title: Cauzele conexate C-203/18 și C-374/18: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen - Germania) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18) și UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG (C-374/18) (Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 561/2006 – Transporturi rutiere – Dispoziții sociale – Vehicule utilizate pentru livrarea expedierilor în cadrul serviciului poștal universal – Derogări – Vehicule utilizate parțial pentru o asemenea livrare – Directiva 97/67/CE – Articolul 3 alineatul (1) – „Serviciu universal” – Noțiune)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/4

      Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen - Germania) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18) și UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG (C-374/18)
      (Cauzele conexate C-203/18 și C-374/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 561/2006 - Transporturi rutiere - Dispoziții sociale - Vehicule utilizate pentru livrarea expedierilor în cadrul serviciului poștal universal - Derogări - Vehicule utilizate parțial pentru o asemenea livrare - Directiva 97/67/CE - Articolul 3 alineatul (1) - „Serviciu universal” - Noțiune)
      (2020/C 27/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Reclamante: Deutsche Post AG, Klaus Leymann (C-203/18), UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. (C-374/18)

         Pârâte: Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18), Deutsche Post AG (C-374/18)

         Dispozitivul

                  1)

                  O dispoziție a dreptului național precum cea în discuție în litigiul principal, care reia literal dispozițiile articolului 13 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 165/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 februarie 2014, în măsura în care ea se aplică unor vehicule cu o masă maximă admisibilă mai mare de 2,8 tone, dar care nu depășește 3,5 tone și care, din acest motiv, nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 561/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 165/2014, trebuie să fie interpretată exclusiv în temeiul dreptului Uniunii, astfel cum a fost interpretat de Curte, atunci când dreptul național a făcut ca aceste dispoziții să devină aplicabile în mod direct și necondiționat unor asemenea vehicule.

                  2)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul nr. 561/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 165/2014, trebuie interpretat în sensul că derogarea pe care o prevede vizează numai vehiculele sau combinațiile de vehicule utilizate exclusiv, în timpul unei operațiuni de transport determinate, în scopul livrării de expedieri în cadrul serviciului poștal universal.

                  3)

                  Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2008/6/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 februarie 2008, trebuie interpretat în sensul că faptul că, în legătură cu o expediere, sunt furnizate prestații suplimentare precum colectarea cu sau fără interval orar, verificarea vizuală a vârstei, livrarea condiționată de plata unei sume de bani, livrarea cu plata la primire a unei expedieri de maximum 31,5 kilograme, redirecționarea livrării, instrucțiunile în cazul în care livrarea nu se poate efectua, precum și alegerea zilei și a orei constituie un obstacol în a o considera ca fiind o expediere efectuată în cadrul „serviciului universal” în temeiul acestei dispoziții și, în consecință, ca fiind o expediere livrată „în cadrul serviciului universal” în scopul aplicării derogării prevăzute la articolul 13 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul nr. 561/2006, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 165/2014.

         (1)  JO C 231, 2.7.2018.

         JO C 328, 17.9.2018.


title: Cauza C-830/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 15 noiembrie 2019 – C.J./Région wallonne

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/25

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal de première instance de Namur (Belgia) la 15 noiembrie 2019 – C.J./Région wallonne
      (Cauza C-830/19)
      (2020/C 27/32)
      Limba de procedură: franceza

         Instanța de trimitere

      Tribunal de première instance de Namur

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: C.J.

         Pârâtă: Région wallonne

         Întrebarea preliminară

      Articolele 2, 5 și 19 din Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului (1) coroborate cu articolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 807/2014 al Comisiei din 11 martie 2014 de completare a Regulamentului (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și de introducere a unor dispoziții tranzitorii (2) se opun ca, în cadrul punerii în aplicare a acestor dispoziții, statele membre să țină seama de întreaga exploatație, iar nu doar de partea din aceasta deținută de tânărul fermier și/sau de unitățile de lucru (UL) pentru a stabili pragurile inferioare și superioare atunci când exploatația agricolă este organizată sub forma unei asocieri de fapt în care tânărul fermier dobândește o cotă indiviză și devine șef al exploatației, însă nu cu titlu exclusiv?

         (1)  JO 2013, L 347, p. 487.

         (2)  JO 2014, L 227, p. 1.


title: Cauza C-770/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 octombrie 2019 – Myflyright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/16

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Nürnberg (Germania) la 21 octombrie 2019 – Myflyright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      (Cauza C-770/19)
      (2020/C 27/21)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Nürnberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Myflyright GmbH

         Pârâtă: SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      Cauza a fost radiată din registrul Curții prin ordonanța președintelui Curții din 11 noiembrie 2019.


title: Cauza T-742/19: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Chemring Group și CHG Overseas/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/41

      Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Chemring Group și CHG Overseas/Comisia
      (Cauza T-742/19)
      (2020/C 27/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Chemring Group plc (Romsey, Regatul Unit) și CHG Overseas Ltd (Romsey) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea a sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea a scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul părții 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 justificată și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante va încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza C-772/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 22 octombrie 2019 – Bartosch Airport Supply Services

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 22 octombrie 2019 – Bartosch Airport Supply Services
      (Cauza C-772/19)
      (2020/C 27/22)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Verwaltungsgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Recurentă: Bartosch Airport Supply Services GmbH

         Autoritate intimată: Zollamt Wien

         Întrebările preliminare

      Poziția 8705 din Nomenclatura combinată (1) trebuie interpretată în sensul că se încadrează la această poziție autovehiculele fără bară de remorcare, care au un troliu de tracțiune echipat cu un dispozitiv de tractare cu chingi pentru tractarea aeronavelor și cu un dispozitiv de ridicare electrohidraulic pentru împingerea acestora?

         (1)  Anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO 1987, L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3).


title: Cauza T-743/19: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Hyperion Insurance Group și HIG Finance/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/43

      Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Hyperion Insurance Group și HIG Finance/Comisia
      (Cauza T-743/19)
      (2020/C 27/49)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Hyperion Insurance Group Ltd (Londra, Regatul Unit) și HIG Finance Ltd (Londra) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul părții 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 justificată și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante va încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza C-379/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht - Germania) – Deutsche Lufthansa AG/Land Berlin (Trimitere preliminară – Transporturi aeriene – Directiva 2009/12/CE – Articolele 3 și 6 – Articolul 11 alineatele (1) și (7) – Tarife de aeroport – Protecția drepturilor utilizatorilor aeroportului – Posibilitatea organului de administrare a aeroportului de a stabili tarife inferioare celor aprobate de autoritatea independentă de supraveghere – Căi de atac ale utilizatorului aeroportului – Contestație incidentă în fața unei instanțe civile care judecă în echitate)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/5

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht - Germania) – Deutsche Lufthansa AG/Land Berlin
      (Cauza C-379/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Transporturi aeriene - Directiva 2009/12/CE - Articolele 3 și 6 - Articolul 11 alineatele (1) și (7) - Tarife de aeroport - Protecția drepturilor utilizatorilor aeroportului - Posibilitatea organului de administrare a aeroportului de a stabili tarife inferioare celor aprobate de autoritatea independentă de supraveghere - Căi de atac ale utilizatorului aeroportului - Contestație incidentă în fața unei instanțe civile care judecă în echitate)
      (2020/C 27/05)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă și recurentă: Deutsche Lufthansa AG

         Pârât și intimat: Land Berlin

         Cu participarea: Berliner Flughafen GmbH, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Dispozitivul

                  1)

                  Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 privind tarifele de aeroport, în special articolul 3, articolul 6 alineatul (5) litera (a), precum și articolul 11 alineatele (1) și (7) din aceasta, trebuie interpretată în sensul că se opune unei dispoziții naționale care permite unui organ de administrare a aeroportului să stabilească cu un utilizator al aeroportului tarife de aeroport diferite de cele stabilite de acest organ și aprobate de autoritatea independentă de supraveghere, în sensul directivei menționate.

                  2)

                  Directiva 2009/12 trebuie interpretată în sensul că se opune unei interpretări a dreptului național în temeiul căreia un utilizator al aeroportului nu poate să conteste în mod direct decizia de aprobare a sistemului de tarife de aeroport de către autoritatea independentă de supraveghere, însă poate să formuleze o cale de atac împotriva organului de administrare a aeroportului în fața unei instanțe civile și, cu această ocazie, să invoce numai faptul că tariful fixat în sistemul de tarife de aeroport pe care trebuie să îl achite acest utilizator este inechitabil.

         (1)  JO C 276, 6.8.2018.


title: Cauza T-745/19: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Spirax-Sarco Engineering și Spirax-Sarco Overseas/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/44

      Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – Spirax-Sarco Engineering și Spirax-Sarco Overseas/Comisia
      (Cauza T-745/19)
      (2020/C 27/50)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Spirax-Sarco Engineering plc (Cheltenham, Regatul Unit) și Spirax-Sarco Overseas Ltd (Cheltenham) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul părții 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere partea 9A capitolul 9 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 justificată și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante va încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în partea 9A capitolul 5 din Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010 ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza C-848/19 P: Recurs introdus la 20 noiembrie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 10 septembrie 2019 în cauza T-883/16, Republica Polonă/Comisia Europeană

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/26

      Recurs introdus la 20 noiembrie 2019 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi extinsă) din 10 septembrie 2019 în cauza T-883/16, Republica Polonă/Comisia Europeană
      (Cauza C-848/19 P)
      (2020/C 27/33)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller, D. Klebs, asistat de H. Haller, avocat, T. Heitling, avocat, L. Reiser, avocată, V. Vacha, avocată)

         Celelalte părți din procedură: Republica Polonă, Comisia Europeană, Republica Letonia și Republica Lituania

         Concluziile recurentei

      Recurenta solicită Curții:

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului din 10 septembrie 2019, cauza T-883/16;

                  —

                  trimiterea cauzei T-883/16 spre rejudecare la Tribunalul Uniunii Europene;

                  —

                  soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive:

                     1.

                     Primul motiv de recurs: principiul solidarității energetice nu constituie un criteriu juridic și din acesta nu derivă obligații pentru organele executive de a acționa

                  Principiul solidarității energetice prevăzut la articolul 194 TFUE este, ca principiu director general, numai un concept cu caracter politic și nu constituie un criteriu juridic.
                  Din principiul de drept primar al solidarității energetice nu pot deriva drepturi și obligații concrete pentru Uniune și/sau pentru Uniune și/sau pentru statele membre. În special, din acest principiu director abstract nu rezultă drepturi pentru organele executive, precum, de exemplu, obligații de control pentru Comisia Europeană în cadrul activității sale decizionale.
                  Având în vedere caracterul său abstract și nedeterminabil, conceptul de solidaritate energetică nu poate fi acționat în justiție.

                     2.

                     Al doilea motiv de recurs: principiul solidarității energetice nu era aplicabil în prezenta cauză

                  Principiul solidarității energetice constituie un simplu mecanism de urgență, care se aplică exclusiv în cazuri excepționale și numai în condiții stricte, și nu este luat întotdeauna în considerare în fiecare decizie a Comisiei Europene.
                  Nu sunt îndeplinite condițiile pentru aplicarea mecanismului de urgență în privința Deciziei atacate C(2016)6950 din 2016 a Comisiei Europene.

                     3.

                     Al treilea motiv de recurs: Comisia Europeană a luat în considerare principiul solidarității energetice

                  În limitele în care principiul solidarității energetice este totuși aplicabil (quod non) Deciziei atacate C(2016)6950 din 2016 a Comisiei Europene, Comisia Europeană a luat în considerare acest principiu cu ocazia adoptării deciziei:
                  La adoptarea deciziei Comisia Europeană a luat în considerare efectele globale atât asupra pieței poloneze a gazului, cât și asupra celei europene.
                  În examinarea condițiilor de la articolul 36 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2009/73/CE numai respectarea siguranței alimentării cu energie era considerată ca derivând din principiul solidarității energetice.
                  Siguranța alimentării cu energie a Poloniei nu era și nu este pusă în pericol.

                     4.

                     Al patrulea motiv de recurs: nu era necesară menționarea în mod expres în decizie a principiului solidarității energetice

                  Nu trebuiau menționate în mod explicit toate motivele în susținerea Deciziei atacate C(2016)6950 din 2016 a Comisiei Europene. Nu există norme cu caracter procedural referitoare la măsura în care administrația europeană trebuie să își motiveze decizia.
                  Motivarea măsurii administrative trebuie să indice numai obiectivul urmărit de măsura respectivă, iar nu să definească toate aspectele de fapt și de drept relevante.
                  Legitimitatea deciziilor Comisiei Europene nu poate depinde de împrejurarea că anumite concepte sunt cuprinse în acestea.

                     5.

                     Al cincilea motiv de recurs: Decizia atacată C(2016)6950 din 2016 nu poate fi anulată numai pentru o pretinsă eroare de formă

                  Chiar și în cazul în care Decizia atacată C(2016)6950 din 2016 ar fi fost în mod formal nelegitimă (quod non), acest lucru nu ar fi determinat anularea deciziei, în măsura în care decizii care sunt corecte din punct de vedere material nu sunt anulate în sensul articolului 263 alineatul (2) TFUE exclusiv din cauza unor erori de formă.


title: Cauza C-775/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 22 octombrie 2019 – 5th AVENUE Products Trading GmbH/Hauptzollamt Singen

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/17

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Baden-Württemberg (Germania) la 22 octombrie 2019 – 5th AVENUE Products Trading GmbH/Hauptzollamt Singen
      (Cauza C-775/19)
      (2020/C 27/23)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: 5th AVENUE Products Trading GmbH

         Pârât: Hauptzollamt Singen

         Întrebările preliminare

                  1.

                  Plățile pe care cumpărătorul unui produs le efectuează suplimentar față de prețul de vânzare, în funcție de cifra sa de afaceri, o dată pe an, timp de patru ani, pentru a putea vinde produsul:

                              —

                              pe un anumit teritoriu;

                              —

                              pentru prima dată,

                              —

                              în exclusivitate și

                              —

                              în mod permanent,

                        reprezintă redevențe în sensul articolului 32 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (1) care trebuie adăugate la prețul efectiv plătit sau care trebuie plătit în conformitate cu articolul 32 alineatul (5) litera (b) din acest regulament coroborat cu articolul 157 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Codului Vamal Comunitar (2)?

                  2.

                  Astfel de remunerații trebuie adăugate eventual numai în parte la prețul plătit sau de plătit pentru produsele importate și, în cazul unui răspuns afirmativ, pe baza cărui criteriu?

         (1)  JO 1992, L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58.

         (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (JO 1993, L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3).


title: Cauza C-400/18: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie - Belgia) – Infohos/Belgische Staat (Trimitere preliminară – Fiscalitate – Taxă pe valoarea adăugată (TVA) – A șasea directivă 77/388/CEE – Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (f) – Scutiri – Prestarea de servicii de către grupuri independente de persoane – Servicii furnizate membrilor și persoanelor care nu sunt membri ai grupului)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/5

      Hotărârea Curții (Camera a doua) din 20 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hof van Cassatie - Belgia) – Infohos/Belgische Staat
      (Cauza C-400/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Fiscalitate - Taxă pe valoarea adăugată (TVA) - A șasea directivă 77/388/CEE - Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (f) - Scutiri - Prestarea de servicii de către grupuri independente de persoane - Servicii furnizate membrilor și persoanelor care nu sunt membri ai grupului)
      (2020/C 27/06)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hof van Cassatie

         Părțile din procedura principală

         Recurentă în casație: Infohos

         Intimat în casație: Belgische Staat

         Dispozitivul

      Articolul 13 secțiunea A alineatul (1) litera (f) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții naționale precum cea în discuție în litigiul principal, care supune acordarea scutirii de taxa pe valoarea adăugată condiției ca grupurile independente de persoane să furnizeze servicii exclusiv membrilor lor, ceea ce are ca efect că astfel de grupuri care furnizează servicii și către persoane care nu sunt membri ai grupului sunt integral supuse plății taxei pe valoarea adăugată, inclusiv pentru serviciile furnizate membrilor lor.

         (1)  JO C 301, 27.8.2018.


title: Cauza C-784/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad - Varna (Bulgaria) la 22 octombrie 2019 – „TEAM POWER EUROPE” EOOD/Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite - Varna

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/18

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Administrativen sad - Varna (Bulgaria) la 22 octombrie 2019 – „TEAM POWER EUROPE” EOOD/Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite - Varna
      (Cauza C-784/19)
      (2020/C 27/24)
      Limba de procedură: bulgara

         Instanța de trimitere

      Administrativen sad - Varna

         Părțile din procedura principală

         Reclamanta din litigiul principal:„TEAM POWER EUROPE” EOOD

         Pârâtul din litigiul principal: Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite - Varna

         Întrebarea preliminară

      Articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că, pentru a se putea considera că o întreprindere de muncă temporară își desfășoară în mod obișnuit activitățile în statul membru în care este stabilită, este necesar ca aceasta să presteze o parte semnificativă a activității de punere la dispoziție de forță de muncă către beneficiari stabiliți în același stat membru?

         (1)  JO 2009, L 284, p. 1.


title: Cauzele conexate C-585/18, C-624/18 și C-625/18: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – A. K./Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) și CP (C-624/18), DO (C-625/18)/Sąd Najwyższy (Trimitere preliminară – Directiva 2000/78/CE – Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă – Nediscriminare pe motive de vârstă – Reducerea vârstei de pensionare a judecătorilor Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia) – Articolul 9 alineatul (1) – Dreptul la o cale de atac – Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Protecție jurisdicțională efectivă – Principiul independenței judecătorilor – Crearea unei camere noi în cadrul Sąd Najwyższy (Curtea Supremă), competentă în special în ceea ce privește cauzele privind pensionarea judecătorilor acestei instanțe – Cameră compusă din judecători nou-numiți de Președintele Republicii Polone, la propunerea Consiliului Național al Magistraturii – Independența consiliului menționat – Competența de a lăsa neaplicată legislația națională contrară dreptului Uniunii – Supremația dreptului Uniunii)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/6

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 19 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Sąd Najwyższy – Polonia) – A. K./Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) și CP (C-624/18), DO (C-625/18)/Sąd Najwyższy
      (Cauzele conexate C-585/18, C-624/18 și C-625/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Directiva 2000/78/CE - Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Nediscriminare pe motive de vârstă - Reducerea vârstei de pensionare a judecătorilor Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia) - Articolul 9 alineatul (1) - Dreptul la o cale de atac - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Protecție jurisdicțională efectivă - Principiul independenței judecătorilor - Crearea unei camere noi în cadrul Sąd Najwyższy (Curtea Supremă), competentă în special în ceea ce privește cauzele privind pensionarea judecătorilor acestei instanțe - Cameră compusă din judecători nou-numiți de Președintele Republicii Polone, la propunerea Consiliului Național al Magistraturii - Independența consiliului menționat - Competența de a lăsa neaplicată legislația națională contrară dreptului Uniunii - Supremația dreptului Uniunii)
      (2020/C 27/07)
      Limba de procedură: polona

         Instanța de trimitere

      Sąd Najwyższy

         Părțile din procedura principală

         Reclamanți: A. K. (C-585/18), CP (C-624/18), DO (C-625/18)

         Pârâte: Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18), Sąd Najwyższy, (C-624/18), (C-625/18)

         cu participarea: Prokurator Generalny, reprezentat de Prokuratura Krajowa

         Dispozitivul

                  1)

                  Nu mai este necesar să se răspundă la întrebările adresate de Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (Camera pentru litigii de muncă și asigurări sociale) a Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia) în cauza C-585/18 și nici la prima întrebare adresată de aceeași instanță în cauzele C-624/18 și C-625/18.

                  2)

                  Trebuie să se răspundă la a doua și la a treia întrebare adresate în cauzele C-624/18 și C-625/18 după cum urmează:

                              Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretate în sensul că se opun ca litigii privind aplicarea dreptului Uniunii să poată intra în competența exclusivă a unei entități care nu constituie o instanță independentă și imparțială, în sensul primei dintre aceste dispoziții. Aceasta este situația în cazul în care condițiile obiective în care a fost creată entitatea respectivă și caracteristicile acesteia, precum și modul în care membrii săi au fost numiți sunt de natură să dea naștere unor îndoieli legitime, în percepția justițiabililor, referitoare la impenetrabilitatea acestei entități în privința unor elemente exterioare, în special a unor influențe directe sau indirecte ale puterilor legislativă și executivă, și la neutralitatea sa în raport cu interesele care se înfruntă și, astfel, pot conduce la o lipsă a aparenței de independență sau de imparțialitate a entității menționate care să fie de natură să aducă atingere încrederii pe care justiția trebuie să o inspire acestor justițiabili într-o societate democratică. Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili, ținând seama de toate elementele relevante de care dispune, dacă aceasta este situația în ceea ce privește o entitate precum Camera Disciplinară a Sąd Najwyższy (Curtea Supremă).

                              Într-o asemenea ipoteză, principiul supremației dreptului Uniunii trebuie interpretat în sensul că impune instanței de trimitere să lase neaplicată dispoziția din dreptul național care conferă competența de a soluționa litigiile principale entității menționate, astfel încât acestea să poată fi judecate de o instanță care îndeplinește cerințele de independență și de imparțialitate sus-menționate și care ar fi competentă în domeniul în cauză dacă dispoziția respectivă nu ar împiedica acest lucru.

         (1)  JO C 44, 4.2.2019.


title: Cauza C-785/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Saarbrücken (Germania) la 23 octombrie 2019 – Koch Media GmbH/HC

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/19

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Saarbrücken (Germania) la 23 octombrie 2019 – Koch Media GmbH/HC
      (Cauza C-785/19)
      (2020/C 27/25)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Saarbrücken

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Koch Media GmbH

         Pârâtă: HC

         Întrebările preliminare

                  1.

                              a)

                              Articolul 14 din Directiva nr. 2004/48 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (1) trebuie interpretat în sensul că această dispoziție include onorariile de avocat necesare ca fiind „cheltuieli de judecată” sau „alte cheltuieli” care sunt suportate de titularul unor drepturi de proprietate intelectuală în sensul articolului 2 din Directiva nr. 2004/48 atunci când invocă - prin intermediul unei puneri în întârziere pe cale extrajudiciară – încetarea încălcării drepturilor sale împotriva autorului încălcării?

                              b)

                              În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare litera (a): Articolul 13 din Directiva nr. 2004/48 trebuie interpretat în sensul că această dispoziție include onorariile de avocat menționate la prima întrebare litera (a) ca daune-interese?

                  2.

                              a)

                              Dreptul Uniunii, în special în ceea ce privește:

                                          —

                                          articolele 3, 13 și 14 din Directiva nr. 2004/48;

                                          —

                                          articolul 8 din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (2); și

                                          —

                                          articolul 7 din Directiva 2009/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind protecția juridică a programelor pentru calculator (3)

                                          trebuie interpretat în sensul că titularul unor drepturi de proprietate intelectuală în sensul articolului 2 din Directiva nr. 2004/48 are dreptul, în principiu, la rambursarea integrală a onorariilor de avocat menționate la prima întrebare litera (a), sau, în orice caz, a unei părți adecvate și substanțiale a acestora, chiar dacă:

                                          —

                                          încălcarea în cauză a fost săvârșită de o persoană fizică în afara activității sale profesionale sau comerciale și

                                          —

                                          o reglementare națională prevede, într-un astfel de caz, că asemenea onorarii de avocat pot fi, de regulă, rambursate numai pe baza unei valori reduse a obiectului litigiului?

                              b)

                              În cazul în care răspunsul la a doua întrebare litera (a) este afirmativ: Dreptul Uniunii menționat la a doua întrebare litera (a) trebuie interpretat în sensul că poate fi avută în vedere o excepție de la principiul menționat la a doua întrebare litera (a), potrivit căruia titularului drepturilor trebuie să i se ramburseze integral onorariile de avocat menționate la prima întrebare litera (a), sau, în orice caz, o parte adecvată și substanțială a acestora, în considerarea altor factori (precum actualitatea operei, durata publicării și săvârșirea încălcării de către o persoană fizică în afara activității sale profesionale sau comerciale), chiar dacă încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală în sensul articolului 2 din Directiva nr. 2004/48 constă în partajarea de fișiere, așadar punerea la dispoziția publicului a operei prin oferirea cu titlu gratuit a posibilității de descărcare (download) tuturor participanților pe o platformă de schimb cu acces liber fără Digital Rights Management?

         (1)  JO 2004, L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 2.

         (2)  JO 2001, L 167, p. 10, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 230.

         (3)  JO 2009, L 111, p. 16.


title: Cauza C-862/19 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2019 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 12 septembrie 2019 în cauza T-862/19 P, Republica Cehă/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/27

      Recurs introdus la 26 noiembrie 2019 de Republica Cehă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 12 septembrie 2019 în cauza T-862/19 P, Republica Cehă/Comisia
      (Cauza C-862/19 P)
      (2020/C 27/34)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Recurentă: Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, O. Serdula, I. Gavrilová, J. Vláčil, agenți)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Polonă

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea Hotărârii Tribunalului în cauza T-629/17;

                  —

                  anularea deciziei de punere în aplicare C(2017) 4682 a Comisiei;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, recurenta invocă un motiv întemeiat pe încălcarea articolului 16 litera (b) din Directiva 2004/18 (1).
      Se impune anularea hotărârii atacate întrucât Tribunalul a efectuat o apreciere juridică greșită concluzionând că excluderea prevăzută la articolul 16 litera (b) din Directiva 2004/18 este aplicabilă contractelor publice de programe numai în cazul în care autoritatea contractantă este organism de radiodifuziune. Din formularea, din finalitatea, din economia și din istoricul procesului legislativ ale dispoziției menționate rezultă însă că excluderea în cauză poate fi aplicată și în situația în care organismul de radiodifuziune este parte la un contract în calitate de furnizor de materiale pentru programe, precum în cazul contractelor contestate în Republica Cehă.
      Având în vedere că rectificarea financiară efectuată prin decizia C(2017) 4682 a Comisiei s-a întemeiat exclusiv pe împrejurarea că autoritatea contractantă nu era un organism de radiodifuziune, se impune anularea, împreună cu hotărârea atacată a Tribunalului, și a deciziei menționate.

         (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza C-678/18: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden - Țările de Jos) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden (Trimitere preliminară – Desene sau modele industriale – Regulamentul (CE) nr. 6/2002 – Articolul 90 alineatul (1) – Măsuri provizorii și conservatorii – Competența instanțelor naționale de prim grad de jurisdicție – Competență exclusivă a instanțelor desemnate la această dispoziție)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/7

      Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden - Țările de Jos) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden
      (Cauza C-678/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Desene sau modele industriale - Regulamentul (CE) nr. 6/2002 - Articolul 90 alineatul (1) - Măsuri provizorii și conservatorii - Competența instanțelor naționale de prim grad de jurisdicție - Competență exclusivă a instanțelor desemnate la această dispoziție)
      (2020/C 27/08)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Hoge Raad der Nederlanden

         Părțile din procedura principală

         Recurent: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

         Dispozitivul

      Articolul 90 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 6/2002 al Consiliului din 12 decembrie 2001 privind desenele sau modelele industriale comunitare trebuie interpretat în sensul că prevede că instanțele statelor membre competente să dispună măsuri provizorii sau conservatorii cu privire la un desen sau la un model industrial național sunt de asemenea competente să dispună astfel de măsuri cu privire la un desen sau la un model industrial comunitar.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza T-607/15: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Yieh United Steel/Comisia Europeană („Dumping – Importuri de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din China și Taiwan – Taxă antidumping definitivă – Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429 – Articolul 2 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenit articolul 2 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (UE) 2016/1036] – Articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1225/2009 [devenit articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul 2016/1036] – Calculul valorii normale – Calculul costului de producție – Vânzări ale produsului similar destinat consumului pe piața internă din țara exportatoare”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/29

      Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Yieh United Steel/Comisia Europeană
      (Cauza T-607/15) (1)

      („Dumping - Importuri de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din China și Taiwan - Taxă antidumping definitivă - Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/1429 - Articolul 2 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 [devenit articolul 2 alineatele (3) și (5) din Regulamentul (UE) 2016/1036] - Articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 1225/2009 [devenit articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul 2016/1036] - Calculul valorii normale - Calculul costului de producție - Vânzări ale produsului similar destinat consumului pe piața internă din țara exportatoare”)
      (2020/C 27/35)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Yieh United Steel Corp. (Kaohsiung City, Taiwan) (reprezentant: D. Luff, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și A. Demeneix, agenți)

         Interveniente în susținerea pârâtei: Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: J. Killick, G. Forwood și C. Van Haute, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/1429 al Comisiei din 26 august 2015 de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra importurilor de produse plate din oțeluri inoxidabile laminate la rece originare din Republica Populară Chineză și Taiwan (JO 2015, L 224, p. 10).

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Yieh United Steel Corp. Suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană și de Eurofer, Association Européenne de l’Acier, ASBL.

         (1)  JO C 38, 1.2.2016.


title: Cauza T-747/19: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – DS Smith și DS Smith International/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/46

      Acțiune introdusă la 31 octombrie 2019 – DS Smith și DS Smith International/Comisia
      (Cauza T-747/19)
      (2020/C 27/51)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: DS Smith plc (Londra, Regatul Unit) și DS Smith International Ltd (Londra) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamante în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze de la reclamante pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamante în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în respectiva parte 9A capitolul 5 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că respectivul capitol 9 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul capitolului 5 menționat. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere respectivul capitol 9 justificat și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamante ar încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantelor, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în capitolul 5 menționat ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza C-706/18: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistinge - Belgia) – X/Belgische Staat (Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Politica privind imigrarea – Dreptul la reîntregirea familiei – Directiva 2003/86/CE – Articolul 5 alineatul (4) – Decizie privind cererea de reîntregire a familiei – Consecințele nerespectării termenului pentru luarea unei decizii – Eliberarea în mod automat a unui permis de ședere)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/8

      Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 20 noiembrie 2019 (cerere de decizie preliminară formulată de Raad voor Vreemdelingenbetwistinge - Belgia) – X/Belgische Staat
      (Cauza C-706/18) (1)

      (Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Politica privind imigrarea - Dreptul la reîntregirea familiei - Directiva 2003/86/CE - Articolul 5 alineatul (4) - Decizie privind cererea de reîntregire a familiei - Consecințele nerespectării termenului pentru luarea unei decizii - Eliberarea în mod automat a unui permis de ședere)
      (2020/C 27/09)
      Limba de procedură: neerlandeza

         Instanța de trimitere

      Raad voor Vreemdelingenbetwistinge

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: X

         Pârât: Belgische Staat

         Dispozitivul

      Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei trebuie interpretată în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia, în absența unei decizii la expirarea unui termen de șase luni de la data depunerii cererii de reîntregire a familiei, autoritățile naționale competente trebuie să elibereze din oficiu un permis de ședere solicitantului, fără a trebui în mod necesar să constate în prealabil că acesta din urmă îndeplinește efectiv condițiile pentru șederea în statul membru gazdă în conformitate cu dreptul Uniunii.

         (1)  JO C 35, 28.1.2019.


title: Cauza C-792/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 28 octombrie 2019 – TUIfly GmbH/EUflight.de GmbH

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/20

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Köln (Germania) la 28 octombrie 2019 – TUIfly GmbH/EUflight.de GmbH
      (Cauza C-792/19)
      (2020/C 27/26)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Landgericht Köln

         Părțile din procedura principală

         Apelantă: TUIfly GmbH

         Intimată: EUflight.de GmbH

         Întrebările preliminare

                  1)

                  În cazul unei greve, se consideră că anularea sau efectuarea cu întârziere prelungită a unui zbor survine din cauza unor împrejurări excepționale, în sensul articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 261/2004 (1), chiar și în condițiile în care greva nu a afectat în mod direct zborul în litigiu, care s-ar fi putut fi efectua la ora programată, dar anularea sau întârzierea s-a produs din cauza măsurilor de reorganizare a planului de zbor luate de operatorul aerian ca urmare a grevei (în speță, utilizarea aeronavei prevăzute pentru zbor în scopul remedierii efectelor grevei)?

                  2)

                  În situația în care un operator aerian poate fi exonerat de obligații și în cazul adoptării unei măsuri de reorganizare:
                  Prezintă relevanță faptul că măsura de reorganizare s-a adoptat înainte de debutul grevei, moment în care nu se putea prevedea încă ce zbor urma să fie afectat de grevă sau se poate avea în vedere o exonerare în situația în care reorganizarea planului de zbor s-a efectuat abia în timpul grevei sau după grevă și era deja cert că greva nu va afecta zborul în litigiu în mod direct?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza C-737/18 P: Hotărârea Curții (Camera a noua) din 20 noiembrie 2019 – Republica Portugheză/Comisia Europeană (Recurs – Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) – Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) – Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană – Cheltuieli efectuate de Republica Portugheză)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/9

      Hotărârea Curții (Camera a noua) din 20 noiembrie 2019 – Republica Portugheză/Comisia Europeană
      (Cauza C-737/18 P) (1)

      (Recurs - Fondul European de Garantare Agricolă (FEGA) - Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) - Cheltuieli excluse de la finanțarea de către Uniunea Europeană - Cheltuieli efectuate de Republica Portugheză)
      (2020/C 27/10)
      Limba de procedură: portugheza

         Părțile

         Recurentă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, J. Saraiva de Almeida, P. Barros da Costa și P. Estêvão, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Sauka și B. Rechena, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 35, 28.1.2019.


title: Cauza T-808/17: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Pethke/EUIPO („Funcție publică – Funcționari – Raport de evaluare – Legalitatea procedurilor de evaluare și de evaluare de apel – Obligație de imparțialitate a evaluatorului de apel”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/30

      Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Pethke/EUIPO
      (Cauza T-808/17) (1)

      („Funcție publică - Funcționari - Raport de evaluare - Legalitatea procedurilor de evaluare și de evaluare de apel - Obligație de imparțialitate a evaluatorului de apel”)
      (2020/C 27/36)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamant: Ralph Pethke (Alicante, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Lukošiūtė, agent, asistat de B. Wägenbaur, avocat)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE prin care se urmărește anularea raportului de evaluare a reclamantului pentru anul 2016, precum și, în măsura în care este necesar, anularea deciziei Consiliului de administrație al EUIPO din 18 octombrie 2017 de respingere a reclamației reclamantului

         Dispozitivul

                  1)

                     Anulează raportul de evaluare a domnului Ralph Pethke aferent anului 2016 și decizia Consiliului de administrație al Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) din 18 octombrie 2017 de respingere a reclamației formulate de domnul Pethke.

                  2)

                     Obligă EUIPO să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de domnul Pethke.

         (1)  JO C 42, 5.2.2018.


title: Cauza C-270/19 P: Recurs introdus la 28 martie 2019 de către WB împotriva ordonanței Tribunalului (camera a treia) pronunțate la 23 ianuarie 2019 în cauza T-579/18, WB/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/9

      Recurs introdus la 28 martie 2019 de către WB împotriva ordonanței Tribunalului (camera a treia) pronunțate la 23 ianuarie 2019 în cauza T-579/18, WB/Comisia
      (Cauza C-270/19 P)
      (2020/C 27/11)
      Limba de procedură: romana

         Părțile

         Recurentă: WB (reprezentant: N. Ciocea, avocată)

         Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 3 decembrie 2019 Curtea (Camera șaptea) a respins recursul ca fiind vădit nefondat.


title: Cauza T-644/18: Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopiderm) („Marca Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DermoFaes Atopiderm – Marca Uniunii Europene verbală anterioară Dermowas – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/30

      Hotărârea Tribunalului din 28 noiembrie 2019 – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopiderm)
      (Cauza T-644/18) (1)

      („Marca Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene verbale DermoFaes Atopiderm - Marca Uniunii Europene verbală anterioară Dermowas - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 27/37)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Germania) (reprezentant: A. Thünken, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Ivanauskas și H. O’Neill, agenți)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Spania) (reprezentanți: A. Vela Ballesteros și S. Fernandez Malvar, avocați)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 11 iulie 2018 (cauza R 1305/2017-2), privind o procedură de opoziție între Dr. August Wolff și Faes Farma

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) și de Faes Farma, SA, inclusiv cheltuielile necesare efectuate de aceasta din urmă în fața camerei de recurs a EUIPO.

         (1)  JO C 4, 7.1.2019.


title: Cauza C-271/19 P: Recurs introdus la 28 martie 2019 de către WB împotriva ordonanței Tribunalului (camera a treia) pronunțate la 23 ianuarie 2019 în cauza T-329/18, WB/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/10

      Recurs introdus la 28 martie 2019 de către WB împotriva ordonanței Tribunalului (camera a treia) pronunțate la 23 ianuarie 2019 în cauza T-329/18, WB/Comisia
      (Cauza C-271/19 P)
      (2020/C 27/12)
      Limba de procedură: romana

         Părțile

         Recurentă: WB (reprezentant: N. Ciocea, avocată)

         Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană
      Prin Ordonanța din 3 decembrie 2019, Curtea (Camera șaptea) a respins recursul ca fiind vădit nefondat.


title: Cauza T-658/18: Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Hästens Sängar/EUIPO (Reprezentarea unui motiv în carouri) („Marcă a Uniunii Europene – Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană – Marcă figurativă reprezentând un motiv în carouri – Motiv absolut de refuz – Lipsa caracterului distinctiv – Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/31

      Hotărârea Tribunalului din 3 decembrie 2019 – Hästens Sängar/EUIPO (Reprezentarea unui motiv în carouri)
      (Cauza T-658/18) (1)

      („Marcă a Uniunii Europene - Înregistrare internațională care desemnează Uniunea Europeană - Marcă figurativă reprezentând un motiv în carouri - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001”)
      (2020/C 27/38)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Hästens Sängar AB (Köping, Suedia) (reprezentanți: M. Johansson și R. Wessman, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: A. Söder, H. O’Neill și D. Gája, agenți)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 8 august 2018 (cauza R 442/2018-2) privind înregistrarea internațională care desemnează Uniunea Europeană a unei mărci figurative reprezentând un motiv în carouri.

         Dispozitivul

                  1)

                     Respinge acțiunea.

                  2)

                     Obligă Hästens Sängar AB la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 25, 21.1.2019.


title: Cauza C-797/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 24 octombrie 2019 – B-GmbH/Finanzamt D

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/21

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 24 octombrie 2019 – B-GmbH/Finanzamt D
      (Cauza C-797/19)
      (2020/C 27/27)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: B-GmbH

         Pârâtă: Finanzamt D

         Întrebările preliminare

      Articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că reprezintă un ajutor de stat care intră sub incidența acestei dispoziții situația în care, conform reglementărilor unui stat membru, pierderile (permanente) ale unei societăți de capital rezultate dintr-o activitate economică desfășurată în absența unor remunerații care să acopere costurile trebuie considerate, în principiu, distribuiri de profit deghizate și, prin urmare, nu pot diminua profitul societății de capital, însă, în cazul societăților de capital în care majoritatea drepturilor de vot aparțin în mod direct sau indirect unor persoane juridice de drept public, nu trebuie aplicate consecințele juridice respective în privința operațiunilor care generează pierderi (permanente) dacă societățile în cauză desfășoară operațiunile menționate pentru motive legate de politica în domeniul transporturilor, al mediului, al asistenței sociale, al culturii, al educației sau al sănătății?


title: Cauza C-373/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 mai 2019 – Finanzamt München Abteilung III/Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/10

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 13 mai 2019 – Finanzamt München Abteilung III/Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics
      (Cauza C-373/19)
      (2020/C 27/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzhof

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Finanzamt München Abteilung III

         Pârâtă: Dubrovin & Tröger GbR - Aquatics

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Noțiunea de învățământ școlar sau universitar prevăzută la articolul 132 alineatul (1) literele (i) și (j) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (1) include și cursurile de înot?

                  2)

                  Recunoașterea unei organizații în sensul articolului 132 alineatul (1) litera (i) din Directiva 2006/112 drept organizație cu scopuri similare organismelor de drept public de educare a copiilor și a tinerilor, de învățământ școlar sau universitar, de formare și reconversie profesională poate decurge din faptul că cursurile oferite de această organizație vizează dobândirea unei competențe de bază elementare (în speță, înotul)?

                  3)

                  În cazul unui răspuns negativ la a doua întrebare, scutirea prevăzută la articolul 132 alineatul (1) litera (j) din Directiva 2006/112 presupune ca persoana impozabilă să fie un întreprinzător individual?

         (1)  JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7.


title: Cauza T-748/19: Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2019 – The Vitec Group/Comisia

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/48

      Acțiune introdusă la 1 noiembrie 2019 – The Vitec Group/Comisia
      (Cauza T-748/19)
      (2020/C 27/52)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: The Vitec Group plc (Richmond, Regatul Unit) și HIG Finance Ltd (Londra) (reprezentanți: C. McDonnell, barrister, B. Goren, solicitor, M. Peristeraki, avocat, și K. Desai, solicitor)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  constatarea faptului că nu a existat niciun ajutor de stat ilegal, anularea articolului 1 din Decizia Comisiei C(2019) 2526 final din 2 aprilie 2019 privind ajutorul de stat SA.44896 pus în aplicare de Regatul Unit cu privire la exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor care dețin SSC, în măsura în care acesta constată că a existat un ajutor de stat ilegal, și anularea obligației Regatului Unit de a recupera pretinsul ajutor de stat ilegal primit de reclamantă în acest context (articolele 2 și 3 din decizia atacată);

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea articolelor 2 și 3 din decizia atacată, în măsura în care acestea impun Regatului Unit să recupereze de la reclamantă pretinsul ajutor de stat, și

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor efectuate de reclamantă în cadrul prezentei proceduri.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă nouă motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează greșit contextul, scopul și funcționarea normelor Regatului Unit privind societățile străine controlate (SSC), în ceea ce privește tratamentul profiturilor financiare necomerciale. Concluziile Comisiei din decizia atacată se bazează pe erori vădite cumulative. În special, Comisia a săvârșit erori vădite în interpretarea sistemului fiscal general din Regatul Unit, în interpretarea scopurilor sistemului SSC, în ceea ce privește domeniul de aplicare specific al exonerării referitoare la finanțarea grupurilor și în definirea relațiilor de creditare eligibile.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia interpretează în mod eronat exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor ca fiind o scutire fiscală și, prin urmare, un avantaj. În legătură cu profiturile financiare necomerciale, exonerarea referitoare la finanțarea grupurilor reprezintă o dispoziție privind impozitarea și o parte a definiției limitelor normelor privind SSC, iar nu un avantaj selectiv. Comisia nu a oferit o analiză cantitativă care să arate că aceasta reprezintă un avantaj și, în absența unor dovezi convingătoare în sensul că măsura în cauză conduce la un avantaj, decizia atacată nu poate fi menținută.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a identificat în mod eronat sistemul de referință pentru evaluarea efectelor normelor privind SSC și a identificat în mod eronat normele privind SSC ca un set de norme distinct de sistemul general privind impozitarea societăților aplicabil în Regatul Unit. Comisia nu a înțeles în mod corect obiectivul normelor privind SSC și nu a luat în considerare marja de apreciere a Regatului Unit.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a săvârșit erori vădite în analiza sa privind ajutorul de stat și a aplicat criterii eronate atunci când a examinat problema comparabilității. Comisia nu a recunoscut nivelul diferit de risc pentru baza de impozitare din Regatul Unit aferent împrumuturilor acordate unei entități din grup care este impozabilă în Regatul Unit și împrumuturilor acordate unei entități din grup care nu este impozabilă în Regatul Unit și a concluzionat în mod irațional că împrumuturile intragrup sunt comparabile cu împrumuturile acordate terților.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că, chiar presupunând că măsurile SSC în cauză constituiau, la prima vedere, ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, decizia atacată a concluzionat în mod eronat că nu exista o justificare aplicabilă pentru a susține compatibilitatea măsurilor în cauză cu normele Uniunii privind ajutoarele de stat. În plus, decizia atacată este irațională și inconsecventă prin faptul că Comisia a acceptat în mod corect că partea 9A capitolul 9 din Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Legea privind impozitarea (internațională și alte dispoziții) din 2010] se justifică în cazurile în care singurul motiv pentru aplicarea unei taxe SSC în temeiul ipotezei contrafactuale prevăzute în capitolul 5 ar fi criteriul referitor la „capitalul care are legătură cu Regatul Unit”, pentru motivul că acest criteriu poate fi excesiv de dificil de utilizat în practică, dar totodată, fără furnizarea unei justificări adecvate, Comisia susține că respectivul capitol 9 nu se justifică niciodată în cazurile în care criteriul privind funcțiile de conducere semnificative ar determina aplicarea unei taxe SSC în temeiul capitolului 5 menționat. În realitate, criteriul privind funcțiile de conducere semnificative este excesiv de dificil de aplicat în practică, astfel încât Comisia ar fi trebuit să considere respectivul capitol 9 justificat și în contextul acestui criteriu și, astfel, ar fi trebuit să concluzioneze că nu există niciun ajutor de stat.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că, în cazul în care decizia atacată este confirmată, aplicarea acesteia prin recuperarea pretinsului ajutor de stat de la reclamantă va încălca principii fundamentale ale dreptului Uniunii, inclusiv libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor, subliniind că, în cazul reclamantei, SSC în cauză sunt situate în alte state membre.

                  7.

                  Al șaptelea motiv, întemeiat pe faptul că ordinul de recuperare care rezultă din decizia atacată este nefondat și contrar principiilor fundamentale ale Uniunii.

                  8.

                  Al optulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu a motivat în mod corespunzător elemente esențiale ale deciziei atacate, precum concluzia potrivit căreia taxa SSC prevăzută în capitolul 5 menționat ar putea fi aplicată utilizând criteriul privind funcțiile de conducere semnificative fără dificultăți sau fără a reprezenta o sarcină disproporționată.

                  9.

                  Al nouălea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată încalcă și principiul bunei administrări, potrivit căruia Comisia asigură transparență și previzibilitate în procedurile sale administrative și adoptă decizii într-un interval de timp rezonabil. Nu este rezonabil să dureze peste patru ca Comisia să ia decizia de deschidere a procedurii de investigare în prezenta cauză și ca ea să adopte o decizie la peste șase ani de la intrarea în vigoare a măsurii contestate.


title: Cauza C-593/19: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgerichts (Außenstelle Graz) (Austria) la 5 august 2019 – SK Telecom Co. Ltd.

text:
               27.1.2020

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/11

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesfinanzgerichts (Außenstelle Graz) (Austria) la 5 august 2019 – SK Telecom Co. Ltd.
      (Cauza C-593/19)
      (2020/C 27/14)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesfinanzgericht (Außenstelle Graz)

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: SK Telecom Co. Ltd.

         Pârâtă: Finanzamt Graz-Stadt

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 59a litera (b) din Directiva 2006/112/CE (1), astfel cum a fost modificată prin articolul 2 din Directiva 2008/8/CE (2), trebuie interpretat în sensul că utilizarea serviciilor de roaming într-un stat membru sub forma accesului la rețeaua națională de telefonie mobilă în vederea stabilirii legăturilor de intrare și de ieșire de către un „client final neimpozabil” stabilit temporar pe teritoriul național reprezintă o „utilizare și exploatare” pe teritoriul național, care justifică transferul locului de prestare a serviciilor din țara terță în acest stat membru, deși nici operatorul de telefonie mobilă care prestează serviciul, nici clientul final nu sunt stabiliți pe teritoriul Comunității, iar clientul final nici nu are domiciliul stabil sau reședința obișnuită pe teritoriul Comunității?

                  2)

                  Articolul 59a litera (b) din Directiva 2006/112/CE, astfel cum a fost modificată prin articolul 2 din Directiva 2008/8/CE, trebuie interpretat în sensul că locul de prestare a serviciilor de telecomunicații menționate la prima întrebare – care, în conformitate cu articolul 59 din Directiva 2006/112/CE, astfel cum a fost modificată prin articolul 2 din Directiva 2008/8/CE, este situat în afara Comunității – poate fi transferat pe teritoriul unui stat membru, deși nici operatorul de telefonie mobilă care prestează serviciul, nici clientul final nu sunt stabiliți pe teritoriul Comunității, iar clientul final nici nu are domiciliul stabil sau reședința obișnuită pe teritoriul Comunității, doar pentru motivul că serviciile de telecomunicații nu sunt supuse în țara terță niciunei taxe comparabile cu taxa pe valoarea adăugată prevăzută de dreptul Uniunii?

         (1)  Directiva Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).

         (2)  Directiva Consiliului din 12 februarie 2008 de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește locul de prestare a serviciilor (JO 2008, L 44, p. 11).