title: Cauza T-384/08: Acțiune introdusă la 11 septembrie 2008 — Elliniki Nafpigokataskevastiki și alții/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/48

         Acțiune introdusă la 11 septembrie 2008 — Elliniki Nafpigokataskevastiki și alții/Comisia
   (Cauza T-384/08)
   (2008/C 301/82)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamante: Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou (Skaramangas, Grecia) Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (Kiel, Germania) și ThyssenKrupp Marine Systems AG (Hamburg, Germania) (reprezentant: U. Soltész, lawyer)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea articolului 16 din Decizia Comisiei din 2 iulie 2008 privind Măsurile nr. C 16/2004 (foste NN29/2004, CP 71/2002 și CP 133/2005) aplicate de Grecia în favoarea societății Hellenic Shipyards

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin cererea introductivă, reclamantele solicită anularea parțială a Deciziei C (2008)3118 final a Comisiei din 2 iulie 2008 privind 16 măsuri aplicate de statul Elen în favoarea societății Hellenic Shipyards SA („HSY”) și, în special, anularea articolului 16 din decizia respectivă, potrivit căruia Comisia a decis că garanția de despăgubire acordată de fostul proprietar al HSY, Hellenic Bank of Industrial Development („ETVA”), consorțiului (1) care a achiziționat HSY prin intermediul unui acord de cesiune de acțiuni (Howaldtswerke-Deutsche Werft (2) și Ferrostaal), în eventualitatea recuperării ajutorului de stat de la HSY, constituie ajutor de stat nelegal și trebuie să înceteze imediat.
   Reclamantele consideră că, în mod greșit, Comisia a considerat că garanția de despăgubire menționată în acordul de privatizare a fost acordată într-un moment în care ETVA se afla sub controlul statului. În opinia reclamantelor, acordul privind garanția de despăgubire a fost încheiat în mod valid numai după privatizarea societății ETVA și, prin urmare, constituie o măsură negociată între părți private, care nu poate fi imputată statului Elen și, în consecință, nu poate fi considerată ajutor de stat.
   În plus, reclamantele susțin că este eronată afirmația Comisiei potrivit căreia cele două clauze separate menționate în anexa la acordul de cesiune de participații constituiau un mecanism de ansamblu de care ar fi beneficiat HSY. În realitate, reclamantele susțin că cele două garanții au fost acordate în mod independent una de cealaltă. În plus, în opinia reclamantelor, Comisia a considerat în mod greșit că HSY beneficia de garanția de despăgubire întrucât, având în vedere faptele din speță, singura societate despre care se putea considera că a beneficiat de această garanție era Piraeus Bank.
   În opinia reclamantelor, Comisia a considerat în mod greșit că a fost acordat un avantaj economic societății HSY prin garanția de despăgubire, care (i) este o clauză tip în dreptul privat, (ii) a fost acordată după o evaluare ce respectă toate condițiile privind forma și (iii) este în conformitate cu comportamentul unui vânzător privat.
   În plus, se susține că articolul 88 alineatul (2) CE și articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 au fost aplicate greșit de Comisie întrucât aceasta vizează societatea Elliniki Nafpigokataskevastiki, care nu a fost beneficiara ajutorului, obligând-o să înceteze garanția de despăgubire.
   De asemenea, reclamantele susțin că argumentul Comisiei potrivit căruia ar fi fost ocolit efectul util al recuperării este întemeiat în mod greșit pe afirmația că ocolirea constă numai în faptul de a acorda o garanție de despăgubire.
   În sfârșit, reclamantele susțin că articolul 296 CE ar fi fost aplicat în mod greșit de Comisie în măsura în care aceasta nu permite societății HSY să desfășoare anumite activități civile, care sunt accesorii prin natura lor, pentru a susține funcționarea întregului șantier.

      (1)  Acest consorțiu a creat Elliniki Nafpigokataskevastikipentru ca, prin aceasta, să dețină participații în cadrul societății HSY.

      (2)  HDW este deținută în întregime de ThyssenKrupp Marine Systems, care a achiziționat în 2005 și participațiile deținute de Ferrostaaal în carul societății Elliniki Nafpigokataskevastiki.


title: Cauza T-469/09: Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2009 — Republica Elenă/Comisia Europeană

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/62

         Acțiune introdusă la 23 noiembrie 2009 — Republica Elenă/Comisia Europeană
   (Cauza T-469/09)
   2010/C 24/109
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Republica Elenă (reprezentanți: I. Chalkias și S. Papaioannou)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea în întregime a deciziei atacate a Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin acțiunea formulată împotriva Deciziei C(2009) 7044 final a Comisiei din 24 septembrie 2009 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 257, p. 28), Republica Elenă formulează următoarele două motive de anulare în ce privește corecțiile financiare impuse.
   Potrivit primului motiv de anulare, care privește sectorul prelucrării fructelor și a legumelor (tomate), reclamanta susține că interpretarea și aplicarea articolului 28 alineatul (1) litera (f), a articolului 28 alineatul (2), a articolului 31 alineatele (1) și (2) și a articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1535/2003 (1), precum și a orientărilor AGRI 5330/97, 17933/2000 și 63983/2002 privind corecțiile financiare, sunt eronate dat fiind că, în acest sector, toate controalele esențiale au fost efectuate în măsură suficientă și că nu au existat omisiuni decât în ce privește controalele accesorii secundare.
   Potrivit celui de al doilea motiv, care privește sectorul depozitării publice de orez, se invocă faptul că respectiva corecție a fost impusă în lipsa unui temei juridic valabil întrucât Comisia Europeană a interpretat în mod eronat articolele 4 și 6 din Regulamentul (CE) nr. 2148/1996 (2); în subsidiar, se invocă nerespectarea principiului proporționalității.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1535/2003 al Comisiei din 29 august 2003 privind normele de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2201/96 al Consiliului în ceea ce privește sistemul de ajutor în sectorul produselor prelucrate pe bază de fructe și legume (JO L 218, 30.8.2003, p. 14, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 7).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2148/96 al Comisiei din 8 noiembrie 1996 de stabilire a normelor de evaluare și control al cantităților de produse agricole plasate în stocuri de intervenție publică (JO L 288, 9.11.1996, p. 6).


title: Cauza T-526/09: Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — PAKI Logistics/OAPI (PAKI) [ Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PAKI — Motiv absolut de refuz — Marcă contrară ordinii publice și bunelor moravuri — Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 ]

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/17

         Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2011 — PAKI Logistics/OAPI (PAKI)
   (Cauza T-526/09) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PAKI - Motiv absolut de refuz - Marcă contrară ordinii publice și bunelor moravuri - Articolul 7 alineatul (1) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 340/34
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: PAKI Logistics GmbH (Ennepetal, Germania) (reprezentanți: M. Bergermann, P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt și J. Vogtmeier, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Intervenient în susținerea pârâtului: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: inițial S. Behzadi-Spencer, ulterior Penlington, agenți, asistați de S. Malynicz, barrister)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 octombrie 2009 (cauza R 1805/2007-1) privind o cerere de înregistrare a semnului verbal PAKI ca marcă comunitară

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               PAKI Logistics GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuilelile efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI).

               3.

               Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza C-666/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 14 decembrie 2015 – X, GoPro Coöperatief UA/Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Noord-Holland (Țările de Jos) la 14 decembrie 2015 – X, GoPro Coöperatief UA/Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
   (Cauza C-666/15)
   (2016/C 106/13)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Noord-Holland

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: X, GoPro Coöperatief UA

      Pârât: Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Întrebările preliminare

               1)

               Notele explicative ale Comisiei referitoare la subpoziția 8525 80 30 și la subpozițiile 8525 80 91 și 8525 80 99 din Nomenclatura combinată trebuie interpretate în sensul că există o înregistrare de „cel puțin 30 de minute, într-o singură secvență video” și atunci când secvențele video sunt înregistrate cu durate mai lungi de 30 de minute, prin intermediul modulului „video record”, dar sunt stocate în fișiere separate, care fiecare are o durată mai mică de 30 de minute, iar persoana care privește înregistrarea, la lectură, trebuie să deschidă separat fiecare fișier cu o durată mai mică de 30 de minute, însă, cu toate acestea, există posibilitatea de a contopi aceste secvențe video din fișierele respective pe un calculator personal cu ajutorul software-ului livrat de GoPro și de a le salva pe calculator într-un singur fișier, sub forma unui singur film video cu o durată de peste 30 de minute?

               2)

               Împrejurarea că o cameră cu înregistrare, care poate înregistra semnale de la surse externe video, nu poate reproduce aceste semnale prin intermediul unui receptor de televiziune extern sau al unui monitor extern, întrucât aceste camere cu înregistrare, ca de exemplu GoPro Hero 3 Silver Edition, pot reda pe un ecran sau pe un monitor extern numai fișierele captate prin intermediul lentilei lor, se opune clasificării acesteia la subpoziția 8525 80 99 din NC?


title: Cauza C-584/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 19 noiembrie 2013 — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA/Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

text:
               1.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 31/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Cour de cassation (Franța) la 19 noiembrie 2013 — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA/Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques
   (Cauza C-584/13)
   2014/C 31/05
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

      Pârâți: Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

      Întrebarea preliminară

   Articolul 2 și articolul 13 secțiunea B litera (a) din A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 (77/388 CEE) (1) trebuie interpretate în sensul că prestația care constă în garanția pentru defecțiunea mecanică a anumitor piese ale vehiculului de ocazie, acordată de un operator economic independent de persoana care revinde vehicule de ocazie în schimbul plății unei sume forfetare intră în categoria operațiunilor de asigurare scutite de taxa pe valoarea adăugată sau, dimpotrivă, intră în categoria prestațiilor de servicii?

      (1)  A șasea directivă privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-694/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 decembrie 2015 – Vigilanza Privata Turris Srl/Questore di Napoli

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 21 decembrie 2015 – Vigilanza Privata Turris Srl/Questore di Napoli
   (Cauza C-694/15)
   (2016/C 106/24)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Vigilanza Privata Turris Srl

      Intimat: Questore di Napoli

      Întrebările preliminare

               1)

               [Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene Comisia/Italia, C-465/2005, EU:C:2007:781, prin care Curtea] a declarat că statul italian a încălcat principiile prevăzute la articolele 43 și 49 din Tratatul CE (libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor) prin faptul că a prevăzut:

                           a)

                           că activitatea de agent de pază privat nu poate fi exercitată decât după depunerea prealabilă a unui jurământ de credință față de Republica Italiană;

                           (b)

                           că activitatea de securitate privată nu poate fi exercitată de prestatorii de servicii stabiliți în alt stat membru decât pe baza unei autorizații eliberate de Prefetto, cu valabilitate teritorială, fără să se țină cont de obligațiile cărora le sunt deja supuși acești prestatori în statul membru de origine;

                           (c)

                           că respectiva autorizație are o valabilitate teritorială limitată și că eliberarea ei este condiționată de luarea în considerare a numărului și a mărimii întreprinderilor de securitate privată care operează deja pe teritoriul în cauză;

                           (d)

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să aibă un sediu de exploatare în fiecare provincie în care își exercită activitatea;

                           (e)

                           că personalul respectivelor întreprinderi trebuie să fie autorizat în mod individual pentru exercitarea activității de securitate, fără să se țină cont de controalele și de verificările efectuate deja în statul membru de origine;

                           (g)

                           că întreprinderile de securitate privată trebuie să dispună de un efectiv minim și/sau maxim pentru a fi autorizate;

                           (h)

                           că aceleași întreprinderi trebuie să depună o cauțiune la casa de economii și consemnațiuni;

                           (i)

                           că tarifele serviciilor de securitate privată sunt stabilite în autorizația eliberată de Prefetto în raport cu o marjă de variație prestabilită.
                           [poate] să excludă, în sine, competența autorității provinciale de securitate publică (Questore) de a impune cu privire la servicii cerințe de tipul celor contestate[, care] fac obligatorie utilizarea unui număr minim de agenți (doi) pentru operațiunile legate de anumite servicii?

               2)

               Deși este vorba despre o problemă nouă, aceasta prezintă condițiile de analogie în măsură să conducă la aceeași soluție, cu referire la articolele 43 și 49 din Tratatul CE menționate?


title: Cauza C-208/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial Navarra (Spania) la 25 aprilie 2014 – Antonia Valdivia Reche/Banco de Valencia S.A.

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/6

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial Navarra (Spania) la 25 aprilie 2014 – Antonia Valdivia Reche/Banco de Valencia S.A.
   (Cauza C-208/14)
   2014/C 223/08
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Audiencia Provincial Navarra

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Antonia Valdivia Reche

      Pârâtă: Banco de Valencia S.A.

      Întrebarea preliminară

               1)

               În cazul în care se recunoaște caracterul abuziv al clauzei prin care s-a stabilit rata dobânzii de întârziere la 29 %, articolul 6 din Directiva 93/13/CEE (1) obligă instanța națională să constate inaplicabilitatea acesteia, fără a putea modifica rata convenită nici chiar la cererea expresă a unuia dintre consumatorii pârâți?

      (1)  Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).


title: Cauza T-211/11: Acțiune introdusă la 11 aprilie 2011 — Timab Industries și CFPR/Comisia

text:
               18.6.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/18

         Acțiune introdusă la 11 aprilie 2011 — Timab Industries și CFPR/Comisia
   (Cauza T-211/11)
   2011/C 179/31
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Timab Industries (Dinard, Franța) și Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (Saint-Malo, Franța) (reprezentant: N. Lenoir, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamantele solicită anularea deciziei Comisiei din 1 februarie 2011 prin care s-a refuzat accesul la anumite documente ale Comisiei referitoare la o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European privind o înțelegere pe piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor (cazul COMP/38.866).
   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare vădită de apreciere privind articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1049/2001 (1), în măsura în care documentele solicitate nu ar fi avize, ci decizii, nefiind stabilit că prin comunicarea acestora se poate aduce o atingere gravă procesului decizional.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare vădită de apreciere privind articolul 4 alineatul (2) prima liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, în măsura în care documentele solicitate nu ar cuprinde nicio informație comercială sensibilă de natură a împiedica comunicarea lor, chiar și parțială.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept și pe o eroare vădită de apreciere privind articolul 4 alineatul (2) a treia liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001, întrucât Comisia a invocat o atingere adusă activităților de inspecție, de anchetă și de audit.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-542/12: Ordonanța Curții (Camera a noua) din 8 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Pordenone — Italia) — Procedură penală împotriva lui Fidenato Giorgio [Articolul 99 din Regulamentul de procedură — Directiva 2002/53/CE — Catalogul comun al soiurilor de plante agricole — Organisme modificate genetic (OGM) admise în catalogul comun — Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 — Articolul 20 — Produse existente — Directiva 2001/18/CE — Articolul 26as — Măsuri prin care se urmărește evitarea prezenței accidentale a organismelor modificate genetic]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/52

         Ordonanța Curții (Camera a noua) din 8 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunale di Pordenone — Italia) — Procedură penală împotriva lui Fidenato Giorgio
   (Cauza C-542/12) (1)

   (Articolul 99 din Regulamentul de procedură - Directiva 2002/53/CE - Catalogul comun al soiurilor de plante agricole - Organisme modificate genetic (OGM) admise în catalogul comun - Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 - Articolul 20 - Produse existente - Directiva 2001/18/CE - Articolul 26as - Măsuri prin care se urmărește evitarea prezenței accidentale a organismelor modificate genetic)
   2013/C 225/93
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Pordenone

      Partea din procedura principală

   Fidenato Giorgio

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Tribunale di Pordenone — Interpretarea Directivei 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului (JO L 106, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 75) — Legislație națională care condiționează cultivarea organismelor modificate genetic care figurează în Catalogul comun european al soiurilor de o procedură de autorizare prin care se urmărește evitarea prezenței accidentale a organismelor modificate genetic în alte culturi (principiul coexistenței)

      Dispozitivul

   Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că cultivarea de organisme modificate genetic precum soiurile de porumb MON 810 nu poate fi supusă unei proceduri naționale de autorizare întrucât utilizarea și comercializarea acestor soiuri sunt autorizate în temeiul articolului 20 din Regulamentul (CE) nr. 1829/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind produsele alimentare și furajele modificate genetic, iar soiurile respective au fost admise în Catalogul comun al soiurilor de plante agricole prevăzut de Directiva 2002/53/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind Catalogul comun al soiurilor de plante agricole, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1829/2003. Articolul 26a din Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic și de abrogare a Directivei 90/220/CEE a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008 trebuie interpretat în sensul că nu permite unui stat membru să se opună cultivării pe teritoriul său a unor astfel de organisme modificate genetic pentru motivul că obținerea unei autorizații naționale ar constitui o măsură de coexistență prin care se urmărește evitarea prezenței accidentale a organismelor modificate genetic în alte culturi.

      (1)  JO C 63, 2.3.2013.


title: Cauza C-449/07: Ordonanța președintelui Curții din 3 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/22

         Ordonanța președintelui Curții din 3 aprilie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Italiană
   (Cauza C-449/07) (1)

   (2008/C 142/39)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 283, 24.11.2007.


title: Cauza C-125/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) la 10 martie 2017 – Luigi Bisignani/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Commissione tributaria provinciale di Roma (Italia) la 10 martie 2017 – Luigi Bisignani/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma
   (Cauza C-125/17)
   (2017/C 213/21)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Commissione tributaria provinciale di Roma

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Luigi Bisignani

      Pârâtă: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

      Întrebarea preliminară

   Articolul 64 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), coroborat cu articolul 63 și cu articolul 65 din același tratat, precum și Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 (1), care permit menținerea în dreptul intern a restricțiilor în vigoare la 31 decembrie 1993, adoptate cu privire la circulația capitalurilor având ca destinație țări terțe sau provenind din țări terțe, în scopul de a preveni pierderile potențiale de venituri pentru statele membre și de a strânge elemente probatorii privind caracterul neregulamentar sau ilegal al operațiunilor care par să contravină legislației fiscale sau să constituie o încălcare a acesteia, și, respectiv, în temeiul principiilor subsidiarității și proporționalității în sensul articolului 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, distingând între contribuabilii care nu se găsesc în aceeași situație în ceea ce privește reședința lor sau locul unde capitalurile lor au fost investite, se opun unei reglementări naționale care, conform articolului 9 alineatul 1 literele c) și d) din Legea nr. 97 din 6 august 2013 (Legea europeană 2013), cel puțin potrivit interpretării acestuia propuse de ambele părți, ar fi abrogat în mod definitiv (iar nu ar fi reformulat) contravenția fiscală prevăzută și sancționată la articolele 4 și 5 din Decretul-lege nr. 167 din 28 iunie 1990, aprobat cu modificări prin Legea nr. 227 din 4 august 1990, în plus fără a face distincție în cadrul diferitor ipoteze de circulație a capitalurilor între statele membre ale Uniunii și între acestea și state sau teritorii cu regim fiscal privilegiat?

      (1)  Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE (JO L 64, p. 1).


title: Cauza T-277/11: Acțiune introdusă la 30 mai 2011 — Hotel Reservation Service Robert Ragge/OAPI — Promotora Imperial (iHotel)

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/19

         Acțiune introdusă la 30 mai 2011 — Hotel Reservation Service Robert Ragge/OAPI — Promotora Imperial (iHotel)
   (Cauza T-277/11)
   2011/C 238/35
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Hotel Reservation Service Robert Ragge GmbH (Köln, Germania) (reprezentant: M. Koch, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Promotora Imperial, SA (Pozuelo de Alarcón, Spania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Modificarea Deciziei adoptate la 24 februarie 2011 de Camera întâi de recurs în cauza R 832/2010-1, în sensul admiterii căii de atac și al anulării deciziei diviziei de opoziție nr. B 1458571; obligarea persoanei care a formulat opoziția la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cursul procedurii de opoziție și al celei desfășurate în fața camerei de recurs; menținerea în rest a deciziei;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „iHotel” pentru servicii din clasele 35, 39, 41, 42 și 43 — cererea de înregistrare nr. 6912877.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Promotora Imperial, SA.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală comunitară „i-hotel” înregistrată pentru produse și servicii din clasele 16, 41 și 43.

      Decizia diviziei de opoziție: admite în parte opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât nu există un risc de confuzie între mărcile în conflict. Potrivit reclamantei, camera de recurs a considerat în mod greșit că produsele și serviciile în cauză, precum și mărcile în conflict erau similare.


title: Cauza C-92/14: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Câmpulung – Roumânia) – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran/SC Suport Colect SRL (Trimitere preliminară — Directivele 93/13/CEE și 2008/48/CE — Aplicare ratione temporis și ratione materiae — Fapte anterioare aderării României la Uniunea Europeană — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Punere în aplicare a dreptului Uniunii — Lipsă — Necompetență vădită — Articolele 49 TFUE și 56 TFUE — Inadmisibilitate vădită)

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/33

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 3 iulie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Câmpulung – Roumânia) – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran/SC Suport Colect SRL
   (Cauza C-92/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Directivele 93/13/CEE și 2008/48/CE - Aplicare ratione temporis și ratione materiae - Fapte anterioare aderării României la Uniunea Europeană - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Punere în aplicare a dreptului Uniunii - Lipsă - Necompetență vădită - Articolele 49 TFUE și 56 TFUE - Inadmisibilitate vădită))
   2014/C 315/53
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Judecătoria Câmpulung

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran

      Pârâtă: SC Suport Colect SRL

      Dispozitivul

   Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, precum și Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului nu sunt aplicabile litigiului principal.
   În plus, pe de o parte, Curtea de Justiție a Uniunii Europene este vădit necompetentă să răspundă la a treia întrebare preliminară adresată de Judecătoria Câmpulung (România) prin decizia din 25 februarie 2014; pe de altă parte, a cincea întrebare preliminară adresată de aceeași instanță este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-2/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 2 ianuarie 2008 — Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Fallimento Olimpiclub

text:
               29.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 79/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 2 ianuarie 2008 — Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Fallimento Olimpiclub
   (Cauza C-2/08)
   (2008/C 79/26)
   Limba de procedură: italiana
   Instanța de trimitere
   Corte Suprema di Cassazione
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Pârâtă: Fallimento Olimpiclub Srl
   Întrebarea preliminară
   „Dreptul comunitar se opune aplicării unei dispoziții de drept intern, precum cea din articolul 2909 din Codul civil italian (Codice civile), care impune principiul autorității de lucru judecat, în condițiile în care o astfel de aplicare duce la consacrarea unui rezultat contrar dreptului comunitar împiedicând aplicarea acestuia, și în domenii diferite de cel al ajutoarelor de stat (a se vedea în acest sens hotărârea din 18 iulie 2007, Lucchini, C-119/05) și în special în materie de TVA și de abuz de drept săvârșit pentru a obține în mod nedatorat scutiri de impozit, având în vedere în special și criteriul de drept intern, astfel cum a fost interpretat de jurisprudența acestei instanțe, conform căruia în litigiile de natură fiscală hotărârea pronunțată într-o anumită cauză, atunci când statuează cu privire la un aspect fundamental comun cu alte cauze, are forță juridică obligatorie față de acesta, chiar dacă s-a pronunțat în legătură cu o perioadă de impunere diferită?”


               11.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/2

         Repartizarea pe camere a domnului O'Higgins
   (2008/C 260/02)
   La 17 septembrie 2008, Conferința plenară a Tribunalului de Primă Instanță a decis, ca urmare a intrării în funcție ca judecător a domnului O'Higgins, să modifice după cum urmează Deciziile Conferinței plenare din 25 septembrie 2007 și 8 iulie 2008 privind repartizarea judecătorilor pe camere.
   Pentru perioada cuprinsă între 17 septembrie 2008 și 30 septembrie 2008, apoi pentru perioada cuprinsă între 1 octombrie 2008 și 31 august 2010 se repartizează:
   Camerei a treia extinse, întrunită în complet de cinci judecători:
   domnul Azizi, președinte de cameră, doamna Cremona, doamna Labucka, domnul Frimodt Nielsen și domnul O'Higgins, judecători.
   Camerei a patra extinse, întrunită în complet de cinci judecători:
   domnul Czúcz, președinte de cameră, doamna Cremona, doamna Labucka, domnul Frimodt Nielsen și domnul O'Higgins, judecători.
   Camerei a patra, întrunită în complet de trei judecători:
   domnul Czúcz, președinte de cameră;
   doamna Labucka, judecător;
   domnul O'Higgins, judecător.


title: Cauza C-50/15 P: Recurs introdus la 6 februarie 2015 de Kurt Hesse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 27 noiembrie 2014 în cauza T-173/11, Kurt Hesse și Lutter & Partner GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/33

         Recurs introdus la 6 februarie 2015 de Kurt Hesse împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 27 noiembrie 2014 în cauza T-173/11, Kurt Hesse și Lutter & Partner GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-50/15 P)
   (2015/C 138/45)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurent: Kurt Hesse (reprezentant: M. Krogmann, avocat)

      Celelalte părţi din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Lutter & Partner GmbH, Dr. Ing. h. c. F. Porsche AG

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 27 noiembrie 2014 (cauza T-173/11),

               —

               anularea Deciziei Camerei a patra de recurs din 11 ianuarie 2011 (cauza R 0306/2010-4) și respingerea opoziției împotriva cererii de înregistrare a mărcii comunitare nr. 5723 432 din 16 februarie 2007.
               În subsidiar,

               —

               trimiterea cauzei la Tribunal spre rejudecare.

         În plus, recurentul solicită:

               —

               obligarea pârâților la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă următoarele motive:

               1.

               Neluarea în considerare, eronată, a unor factorilor relevanți pentru aprecierea similitudinii produselor potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (1)

               Recurentul contestă aprecierea Tribunalului, potrivit căreia în mod corect camera de recurs a reținut că „aparatele de navigație mobile, în special aparatele de navigație mobile prin satelit”, pe de o parte, și produsele acoperite de marca solicitată, pe de altă parte, sunt similare. La aprecierea similitudinii, Tribunalul nu a luat în considerare factori esențiali, precum natura produselor vizate, fabricarea lor, comercializarea lor, canalele de distribuție și punctele de vânzare. La o analiză completă, cu luarea în considerare a tuturor factorilor relevanți, nu s-ar fi putut reține similitudinea produselor.

               2.

               Denaturarea faptelor și eroarea de drept în aplicarea criteriului notorietății mărcii potrivit articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul privind marca comunitară
               Tribunalul a reținut în mod eronat constatarea camerei de recurs potrivit căreia marca „Carrera” este cunoscută de o parte semnificativă a publicului. Camera de recurs și-a fundamentat concluzia pe unele aspecte ale unui sondaj de opinie. Camera de recurs și Tribunalul au considerat că unele aspecte esențiale ale expertizei sunt „lipsite de valoare”, iar pe altele le-a ignorat cu desăvârșire. Prin urmare, hotărârea Tribunalului se întemeiază pe o denaturare semnificativă a faptelor și a mijloacelor de probă.

               3.

               Eroarea de drept în constatarea unui „transfer de imagine” potrivit articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul privind marca comunitară
               În mod eronat, Tribunalul nu a infirmat constatarea camerei de recurs potrivit căreia există riscul unui „transfer de imagine” în favoarea mărcii „Carrera”, solicitată de recurent. Camera de recurs a reținut că toate produsele acoperite de marca solicitată puteau fi „montate și utilizate în autovehicule”. Ar rezulta astfel o „percepție socială” conform căreia produsele solicitate, pe de o parte, și autovehiculele, pe de altă parte, ar „coincide”. În fapt însă, simpla împrejurare că produsele solicitate sunt montate și pot fi utilizate în autovehicule, nu fundamentează nicio „percepție socială” și nu conduce la un transfer de imagine. În această privință, camera de recurs și Tribunalul nu și-au întemeiat decizia în mod comprehensibil.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p.1)


title: Cauza C-220/06: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo Spania) — Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia/Administración General del Estado (Contracte de achiziții publice — Liberalizarea serviciilor poștale — Directivele 92/50/CEE și 97/67/CE — Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE — Reglementare națională care permite autorităților publice să încheie, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, acorduri privind prestarea de servicii poștale, atât rezervate, cât și nerezervate, cu o societate comercială de stat, mai precis, prestatorul serviciului poștal universal în statul membru respectiv)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/15

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 18 decembrie 2007 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo Spania) — Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia/Administración General del Estado
   (Cauza C-220/06) (1)

   (Contracte de achiziții publice - Liberalizarea serviciilor poștale - Directivele 92/50/CEE și 97/67/CE - Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE - Reglementare națională care permite autorităților publice să încheie, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, acorduri privind prestarea de servicii poștale, atât rezervate, cât și nerezervate, cu o societate comercială de stat, mai precis, prestatorul serviciului poștal universal în statul membru respectiv)
   (2008/C 51/25)
   Limba de procedură: spaniola
   Instanța de trimitere
   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia

      Pârâtă: Administración General del Estado
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo — Interpretarea Directivei 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO 1998, L 15, p. 14, Ediție specială, 06/vol. 3, p. 12), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/39/CE (JO L 176, p. 2, Ediție specială, 06/vol. 4, p. 178) — Acord încheiat, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, între un organ al administrației de stat și o societate comercială cu capital integral de stat, prin care se urmărește, în special, prestarea de servicii poștale, inclusiv de servicii nerezervate prestatorilor serviciului universal
   Dispozitivul

               1)

               Dreptul comunitar trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări a unui stat membru care permite autorităților publice să încredințeze, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, prestarea de servicii poștale rezervate în conformitate cu Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, unei societăți comerciale pe acțiuni cu capital integral de stat și care este, în acest stat, prestatorul serviciului poștal universal.

               2)

               Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei din 13 septembrie 2001, trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări a unui stat membru care permite autorităților publice să încredințeze, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, prestarea de servicii poștale nerezervate în sensul Directivei 97/67 unei societăți comerciale pe acțiuni cu capital integral de stat și care este, în acest stat, prestatorul serviciului poștal universal, în măsura în care acordurile cărora li se aplică această reglementare

                           —

                           ating pragul corespunzător, astfel cum este prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 92/50, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/78, și

                           —

                           reprezintă contracte în sensul articolului 1 litera (a) al Directivei 92/50, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/78, încheiate în scris și cu titlu oneros,

                     aspecte care trebuie verificate de instanța de trimitere.

               3)

               Articolele 43 CE, 49 CE și 86 CE, precum și principiile egalității de tratament, nediscriminării pe motiv de cetățenie sau naționalitate și principiul transparenței trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care permite autorităților publice să încredințeze, în afara normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice, prestarea de servicii poștale nerezervate în sensul Directivei 97/67 unei societăți comerciale pe acțiuni cu capital integral de stat și care este, în acest stat, prestatorul serviciului poștal universal, în măsura în care acordurile cărora li se aplică această reglementare

                           —

                           nu ating pragul corespunzător astfel cum este prevăzut la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 92/50, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2001/78, și

                           —

                           nu reprezintă, în realitate, un act administrativ unilateral care stabilește obligații numai în sarcina prestatorului serviciului poștal universal și care s-ar delimita considerabil de condițiile normale ale ofertei comerciale a acestuia,

                     aspecte care trebuie verificate de instanța de trimitere

      (1)  JO C 178, 29.7.2006.


title: Cauzele conexate C-231/11-C-233/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (Recurs — Concurență — Înțelegere — Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz — Răspundere solidară pentru plata amenzii — Noțiunea de întreprindere — Principiile răspunderii personale și individualizării pedepselor și a sancțiunilor — Competență de fond a Tribunalului — Principiul ne ultra petita — Principiile proporționalității și egalității de tratament)

text:
               10.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 10 aprilie 2014 – Comisia Europeană/Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA
   (Cauzele conexate C-231/11-C-233/11) (1)

   ((Recurs - Concurență - Înțelegere - Piața proiectelor referitoare la instalații de comutație cu izolație în gaz - Răspundere solidară pentru plata amenzii - Noțiunea de întreprindere - Principiile răspunderii personale și individualizării pedepselor și a sancțiunilor - Competență de fond a Tribunalului - Principiul ne ultra petita - Principiile proporționalității și egalității de tratament))
   2014/C 175/02
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Antoniadis, R. Sauer și N. von Lingen, agenți) (C-231/11 P), Siemens Transmission & Distribution Ltd (C-232/11 P), Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (C-233/11 P) (reprezentanți: H. Wollmann și F. Urlesberger, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (reprezentanți: H. Wollmann și F. Urlesberger, Rechtsanwälte), Comisia Europeană (reprezentanți: A. Antoniadis, R. Sauer și N. von Lingen, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 3 martie 2011, Siemens Österreich și alții/Comisia (cauzele conexate T-122/07-T-124/04), având ca obiect, cu titlu principal, o cerere de anulare în parte a Deciziei C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului 81 CE și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 – Instalații de comutație cu izolație în gaz), precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a amenzii aplicate recurentelor

      Dispozitivul

               1)

               Anulează punctul 2 al dispozitivului Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 3 martie 2011, Siemens Österreich și alții/Comisia (T-122/07-T-124/07), în măsura în care anulează articolul 2 literele (j) și (k) din Decizia C(2006) 6762 final a Comisiei din 24 ianuarie 2007 privind o procedură în temeiul articolului [81 CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/F/38.899 – Instalații de comutație cu izolație în gaz).

               2)

               Anulează punctul 3 prima liniuță al dispozitivului Hotărârii Tribunalului din 3 martie 2011, Siemens Österreich și alții/Comisia (T-122/07-T-124/07).

               3)

               Anulează punctul 3 a doua-a patra liniuță al dispozitivului Hotărârii Tribunalului din 3 martie 2011, Siemens Österreich și alții/Comisia (T-122/07-T-124/07), în măsura în care implică stabilirea cotelor părți ale reclamantelor în primă instanță din cuantumurile amenzii la plata căreia au fost obligate în solidar.

               4)

               Respinge în rest recursurile.

               5)

               Obligă Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA și Nuova Magrini Galileo SpA la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului în cauza C-231/11 P.

               6)

               Obligă Siemens Transmission & Distribution Ltd la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului în cauza C-232/11 P.

               7)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului în cauza C-233/11 P.

               8)

               Cheltuielile de judecată aferente procedurii în primă instanță rămân repartizate conform punctelor 5-7 ale dispozitivului Hotărârii Tribunalului din 3 martie 2011, Siemens Österreich și alții/Comisia (T-122/07-T-124/07).

      (1)  JO C 204, 9.7.2011.


title: Cauza F-38/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 aprilie 2016 - Zajdel-Syryczyńska/Comisia

text:
               20.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 222/46

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 29 aprilie 2016 - Zajdel-Syryczyńska/Comisia
   (Cauza F-38/13) (1)

   (2016/C 222/62)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 207, 20.7.2013, p. 59.


title: Cauza C-324/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajowa Izba Odwoławcza (Polonia) la 7 iulie 2014 – PARTNER Apelski Dariusz/Zarządowi Oczyszczania Miasta

text:
               29.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 339/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Krajowa Izba Odwoławcza (Polonia) la 7 iulie 2014 – PARTNER Apelski Dariusz/Zarządowi Oczyszczania Miasta
   (Cauza C-324/14)
   2014/C 339/03
   Limba de procedură: polona

      Instanța de trimitere

   Krajowa Izba Odwoławcza

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: PARTNER Apelski Dariusz

      Pârâtă: Zarząd Oczyszczania Miasta

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 48 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (1) (denumită în continuare „Directiva 2004/18/CE”) trebuie interpretat în sensul că prevederea potrivit căreia, „după caz”, operatorul economic poate menționa capacitățile altor entități se referă la orice situație în care operatorul economic respectiv nu dispune de calificările cerute de autoritatea contractantă și dorește să menționeze capacitățile altor entități? Sau indicația că operatorul economic poate menționa capacitățile altor entități numai „după caz” trebuie considerată o restricționare în sensul că, atunci când se face dovada calificării operatorului economic în procedura de atribuire a contractelor de achiziții publice, o astfel de referire este admisă numai în mod excepțional, iar nu ca regulă?

               2)

               Articolul 48 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 din Directiva 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că menționarea capacităților altor entități de către operatorul economic „indiferent de ce caracter legal au relațiile dintre el și respectivele entități”, precum și faptul că operatorul economic „va dispune de mijloacele necesare” ale acestor entități înseamnă că, la executarea contractului, operatorul economic poate să nu aibă nicio legătură sau poate avea numai legături slabe și nedeterminate cu aceste entități, și anume că poate executa contractul în mod independent (fără participarea unei alte entități) sau că o astfel de participare poate consta în „consultanță”, „consultare”, „formare” și alte măsuri similare? Sau articolul 48 alineatul (3) din Directiva 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că entitatea ale cărei capacități sunt menționate de operatorul economic trebuie să execute contractul în mod efectiv și personal, într-o măsură care să corespundă capacităților sale menționate?

               3)

               Articolul 48 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 din Directiva 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că operatorul economic care dispune de experiență proprie, însă într-o măsură mai redusă decât dorește să indice autorității contractante (de exemplu, insuficientă pentru a prezenta o ofertă pentru executarea întregului contract) poate să menționeze, în plus, capacitățile altor entități pentru a-și îmbunătăți șansele în cadrul procedurii de atribuire?

               4)

               Articolul 48 alineatul (3) coroborat cu articolul 2 din Directiva 2004/18/CE trebuie interpretat în sensul că, în anunțul de participare sau în caietul de sarcini, autoritatea contractantă poate stabili (sau chiar trebuie să stabilească) principiile pe baza cărora operatorul economic poate menționa capacitățile altor entități, de exemplu, modul în care cealaltă entitate trebuie să participe la executarea contractului, modul în care capacitățile operatorului economic pot fi legate de capacitățile celeilalte entități, aspectul dacă cealaltă entitate răspunde solidar cu operatorul economic pentru buna executare a contractului în măsura în care operatorul economic se întemeiază pe capacitățile celeilalte entități?

               5)

               Principiul tratamentului egal și nediscriminatoriu al operatorilor economici, prevăzut la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE, permite o menționare a capacităților unei alte entități în conformitate cu articolul 48 alineatul (3) din directivă, în cadrul căreia se însumează capacitățile a două sau mai multe entități, care nu dispun de capacitățile cerute de autoritatea contractantă în ceea ce privește cunoștințele și experiența?

               6)

               Prin urmare, principiul tratamentului egal și nediscriminatoriu al operatorilor economici, prevăzut la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE, permite o interpretare a articolului 44 și a articolului 48 alineatul (3) din Directiva 2004/18/CE în sensul că îndeplinirea condițiilor de participare la procedura de atribuire, stabilite de autoritatea contractantă, poate fi doar formală în scopul participării la procedură și independent de calificările efective ale operatorului economic?

               7)

               Principiul tratamentului egal și nediscriminatoriu al operatorilor economici, prevăzut la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE, permite ca, în măsura în care se admite prezentarea unei oferte pentru executarea unei părți a contractului, operatorul economic, după depunerea ofertelor, de exemplu într-o notă complementară sau o notă explicativă privind documentația depusă, să indice la ce parte a contractului se referă capacitățile declarate de acesta pentru a dovedi îndeplinirea condițiilor de participare la procedura de atribuire?

               8)

               Principiul tratamentului egal și nediscriminatoriu al operatorilor economici, precum și principiul transparenței, ambele prevăzute la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE, permit declararea nulității unei licitații încheiate și repetarea unei licitații electronice, atunci când aceasta nu s-a desfășurat în mod esențial conform cerințelor legale, de exemplu, dacă nu au fost invitați să participe toți operatorii economici care au prezentat oferte admisibile?

               9)

               Principiul tratamentului egal și nediscriminatoriu al operatorilor economici, precum și principiul transparenței, ambele prevăzute la articolul 2 din Directiva 2004/18/CE, permit atribuirea contractului unui operator economic a cărui ofertă a fost selectată pentru adjudecarea contractului în urma unei astfel de licitații, fără repetarea acestei licitații, în cazul în care nu se poate stabili dacă participarea operatorului economic care nu a fost luat în considerare ar fi modificat rezultatul licitației?

               10)

               La interpretarea dispozițiilor Directivei 2004/18/CE se poate utiliza ca ghid de interpretare conținutul dispozițiilor, precum și al considerentelor Directivei 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE, în pofida faptului că termenul de transpunere a acesteia din urmă nu a expirat încă, în măsura în care această directivă clarifică anumite prezumții și intenții ale legiuitorului Uniunii și nu contravine dispozițiilor Directivei 2004/18/CE?

      (1)  JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116.


title: Cauza C-336/14: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Sonthofen – Germania) – Procedură penală împotriva lui Sebat Ince (Libera prestare a serviciilor — Articolul 56 TFUE — Jocuri de noroc — Monopol public în materie de pariuri pe competițiile sportive — Autorizație administrativă prealabilă — Excludere a operatorilor privați — Colectare de pariuri în numele unui operator stabilit în alt stat membru — Sancțiuni penale — Dispoziție națională contrară dreptului Uniunii — Eliminare — Tranziție către un regim care prevede acordarea unui număr limitat de licențe unor operatori privați — Principiile transparenței și imparțialității — Directiva 98/34/CE — Articolul 8 — Reglementări tehnice — Norme privind serviciile — Obligația de notificare)

text:
               21.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 106/5

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 februarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Sonthofen – Germania) – Procedură penală împotriva lui Sebat Ince
   (Cauza C-336/14) (1)

   ((Libera prestare a serviciilor - Articolul 56 TFUE - Jocuri de noroc - Monopol public în materie de pariuri pe competițiile sportive - Autorizație administrativă prealabilă - Excludere a operatorilor privați - Colectare de pariuri în numele unui operator stabilit în alt stat membru - Sancțiuni penale - Dispoziție națională contrară dreptului Uniunii - Eliminare - Tranziție către un regim care prevede acordarea unui număr limitat de licențe unor operatori privați - Principiile transparenței și imparțialității - Directiva 98/34/CE - Articolul 8 - Reglementări tehnice - Norme privind serviciile - Obligația de notificare))
   (2016/C 106/05)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Sonthofen

      Partea din procedura penală principală

   Sebat Ince

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca autoritățile de urmărire penală ale unui stat membru să sancționeze intermedierea, fără autorizație, de pariuri sportive de către un operator privat în numele unui alt operator privat care nu deține o autorizație pentru organizarea de pariuri sportive în acest stat membru, dar este titular al unei licențe în alt stat membru, în cazul în care obligația de a deține o autorizație de organizare sau de intermediere de pariuri sportive se înscrie în cadrul unui regim de monopol public pe care instanțele naționale l au considerat contrar dreptului Uniunii. Articolul 56 TFUE se opune unei astfel de sancțiuni chiar și atunci când un operator privat poate, teoretic, să obțină o autorizație de organizare sau de intermediere de pariuri sportive, în măsura în care nu se asigură cunoașterea procedurii de acordare a unei asemenea autorizații și când regimul de monopol public privind pariurile sportive, pe care instanțele naționale l au considerat contrar dreptului Uniunii, a persistat în pofida adoptării unei astfel de proceduri.

               2)

               Articolul 8 alineatul (1) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998, trebuie interpretat în sensul că proiectul unei legislații regionale care menține în vigoare, la nivelul regiunii în cauză, dispozițiile expirate ale unei legislații comune diferitor regiuni ale unui stat membru este supus obligației de notificare prevăzute la articolul 8 alineatul (1) menționat, în măsura în care acest proiect conține reglementări tehnice în sensul articolului 1 din directiva menționată, astfel încât încălcarea acestei obligații determină inopozabilitatea respectivelor reglementări tehnice față de un particular în cadrul unei proceduri penale. O astfel de obligație nu este repusă în discuție de împrejurarea că legislația comună respectivă fusese notificată Comisiei anterior, în stadiul de proiect, conform articolului 8 alineatul (1) din directiva menționată, și prevedea expres posibilitatea unei prelungiri care totuși nu a fost concretizată.

               3)

               Articolul 56 TFUE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să sancționeze intermedierea, fără autorizație, de pariuri sportive pe teritoriul său, în numele unui operator titular al unei licențe pentru organizarea de pariuri sportive în alt stat membru:

                           —

                           atunci când eliberarea unei autorizații pentru organizarea de pariuri sportive este condiționată de obținerea de către operatorul menționat a unei licențe, potrivit unei proceduri de acordare a licențelor precum cea în discuție în litigiul principal, în măsura în care instanța de trimitere constată că această procedură nu respectă principiile egalității de tratament și nediscriminării pe motiv de cetățenie sau de naționalitate, precum și obligația de transparență care decurge din acestea, și

                           —

                           în măsura în care, în pofida intrării în vigoare a unei dispoziții naționale care permite acordarea de licențe unor operatori privați, a persistat în mod efectiv aplicarea dispozițiilor prin care se instituie un regim de monopol public asupra organizării și a intermedierii de pariuri sportive, pe care instanțele naționale le au considerat contrare dreptului Uniunii.

      (1)  JO C 339, 29.9.2014.


title: Cauza C-509/06 P: Recurs introdus la data de 15 decembrie 2006 de către Akzo Nobel NV împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 27 septembrie 2006 în cauza T-330/01, Akzo Nobel NV/Comisie

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/15

         Recurs introdus la data de 15 decembrie 2006 de către Akzo Nobel NV împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (camera a treia) din data de 27 septembrie 2006 în cauza T-330/01, Akzo Nobel NV/Comisie
   (Cauza C-509/06 P)
   (2007/C 56/27)
   Limba de procedură: olandeza
   Părțile

      Recurentă: Akzo Nobel NV (reprezentant: C. Swaak, advocaat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile recurentei

               —

               anularea hotărârii pronunțate de Tribunalul de Primă Instanță (TPI) la data de 27 septembrie 2006 în cauza T-330/01;

               —

               anularea articolelor 3 și 4 din Decizia C(2001) 2931 final a Comisiei din 2 octombrie 2001;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               TPI a realizat o eroare de drept atunci când a declarat că răspunderea pentru o încălcare săvârșită de către o întreprindere comunitară este imputabilă nu numai societăților-mamă, ci, totodată — în solidar — societății lider al holdingului, care deține indirect acțiuni la una dintre cele două societăți-mamă.

               2.

               TPI a realizat o eroare de drept atunci când a considerat că argumentele care nu au fost invocate în timpul procedurii administrative în fața Comisiei nu pot fi invocate pentru prima dată în fața TPI.


title: Cauza F-49/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 2 decembrie 2013 Pachtitis/Comisia (Funcție publică — Concurs general EPSO/AD/77/06 — Acces la documente — Cerere de acces la răspunsurile la testele de acces — Anularea rezultatelor testelor — Lipsa interesului de a exercita acțiunea — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/35

      Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 2 decembrie 2013 Pachtitis/Comisia
      (Cauza F-49/12)
      (Funcție publică - Concurs general EPSO/AD/77/06 - Acces la documente - Cerere de acces la răspunsurile la testele de acces - Anularea rezultatelor testelor - Lipsa interesului de a exercita acțiunea - Nepronunțare asupra fondului)
      (2014/C 71/68)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamant: Dimitrios Pachtitis (Atena, Grecia) (reprezentanți: inițial P. Giatagantzidis și K. Kyriazi, ulterior P. Giatagantzidis și A. Féréti, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și I. Chatzigiannis, ulterior J. Currall și D. Triantafyllou, agenți)

         Interveniente în susținerea reclamantului: Republica Elenă (reprezentanți: E.-M. Mamouna și K. Boskovits, agenți)
      Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și S. Johannesson, agenți)
      Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD) (reprezentanți: H. Hijmans, agent)

         Dispozitivul

                  1.

                  Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

                  2.

                  Domnul Pachtitis și Comisia Europeană suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

                  3.

                  Republica Elenă, Regatul Suediei și Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor, interveniente, suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza T-480/11: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2011 — Technion — Israel Institute of Technology și Technion Research & Development/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/27

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2011 — Technion — Israel Institute of Technology și Technion Research & Development/Comisia
   (Cauza T-480/11)
   2011/C 340/55
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamante: Technion — Israel Institute of Technology (Haifa, Israel) și Technion Research & Development (Haifa) (reprezentanți: D. Grisay și D. Piccininno, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               primirea prezentei cereri de anulare formulată în temeiul articolului 263 din Tratatul privind Uniunea Europeană;

               —

               declararea admisibilității acesteia și

               —

               declararea acțiunii ca fiind întemeiată și, prin urmare,

                           —

                           declararea faptului că Comisia nu a realizat o examinare concretă și individuală a documentelor vizate de cererea de acces;

                           —

                           declararea faptului că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere în aplicarea excepțiilor prevăzute de articolul 4 din Regulamentul nr. 1049/2001;

                           —

                           declararea faptului că Comisia nu a respectat dreptul de acces parțial la documente în conformitate cu articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001;

                           —

                           declararea faptului că Comisia a încălcat principiul proporționalității, care rezultă din lipsa unei evaluări comparative a excepțiilor invocate și a interesului public;

               —

               pe acest temei, anularea deciziei din 30 iunie 2011 a Secretariatului general al Comisiei Europene;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe lipsa unei examinări concrete și individuale a documentelor vizate de cererea de acces și, așadar, o motivare insuficientă a deciziei atacate, în măsura în care Comisia s-ar fi referit la o categorie de documente (documente în cadrul unui audit) în locul unor informații concrete conținute în aceste documente.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare vădită de apreciere în aplicarea excepțiilor prevăzute la articolul 4 din Regulamentul nr. 1049/2001 (1):

                           —

                           în măsura în care Comisia a considerat că divulgarea documentelor pentru care se solicită accesul ar afecta negativ desfășurarea auditurilor, de vreme ce (i) procedura de audit are ca scop unic verificarea faptului dacă costurile de execuție a unui contract sunt eligibile sau neeligibile și (ii) datele conținute în documentele solicitate au un caracter pur faptic;

                           —

                           în măsura în care Comisia a considerat că divulgarea documentelor solicitate ar aduce atingere protecției vieții private și a integrității individului în condițiile în care reclamantele ar fi avut nevoie de aceste documente pentru a putea invoca în mod util drepturile lor în cadrul unei proceduri contradictorii de audit.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe o încălcare a dreptului de acces parțial la documentele solicitate în conformitate cu articolul 4 alineatul (6) din Regulamentul nr. 1049/2001 prin refuzul de examina în mod concret și individual documentele pentru care se solicită accesul.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității care rezultă din lipsa unei evaluări comparative a excepțiilor invocate și a interesului public, în măsura în care ar fi de interes public să se permită verificarea modului în care Comisia își conduce procedurile de audit și să se lămurească contractanții cu privire la procedurile care trebuie instituite pentru a îndeplini cerințele formale.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza C-236/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 29 iunie 2009 — Association Belge des Consommateurs Test-Achats ASBL, Yann van Vugt, Charles Basselier/Conseil des ministres

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Cour constitutionnelle (Belgia) la 29 iunie 2009 — Association Belge des Consommateurs Test-Achats ASBL, Yann van Vugt, Charles Basselier/Conseil des ministres
   (Cauza C-236/09)
   2009/C 205/47
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour constitutionnelle

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Association Belge des Consommateurs Test-Achats ASBL, Yann van Vugt, Charles Basselier

      Pârât: Conseil des ministres

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2004/113/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 de aplicare a principiului egalității de tratament între femei și bărbați privind accesul la bunuri și servicii și furnizarea de bunuri și servicii (1) este compatibil cu articolul 6 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană și, mai precis, cu principiul egalității și al nediscriminării garantat de această dispoziție?

               2)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, același articol 5 alineatul (2) din directivă este incompatibil cu articolul 6 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană și în cazul în care aplicarea sa este limitată numai la contractele de asigurare de viață?

      (1)  JO L 373, p. 37, Ediție specială, 5/vol. 07, p. 135.


title: Cauza C-67/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhofs (Germania) la 20 februarie 2008 — Margarete Block/Finanzamt Kaufbeuren

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhofs (Germania) la 20 februarie 2008 — Margarete Block/Finanzamt Kaufbeuren
   (Cauza C-67/08)
   (2008/C 107/29)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Bundesfinanzhof
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Margarete Block

      Pârât: Finanzamt Kaufbeuren
   Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile articolului 73 d, alineatul (1) litera (a) și alineatul (3) din Tratatul CE [devenit articolul 58 alineatul (1) litera (a) și alineatul (3) CE] permit să se excludă imputarea unui impozit pe succesiuni spaniol asupra impozitului pe succesiuni german, prevăzută prin dispozițiile coroborate ale articolului 21 alineatele 1 și 2 punctul 1 din Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz (Legea privind impozitul pe succesiuni și pe donații — denumită în continuare „ErbStG”) și ale articolului 121 din Bewertungsgesetz (Legea privind evaluarea — denumită în continuare „BewG”) (restricție materială) chiar pentru succesiunile din 1999?

               2)

               Articolul 73 b alineatul (1) din Tratatul CE [devenit articolul 56 alineatul (1) CE] trebuie interpretat în sensul că impozitul pe succesiuni pe care un alt stat membru al Uniunii Europene îl percepe în legătură cu achiziționarea pe cale succesorală a creanțelor de capital deținute la instituțiile de credit din acel stat membru de către un defunct care a avut ultimul domiciliu în Germania și al cărui moștenitor are domiciliul de asemenea în Germania trebuie imputate asupra impozitului pe succesiuni în Germania?

               3)

               Diferitele puncte de legătură în cadrul regimurilor fiscale naționale sunt pertinente pentru a determina care este statul în cauză care trebuie să evite dubla impozitare și, dacă acesta este cazul, legătura cu domiciliul creditorului este mai adecvată decât legătura cu sediul debitorului?


title: Cauza T-288/15: Acțiune introdusă la 29 mai 2015 – Ezz și alții/Consiliul

text:
               21.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 429/27

         Acțiune introdusă la 29 mai 2015 – Ezz și alții/Consiliul
   (Cauza T-288/15)
   (2015/C 429/35)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Ahmed Abdelaziz Ezz (Giza, Egipt), Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed Salama (Cairo, Egipt), Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin (Giza, Egipt), Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (Giza, Egipt) (reprezentanți: J. Lewis, QC, B. Kennelly și J. Pobjoy, barristers, J. Binns, solicitor, J. Bellis și S. Rowe, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2015/486 a Consiliului din 20 martie 2015 de modificare a Deciziei 2011/172/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2015, L 77, p. 16), în măsura în care îi privește pe reclamanți, și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că Consiliul nu a indicat un temei juridic adecvat pentru decizia atacată. Reclamanții susțin că articolul 29 TUE nu constituie un temei juridic adecvat pentru decizia atacată.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se susține că Consiliul a încălcat drepturile reclamanților prevăzute de articolul 6 coroborat cu articolele 2 și 3 TUE și de articolele 47 și 48 din Carta drepturilor fundamentale a UE, prin aceea că a apreciat că procedurile judiciare din Egipt respectau drepturile fundamentale ale omului.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se susține că Consiliul nu a respectat criteriul pentru înscrierea reclamanților în liste, prevăzut la articolul 1 din Decizia 2011/172/PESC a Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2011, L 76, p. 63) (astfel cum a fost modificată) și la articolul 2 Regulamentul (UE) nr. 270/2011 al Consiliului din 21 martie 2011 privind măsuri restrictive împotriva anumitor persoane, entități și organisme având în vedere situația din Egipt (JO 2011, L 76, p. 4) (astfel cum a fost modificat). Reclamanții susțin că nu au fost „identifica[ți] ca răspunzăto[ri]” de deturnarea de fonduri ale statului egiptean sau de încălcări ale drepturilor omului în Egipt ori ca fiind asociați cu persoane identificate în mod corespunzător ca atare.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că Consiliul a încălcat dreptul la apărare al reclamanților și dreptul lor la bună administrare și la un control jurisdicțional efectiv. În particular, reclamanții susțin că Consiliul nu a examinat cu atenție și cu imparțialitate dacă pretinsele motive despre care s-a considerat că justifică redesemnarea lor erau întemeiate în lumina declarațiilor făcute de ei anterior redesemnării.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv se susține că Consiliul a încălcat, în mod nejustificat și disproporționat, drepturile fundamentale ale reclamanților, inclusiv dreptul lor la protejarea proprietății și a reputației. Reclamanții susțin că Consiliul nu a demonstrat că înghețarea bunurilor și a resurselor lor economice este legată de un obiectiv legitim sau justificată de acesta și, cu atât mai puțin, că este proporțională cu un asemenea obiectiv.


title: Cauza T-306/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 ianuarie 2008 — Scippacercola și Terezakis/Comisia Comunităților Europene ( Concurență — Abuz de poziție dominantă — Taxe presupuse a fi excesive aplicate de către operatorul aeroportului internațional din Atena — Respingerea plângerii — Lipsa interesului comunitar )

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/41

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 16 ianuarie 2008 — Scippacercola și Terezakis/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-306/05) (1)

   („Concurență - Abuz de poziție dominantă - Taxe presupuse a fi excesive aplicate de către operatorul aeroportului internațional din Atena - Respingerea plângerii - Lipsa interesului comunitar’)
   (2008/C 51/76)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: Isabella Scippacercola (Bruxelles, Belgia) și Ioannis Terezakis (Bruxelles) (reprezentanți: A. Krystallidis și G. Stylianakis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: P. Hellström, A. Nijenhuis și F. Amato, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare parțială a deciziei Comisiei din 2 mai 2005 adoptată în temeiul articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) din 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123, p. 18, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 242) de respingere a plângerii COMP/D3/38469 privind prelevarea anumitor taxe de către operatorul aeroportului internațional din Atena în Spata și de către Olympic Fuel Company.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă pe Isabella Scippacercola și Ioannis Terezakis la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 271, 29.10.2005.


title: Cauza F-102/12: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 21 ianuarie 2014 — Van Asbroeck/Parlamentul (Funcție publică — Încadrare în grad — Candidați înscriși pe lista de rezervă ale unor concursuri de trecere într-o altă categorie înainte de intrarea în vigoare a reformei statutare din 2004 — Indemnizație compensatorie — Decizie de reîncadrare a funcționarilor care beneficiază de această indemnizație compensatorie)

text:
               15.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/19

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice din 21 ianuarie 2014 — Van Asbroeck/Parlamentul
   (Cauza F-102/12) (1)

   (Funcție publică - Încadrare în grad - Candidați înscriși pe lista de rezervă ale unor concursuri de trecere într-o altă categorie înainte de intrarea în vigoare a reformei statutare din 2004 - Indemnizație compensatorie - Decizie de reîncadrare a funcționarilor care beneficiază de această indemnizație compensatorie)
   2014/C 78/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Van Asbroeck (Dilbeek, Belgia) (reprezentanți: C. Bernard-Glanz și S. Rodrigues, avocați)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: V. Montebello-Demogeot și S. Seyr, agenți, ulterior V. Montebello-Demogeot și M. Ecker, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de reîncadrare a reclamantului în gradul AST5, treapta 3 cu efect retroactiv

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Parlamentul European suportă propriile sale cheltuieli de judecată și este obligat să suporte și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Van Asbroeck.

      (1)  JO C 366, 24.11.12, p. 41.


title: Cauza C-37/13 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 iunie 2014 – Nexans SA, Nexans Franța/Comisia Europeană [Recurs — Concurență — Regulamentul (CE) nr. 1/2003 — Procedură administrativă — Inspecție — Decizie prin care se dispune o inspecție — Obligație de motivare — Indicii suficient de serioase — Piață geografică]

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/5

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 iunie 2014 – Nexans SA, Nexans Franța/Comisia Europeană
   (Cauza C-37/13 P) (1)

   ([Recurs - Concurență - Regulamentul (CE) nr. 1/2003 - Procedură administrativă - Inspecție - Decizie prin care se dispune o inspecție - Obligație de motivare - Indicii suficient de serioase - Piață geografică])
   2014/C 292/05
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Nexans SA, Nexans Franța (reprezentanți: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, avocat, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, Solicitor)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Sauer, J. Bourke și N. von Lingen, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Nexans SA și Nexans France SAS la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentului recurs.

      (1)  JO C 101, 6.4.2013.


title: Cauza C-260/12 P: Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 16 mai 2013 — Volkswagen AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Suzuki Motor Corp. (Recurs — Marcă comunitară — Marca verbală Swift GTi — Opoziția titularului mărcilor verbale naționale și internaționale GTI — Retragerea opoziției — Recurs rămas fără obiect — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/44

         Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 16 mai 2013 — Volkswagen AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Suzuki Motor Corp.
   (Cauza C-260/12 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Marca verbală Swift GTi - Opoziția titularului mărcilor verbale naționale și internaționale GTI - Retragerea opoziției - Recurs rămas fără obiect - Nepronunțare asupra fondului)
   2013/C 225/75
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Volkswagen AG (reprezentant: S. Risthaus, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent), Suzuki Motor Corp.

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a doua) din 21 martie 2012, VOLKSWAGEN/OAPI — SUZUKI MOTOR (SWIFT GTi) (T-63/09), prin care Tribunalul a respins calea de atac formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 decembrie 2008 (cauza R 749/2007-2), privind o procedură de opoziție între Volkswagen AG și Suzuki Motor Corp. — Semnul verbal SWIFT GTi — Risc de confuzie cu marca verbală GTI — Încălcarea articolului 8 alin. (1) lit. (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra recursului.

               2.

               Obligă Volkswagen AG la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      (1)  JO C 227, 28.7.2012


title: Cauza C-288/14: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Timiș – România) – Silvia Ciup/Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara (Trimitere preliminară — Principiul cooperării loiale — Principiile echivalenței și efectivității — Reglementare națională de stabilire a modalităților de rambursare cu dobândă a taxelor percepute fără a fi datorate — Executarea deciziilor judecătorești referitoare la astfel de drepturi la rambursare conferite de ordinea juridică a Uniunii — Rambursare eșalonată pe cinci ani — Condiționarea rambursării de existența unor fonduri percepute în temeiul unei taxe — Inexistența posibilității executării silite)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/4

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunalul Timiș – România) – Silvia Ciup/Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara
   (Cauza C-288/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Principiul cooperării loiale - Principiile echivalenței și efectivității - Reglementare națională de stabilire a modalităților de rambursare cu dobândă a taxelor percepute fără a fi datorate - Executarea deciziilor judecătorești referitoare la astfel de drepturi la rambursare conferite de ordinea juridică a Uniunii - Rambursare eșalonată pe cinci ani - Condiționarea rambursării de existența unor fonduri percepute în temeiul unei taxe - Inexistența posibilității executării silite))
   (2016/C 335/04)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Timiș

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Silvia Ciup

      Pârâtă: Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara

      Dispozitivul

               1)

               Principiul cooperării loiale trebuie să fie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să adopte dispoziții care supun rambursarea unui impozit care a fost declarat contrar dreptului Uniunii printr-o hotărâre a Curții sau a cărui incompatibilitate cu acest drept rezultă dintr-o astfel de hotărâre unor condiții care privesc în mod specific acest impozit și care sunt mai puțin favorabile decât cele care s-ar fi aplicat, în lipsa lor, unei asemenea rambursări, respectarea acestui principiu trebuind să fie verificată în speță de instanța de trimitere.

               2)

               Principiul echivalenței trebuie să fie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să prevadă modalități procedurale mai puțin favorabile pentru acțiunile întemeiate pe o încălcare a dreptului Uniunii decât cele aplicabile acțiunilor similare întemeiate pe o încălcare a dreptului intern. Instanței de trimitere îi revine sarcina să efectueze verificările necesare pentru a garanta respectarea acestui principiu în ceea ce privește reglementarea aplicabilă litigiului aflat pe rolul său.

               3)

               Principiul efectivității trebuie interpretat în sensul că se opune unui sistem de rambursare a sumelor datorate în temeiul dreptului Uniunii și al căror cuantum a fost constatat prin decizii judecătorești executorii precum sistemul în discuție în litigiul principal, care prevede o eșalonare pe cinci ani a rambursării acestor sume și care condiționează executarea unor astfel de decizii de disponibilitatea fondurilor încasate în temeiul unei alte taxe, fără ca justițiabilul să dispună de posibilitatea de a constrânge autoritățile publice să își îndeplinească obligațiile dacă acestea nu și le îndeplinesc de bunăvoie.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-168/07: Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Professional Tennis Registry/OAPI — Registro Profesional de Tenis (PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/27

         Acțiune introdusă la 16 mai 2007 — Professional Tennis Registry/OAPI — Registro Profesional de Tenis (PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY)
   (Cauza T-168/07)
   (2007/C 170/55)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Professional Tennis Registry, Inc. (Hilton Head Island, Statele Unite) (reprezentant: M. Vanhegan, barrister)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Registro Profesional de Tenis, SL (Madrid, Spania)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea primului paragraf din decizia Camerei întâi de recurs din 28 februarie 2007 (cauza R 1050/2005-1), prin care s-a respins cererea reclamantei nr. 2 826 709 de înregistrare a mărcii comunitare pentru produse și servicii din clasele 16 și 41;

               —

               respingerea în întregime a opoziției privind cererea reclamantei nr. 2 826 709 de înregistrare a mărcii comunitare;

               —

               admiterea cererii reclamantei nr. 2 826 709 de înregistrare a mărcii comunitare cu privire la toate produsele și serviciile din clasele 16, 25 și 41; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate în fața camerei de recurs și a Tribunalului de Primă Instanță.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY” pentru produse și servicii din clasele 16, 25 și 41 — cererea nr. 2 826 709.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Registro Profesional de Tenis, SL.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: mărcile figurative naționale „RPT Registro Profesional de Tenis, S.L” și „RPT European Registry of Professional Tennis” pentru servicii din clasa 41.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în întregime opoziția.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de opoziție și respinge cererea de înregistrare a mărcii pentru produse și servicii din clasele 16 și 41.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului deoarece camera de recurs a concluzionat că există similitudine între marca comunitară pentru care reclamanta a solicitat înregistrarea și mărcile anterioare ale Registro Profesional de Tenis, similitudine care poate genera confuzie. Camera de recurs nu a analizat în mod corespunzător principiile aplicabile atunci când mărcile în discuție sunt mărci complexe.


title: Cauza F-19/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Semeraro/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Raport asupra evoluției carierei — Exercițiul de evaluare 2004 — Articolul 43 din Statutul funcționarilor — Obligația de motivare — Promovare — Procedura de atestare)

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/69

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 21 februarie 2008 — Semeraro/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-19/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Raport asupra evoluției carierei - Exercițiul de evaluare 2004 - Articolul 43 din Statutul funcționarilor - Obligația de motivare - Promovare - Procedura de atestare)
   (2008/C 209/124)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Maria Magdalena Semeraro (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Berscheid și M. Velardo, agenți)
   Obiectul
   Anularea deciziei AIPN din 8 noiembrie 2005 de respingere a reclamației reclamantei privind raportul asupra evoluției carierei întocmit în privința sa pentru anul 2004
   Dispozitivul

               1)

               Anulează raportul asupra evoluției carierei doamnei Semeraro referitor la perioada 1 ianuarie-31 decembrie 2004.

               2)

               Comisia Comunităților Europene suportă totalitatea cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006, p. 30.


title: Cauza T-269/14: Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2016 – Gain Capital UK/EUIPO – Citigroup (CITY INDEX)

text:
               22.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 305/53

         Ordonanța Tribunalului din 22 iunie 2016 – Gain Capital UK/EUIPO – Citigroup (CITY INDEX)
   (Cauza T-269/14) (1)

   (2016/C 305/72)
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 253, 4.8.2014.


title: Cauza C-18/15: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Brisal – Auto Estradas do Litoral SA, KBC Finance Ireland/Fazenda Pública (Trimitere preliminară — Articolul 56 TFUE — Libera prestare a serviciilor — Restricții — Legislație fiscală — Impozitarea dobânzilor percepute — Diferenţă de tratament între instituţiile financiare rezidente şi instituţiile financiare nerezidente)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/10

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 13 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Supremo Tribunal Administrativo – Portugalia) – Brisal – Auto Estradas do Litoral SA, KBC Finance Ireland/Fazenda Pública
   (Cauza C-18/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 56 TFUE - Libera prestare a serviciilor - Restricții - Legislație fiscală - Impozitarea dobânzilor percepute - Diferenţă de tratament între instituţiile financiare rezidente şi instituţiile financiare nerezidente))
   (2016/C 335/12)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Supremo Tribunal Administrativo

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Brisal – Auto Estradas do Litoral SA, KBC Finance Ireland

      Pârâtă: Fazenda Pública

      Dispozitivul

   Articolul 49 CE nu se opune unei legislaţii naţionale în temeiul căreia o procedură de reținere la sursă a impozitului este aplicată remuneraţiei instituțiilor financiare nerezidente în statul membru în care sunt furnizate serviciile, în timp ce remuneraţia plătită instituțiilor financiare rezidente în acest stat membru nu este supusă unei astfel de rețineri, cu condiția ca aplicarea reținerii la sursă în ceea ce priveşte instituțiile financiare nerezidente să fie justificată de un motiv imperativ de interes general şi să nu depăşească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit.
   Articolul 49 CE se opune unei legislaţii naţionale precum cea în discuție în litigiul principal prin care, ca regulă generală, se impozitează instituțiile financiare nerezidente pe veniturile din dobânzi obţinute în interiorul statului membru respectiv fără a le acorda posibilitatea deducerii cheltuielilor profesionale legate în mod direct de activitatea în cauză, în timp ce instituțiilor financiare rezidente li se recunoaște o asemenea posibilitate.
   Revine instanței naționale competența să aprecieze, pe baza dreptului național, care sunt cheltuielile profesionale care pot fi considerate direct legate de activitatea în cauză.

      (1)  JO C 118, 13.4.2015.