, Belgia) (reprezentanți: S. Rodrigues și C. Berardis-Kayser, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei EPSO de a nu admite candidatura reclamantei la concursul EPSO/AD/117/08
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Oficiului Comunităților Europene pentru Selecția Personalului (EPSO) de a nu permite reclamantei să își depună candidatura la concursul EPSO/AD/117/08;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-63/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d’instance de Limoges (Franța) la 6 februarie 2017 – Banque Solfea SA/Jean-François Veitl

text:
               8.5.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 144/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d’instance de Limoges (Franța) la 6 februarie 2017 – Banque Solfea SA/Jean-François Veitl
   (Cauza C-63/17)
   (2017/C 144/32)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d’instance de Limoges

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Banque Solfea SA

      Pârât: Jean-François Veitl

      Întrebarea preliminară

   Dacă dobânda anuală efectivă aferentă unui credit este de 6,75772 %, regula rezultată din Directiva 98/7/CE din 16 februarie 1998 (1) și din Directiva 2008/48/CE din 23 aprilie 2008 (2) potrivit căreia, în versiunea în limba franceză, „Le résultat du calcul est exprimé avec une exactitude d’au moins une décimale. Si le chiffre de la décimale suivante est supérieur ou égal à 5, le chiffre de la première décimale sera augmenté de 1” (Rezultatul calculului trebuie exprimat cu o precizie de cel puțin o zecimală. Dacă a doua zecimală este mai mare sau egală cu 5, la prima zecimală se adăugă unu), permite să se considere corectă o DAE indicată de 6,75 %?

      (1)  Directiva 98/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 de modificare a Directivei 87/102/CEE de apropiere a actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre privind creditul de consum (JO 1998, L 101, p. 17, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 210)

      (2)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului] din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO 2008, L 133, p. 66)


title: Cauza F-111/10: Acțiune introdusă la 29 octombrie 2010 — Bernaldo de Quirós/Comisia

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/65

         Acțiune introdusă la 29 octombrie 2010 — Bernaldo de Quirós/Comisia
   (Cauza F-111/10)
   ()
   2011/C 30/129
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Belén Bernaldo de Quirós (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei implicite de respingere a notei formulate de reclamantă prin care solicită pârâtei protecție potrivit articolului 22a alineatul (3) din Statutul funcționarilor și acordarea de despăgubiri.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei implicite de respingere a cererii reclamantei din 1 octombrie 2009 și, dacă este necesar, a scrisorii/deciziei IDOC din 3 noiembrie 2009 și a scrisorii directorului general al Direcției generale Resurse umane a Comisiei Europene din 22 martie 2010;

               —

               anularea, dacă este necesar, a deciziei din 3 august 2010 de respingere a reclamației sale, care i-a fost notificată a doua zi, la 4 august 2010;

         Prin urmare,

               —

               adoptarea de către AIPN a măsurilor solicitate prin cererea din 1 octombrie 2009;

               —

               în special, asigurarea protecției prevăzute la articolul 22a din Statutul funcționarilor;

               —

               retragerea criticilor formulate împotriva reclamantei în notele din 6 mai și din 30 septembrie 2008 și repararea prejudiciului produs reclamantei prin acordarea de daune și de daune-interese.

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-174/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 ianuarie 2009 — Volkswagen/OAPI (TDI) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TDI — Motiv absolut de refuz — Caracter descriptiv — Lipsa caracterului descriptiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 62 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/36

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 28 ianuarie 2009 — Volkswagen/OAPI (TDI)
   (Cauza T-174/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale TDI - Motiv absolut de refuz - Caracter descriptiv - Lipsa caracterului descriptiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (1) litera (c) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 62 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2009/C 69/84)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentanți: S. Risthaus, H.-P. Schrammek, C. Drzymalla și R. Jepsen, avocați )

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 martie 2007 (cauza r 1479/2005-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal TDI, ca marcă comunitară
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Volkswagen AG suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      (1)  JO C 155, 7.7.2007.


title: Cauza T-16/14: Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2014 — Banco Mare Nostrum/Comisia

text:
               1.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 61/18

         Acțiune introdusă la 6 ianuarie 2014 — Banco Mare Nostrum/Comisia
   (Cauza T-16/14)
   2014/C 61/32
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Banco Mare Nostrum SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo și A. Biondi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate în măsura în care în cadrul acesteia se califică ansamblul de măsuri care, potrivit deciziei, constituie așa-numitul sistem spaniol în materie de leasing fiscal drept ajutor de stat nou și incompatibil cu piața internă;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 1 și 4 din decizia atacată, care identifică investitorii grupurilor de interes economic (GIE) ca fiind beneficiarii pretinselor ajutoare și singurii destinatari ai ordinelor de recuperare;

               —

               în subsidiar, anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care prin acesta se dispune recuperarea pretinselor ajutoare;

               —

               anularea articolului 4 din decizia atacată, în măsura în care se pronunță cu privire la legalitatea unor contracte private încheiate între investitori și alte entități și

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele deja invocate în cauza T-700/13, Bankia/Comisia.


title: Cauzele conexate T-81/07, T-82/07 și T-83/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2009 — KG Holding și alții/Comisia ( Ajutoare de stat — Ajutor pentru restructurare acordat KG Holding NV de autoritățile olandeze — Decizie care declară ajutorul incompatibil cu piața comună și prin care se ordonă recuperarea acestuia — Acțiune în anulare — Inadmisibilitate parțială — Recuperarea ajutorului de la întreprinderile beneficiare aflate în faliment — Orientările comunitare privind ajutorul de stat în vederea salvării și restructurării întreprinderilor aflate în dificultate )

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/19

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2009 — KG Holding și alții/Comisia
   (Cauzele conexate T-81/07, T-82/07 și T-83/07) (1)

   („Ajutoare de stat - Ajutor pentru restructurare acordat KG Holding NV de autoritățile olandeze - Decizie care declară ajutorul incompatibil cu piața comună și prin care se ordonă recuperarea acestuia - Acțiune în anulare - Inadmisibilitate parțială - Recuperarea ajutorului de la întreprinderile beneficiare aflate în faliment - Orientările comunitare privind ajutorul de stat în vederea salvării și restructurării întreprinderilor aflate în dificultate”)
   2009/C 193/27
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant în cauza T-81/07: Jan Rudolf Maas, în calitate de lichidator în procedura de faliment a KG Holding NV (Rotterdam, Țările de Jos) (reprezentanți: G. van der Wal și T. Boesman, avocați)

      Reclamanți în cauza T-82/07: Jan Rudolf Maas și Cornelis van den Bergh, în calitate de lichidatori în procedura de faliment a Kliq BV (Rotterdam) (reprezentanți: G. van der Wal și T. Boesman, avocați)

      Reclamant în cauza T-83/07: Jean Leon Marcel Groenewegen, în calitate de lichidator în procedura de faliment a Kliq Reïntegratie (Utrecht, Țările de Jos) (reprezentanți: G. van der Wal și T. Boesman, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: H. van Vliet, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2006/939/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 privind schema de ajutor notificată de Țările de Jos în favoarea KG Holding NV (JO 2006, L 366, p. 40)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează articolul 2 din Decizia 2006/939/CE a Comisiei din 19 iulie 2006 privind schema de ajutor notificată de Regatul Țărilor de Jos în favoarea KG Holding NV.

               2)

               Respinge celelalte capete de cerere.

               3)

               Domnul Jan Rudolf Maas, în calitate de lichidator în procedura de faliment a KG Holding NV, suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza T-81/07.

               4)

               Domnii Jan Rudolf Maas și Cornelis van den Bergh, în calitate de lichidatori în procedura de faliment a Kliq BV, suportă propriile cheltuieli de judecată în cauza T-82/07.

               5)

               Domnul Jean Leon Marcel Groenewegen, în calitate de lichidator în procedura de faliment a Kliq Reïntegratie, suportă, în afară de propriile cheltuieli de judecată în cauza T-83/07, pe acelea efectuate de Comisie în cauza T-83/07.

               6)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată în cauzele T-81/07 și T-82/07.

      (1)  JO C 117, 29.5.2007.


title: Cauza F-10/09: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 noiembrie 2009 — Moschonaki/Fondation européenne pour l'amélioration des conditions de vie et de travail (FEACVT)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/82

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 30 noiembrie 2009 — Moschonaki/Fondation européenne pour l'amélioration des conditions de vie et de travail (FEACVT)
   (Cauza F-10/09) (1)

   2010/C 24/159

      Limba de procedură: franceza

   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 82, 4. 4. 2009, p. 37.


title: Cauza F-11/05 RENV: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 noiembrie 2009 — Chassagne/Comisia (Funcție publică — Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/77

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 18 noiembrie 2009 — Chassagne/Comisia
   (Cauza F-11/05 RENV) (1)

   (Funcție publică - Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare - Nepronunțare asupra fondului)
   2010/C 24/145
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Olivier Chassagne (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: T. Bontinck, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial G. Berscheid și V. Joris, agenți, asistați de F. Longfils, avocat, ulterior J. Currall și G. Berscheid, agenți, asistați de J.-L. Fagnart, avocat)

      Obiectul

   Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei prin care aceasta a refuzat să acorde reclamantului, originar dintr-un departament francez de peste mări, în cursul perioadei tranzitorii, posibilitatea de a beneficia de dispozițiile aflate în vigoare înainte de 1 mai 2004 referitoare la modalitățile de rambursare a cheltuielilor de călătorie aplicabile în ceea ce privește funcționarii în cazul cărora locul de repartizare și locul de origine se află în Europa și, pe de altă parte, o cerere de acordare de daune interese — Cauza T-253/06 P trimisă spre rejudecare după casare

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului în cauza F-11/05 RENV, Chassagne/Comisia, care este radiată din registrul Tribunalului.

               2.

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant până la momentul pronunțării Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 19 septembrie 2008. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată efectuate după momentul pronunțării acestei hotărâri.

      (1)  JO C 115, 14.5.2005, p. 36.


title: Cauza T-357/11: Acțiune introdusă la 1 iulie 2011 — Bimbo/OAPI — Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO)

text:
               27.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 252/44

         Acțiune introdusă la 1 iulie 2011 — Bimbo/OAPI — Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO)
   (Cauza T-357/11)
   2011/C 252/95
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Bimbo, SA (Barcelona, Spania) (reprezentant: J. Carbonell Callicó, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Grupo Bimbo, SAB de CV (México, Mexic)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               modificarea deciziei Camerei întâi de recurs din 14 aprilie 2011, în conformitate cu articolul 65 alineatul (3) din Regulamentul nr. 207/2009, în temeiul încălcării articolului 8 alineatul (5) din regulamentul menționat și respingerea în întregime a cererii de înregistrare a mărcii figurative nr. 5.025.598 „GRUPO BIMBO” pentru toate produsele și serviciile vizate;

               —

               în subsidiar, în cazul respingerii primei cereri, anularea deciziei Camerei întâi de recurs din 14 aprilie 2011 în temeiul încălcării articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: Grupo Bimbo, S.A.B. de C.V.

      Marca comunitară vizată: Marca figurativă care cuprinde elementul verbal „GRUPO BIMBO” (cerere de înregistrare nr. 5.025.598), pentru produse și servicii din clasele 5, 29, 30, 31, 32, 35 și 43

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Reclamanta

      Marca sau semnul invocat: Marca verbală spaniolă „BIMBO” (nr. 2.689.432), pentru produse din clasele 5, 29 și 30, precum și diferite mărci figurative spaniole (nr. 464.785, nr. 2.244.562, nr. 2.244.563 și nr. 2.255.097) care cuprind elementul verbal „BIMBO”, pentru produse și servicii din clasele 29, 30, 31, 32, 35 și 42

      Decizia diviziei de opoziție: Admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: Anulează în parte decizia atacată.

      Motivele invocate: Interpretarea și aplicarea incorecte ale articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât, după ce a apreciat că mărcile „BIMBO” ale persoanei care a formulat opoziția sunt de notorietate pe piața spaniolă, iar marca a cărei înregistrare s-a solicitat, „GRUPO BIMBO”, este practic identică cu marca persoanei care a formulat opoziția, camera de recurs a admis în parte înregistrarea acestei mărci pentru motivul că persoana care a formulat opoziția nu a dovedit profitul obținut în mod nejustificat în urma mărcilor sale sau riscul pentru notorietatea sau pentru caracterul distinctiv al mărcilor sale.


title: Cauza C-246/11 P: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 — Republica Portugheză/Comisia Europeană [Recurs — Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) — Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 — Articolul 13 alineatul (3) — Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 — Articolul 21 alineatul (1) — Subvenție globală de sprijin pentru investiții locale în Portugalia — Reducerea contribuției financiare]

text:
               20.4.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 114/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 28 februarie 2013 — Republica Portugheză/Comisia Europeană
   (Cauza C-246/11 P) (1)

   (Recurs - Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) - Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 - Articolul 13 alineatul (3) - Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 - Articolul 21 alineatul (1) - Subvenție globală de sprijin pentru investiții locale în Portugalia - Reducerea contribuției financiare)
   2013/C 114/13
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Recurentă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, S. Rodrigues și A. Gattini, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn, A. Steiblytė și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 3 martie 2011, Portugalia/Comisia (T-387/07), prin care Tribunalul a respins o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2007) 3772 a Comisiei din 31 iulie 2007 privind reducerea contribuției acordate prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) în ceea ce privește subvenția globală de sprijin pentru investiții locale în Portugalia în temeiul Deciziei C(95) 1769 a Comisiei din 28 iulie 1995

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 3 martie 2011, Portugalia/Comisia (T-387/07).

               2.

               Anulează Decizia C(2007) 3772 a Comisiei din 31 iulie 2007 privind reducerea contribuției acordate prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) în ceea ce privește subvenția globală de sprijin pentru investiții locale în Portugalia în temeiul Deciziei C(95) 1769 a Comisiei din 28 iulie 1995.

               3.

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și celei de recurs.

      (1)  JO C 219, 23.7.2011.