title: Cauza C-534/10 P: Recurs introdus la 17 decembrie 2010 de Brookfield New Zealand Ltd și Elaris SNC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 septembrie 2010 în cauza T-135/08, Schniga/OCSP — Elaris și Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer)

text:
               5.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 38/2

         Recurs introdus la 17 decembrie 2010 de Brookfield New Zealand Ltd și Elaris SNC împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) pronunțate la 13 septembrie 2010 în cauza T-135/08, Schniga/OCSP — Elaris și Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer)
   (Cauza C-534/10 P)
   2011/C 38/03
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Brookfield New Zealand Ltd și Elaris SNC (reprezentant: M. Eller, avocat)

      Celelalte părți în proces: Oficiul Comunitar pentru Soiuri de Plante, Schniga GmbH

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului;

               —

               trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal sau, în subsidiar, respingerea acțiunii formulate de Schniga GmbH, prin soluționarea în mod definitiv a litigiului, și, în consecință, confirmarea Deciziei Camerei de recurs a OCSP din 21 noiembrie 2007 în cauzele A-003/2007 și A-004/2007;

               —

               rambursarea cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recurentele susțin că hotărârea atacată trebuie anulată în temeiul următoarelor motive:
   I.   Inadmisibilitatea celui de al treilea motiv invocat de reclamanta Schniga GmbH. Examinarea nelegală a faptelor de către Camera de recurs. Încălcarea articolului 73 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2100/1994 (1) (denumit în continuare „regulamentul”).

               —

               Al treilea motiv invocat de reclamanta Schniga GmbH în susținerea acțiunii sale de anulare a deciziei Camerei de recurs și care a fost admis prin hotărârea atacată ar fi trebuit declarat inadmisibil întrucât implică o reexaminare a faptelor care nu este permisă potrivit articolului 73 alineatul (2) din regulament.

               —

               Tribunalul a încălcat articolul 73 alineatul (2) din regulament prin faptul că reexaminat în mod nelegal constatările de fapt efectuate de Camera de recurs, referitoare la conținutul real al cererii individuale, în sensul articolului 55 alineatul (4) din regulament, și la înțelegerea acestora de către reclamantă.

         II.   Încălcarea articolului 55 alineatul (4) coroborat cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) și cu articolul 80 din regulament

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că articolul 55 alineatul (4) din regulament conferă Oficiului competența de a adresa cereri individuale, a cărei încălcare are ca efect respingerea cererii de protecție comunitară a soiurilor de plante conform articolului 61 alineatul (1) litera (b) din regulament, nu numai în ceea ce privește calitatea materialului care trebuie prezentat intr-un anumit termen, ci și în ceea ce privește dovezile unei astfel de calități.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că articolul 55 alineatul (4) din regulament conferă Oficiului competența de a scinda cererile sale individuale în două cereri individuale autonome și independente, una privind chiar materialul, iar cealaltă privind dovezile calității, competență a cărei încălcare are ca efect respingerea cererii de protecție comunitară a soiurilor de plante, în conformitate cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) din regulament.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că articolul 55 alineatul (4) coroborat cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) din regulament conferă Oficiului competența de a permite, într-o situație în care termenul stabilit anterior pentru prezentarea materialului de o anumită calitate a expirat deja, o nouă prezentare de material, întrucât termenul pentru transmiterea dovezilor pentru calitatea unui astfel de material nu a expirat încă.

               —

               Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că articolul 55 alineatul (4) coroborat cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) din regulament conferă Oficiului competența de a permite o nouă prezentare de material care să nu conțină viruși, după ce termenul pentru prezentarea materialului menționat a expirat și era, în mod cert, clar că materialul respectiv conținea viruși.

               —

               În plus, având în vedere că materialul prezentat era infectat cu viruși și că, prin urmare, pentru acest material nu a putut fi transmis și nici nu urma fie transmis un certificat fitosanitar, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că expresia „cât mai curând posibil”, referitoare la solicitarea de a transmite certificatul fitosanitar care lipsea pentru materialul deja prezentat, nu poate fi interpretată ca termen și, în niciun caz, ca un termen expirat în ceea ce privește o cerere individuală în sensul articolului 55 alineatul (4) din regulament, care să conducă la respingerea cererii de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante în conformitate cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) din regulament.

               —

               De asemenea, Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit) că articolul 55 alineatul (4) din regulament conferă Oficiului puterea deplină de apreciere pentru a se asigura, fără niciun control suplimentar ierarhic sau jurisdicțional, de precizia și claritatea juridică a cererilor sale individuale, putere de apreciere a cărei nerespectare are ca efect respingerea cererii de acordare a protecției comunitare a soiurilor de plante în conformitate cu articolul 61 alineatul (1) litera (b) din regulament, și atunci când a afirmat (sau a presupus în mod implicit), în plus, că o astfel de evaluare discreționară de către Oficiu poate fi realizată a) indiferent dacă solicitantul a depus în mod oficial și în termen o cerere de repunere în drepturi potrivit articolului 80 din regulament și b) fără să se ia în considerare modul concret în care solicitantul a înțeles o astfel de cerere sau buna ori reaua sa credință în privința interpretării unei astfel de cereri.

      (1)  JO L 227, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 15, p. 197.


title: Cauza C-523/14: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Gelderland – Țările de Jos) – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA/VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren [Trimitere preliminară — Spațiul de libertate, securitate și justiție — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 1 — Domeniu de aplicare — Plângere cu constituire ca parte civilă — Articolul 27 — Litispendență — Cerere formulată în fața unei instanțe a unui alt stat membru — Instrucție judiciară în curs — Articolul 30 — Data la care se consideră că o instanță este sesizată]

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Gelderland – Țările de Jos) – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA/VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren
   (Cauza C-523/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Spațiul de libertate, securitate și justiție - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 1 - Domeniu de aplicare - Plângere cu constituire ca parte civilă - Articolul 27 - Litispendență - Cerere formulată în fața unei instanțe a unui alt stat membru - Instrucție judiciară în curs - Articolul 30 - Data la care se consideră că o instanță este sesizată])
   (2015/C 414/13)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Gelderland

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA

      Pârâți: VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială trebuie interpretat în sensul că o plângere cu constituire ca parte civilă depusă la o instanță de instrucție intră în domeniul de aplicare al acestui regulament în măsura în care are ca obiect repararea pecuniară a prejudiciului invocat de autorul plângerii.

               2)

               Articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că o cerere este introdusă, în sensul acestei dispoziții, atunci când o plângere cu constituire ca parte civilă a fost depusă la o instanță de instrucție, deși instrucția cauzei în discuție nu este încă terminată.

               3)

               Articolul 30 din Regulamentul nr. 44/2001 trebuie interpretat în sensul că, atunci când o persoană formulează o plângere cu constituire ca parte civilă la o instanță de instrucție prin depunerea unui act care nu trebuie, potrivit dreptului național aplicabil, să fie notificat sau comunicat înaintea acestei depuneri, data care trebuie reținută pentru a se considera că această instanță este sesizată este cea la care plângerea respectivă a fost depusă.

      (1)  JO C 34, 2.2.2015.


title: Cauza T-908/16: Acțiune introdusă la 20 decembrie 2016 – Starbucks (HK)/EUIPO – Now Wireless (nowwireless)

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/28

         Acțiune introdusă la 20 decembrie 2016 – Starbucks (HK)/EUIPO – Now Wireless (nowwireless)
   (Cauza T-908/16)
   (2017/C 046/32)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Starbucks (HK) Ltd (Hong Kong, China) (reprezentant: P. Kavanagh, solicitor)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Now Wireless Ltd (Whyteleafe, Regatul Unit)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă care cuprinde elementul verbal „nowwireless” – cererea de înregistrare nr. 6 782 569

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 17 octombrie 2016 în cauza R 662/2016-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate, precum și a deciziei pronunțate de divizia de opoziție;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-127/16 P: Recurs introdus la 26 februarie 2016 de SNCF Mobilités (SNCF) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 17 decembrie 2015 în cauza T-242/12, SNCF/Comisia

text:
               25.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 145/25

         Recurs introdus la 26 februarie 2016 de SNCF Mobilités (SNCF) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 17 decembrie 2015 în cauza T-242/12, SNCF/Comisia
   (Cauza C-127/16 P)
   (2016/C 145/32)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: SNCF Mobilités (SNCF) (reprezentanți: P. Beurier, O. Billard, G. Fabre, V. Landes, avocați)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Franceză, Mory SA, în lichidare, Mory Team, în lichidare

      Concluziile recurentei

               —

               Declararea recursului ca fiind admisibil și fondat;

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului pronunțate la 17 decembrie 2015 în cauza T-242/12, Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Comisia;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă mai multe motive.
   În primul rând, prin faptul că a denaturat dispozițiile articolului 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2, referitoare la cesiunea activelor în bloc ale Sernam, Tribunalul a săvârșit mai multe erori de drept și nu și-a îndeplinit obligația de motivare.
   În al doilea rând, prin faptul că a considerat că cerințele de deschidere și de transparență aplicabile cererii de ofertă prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Decizia Sernam 2 presupuneau în mod obligatoriu ca la procedură să fi participat de la început candidatul selecționat în această calitate și în mod autonom, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept.
   În al treilea rând, prin faptul că a considerat că oferta echipei de conducere a Sernam era mult mai defavorabilă pentru vânzător decât ofertele preliminare ale celorlalți candidați, Tribunalul a recurs la o denaturare a situației de fapt și a săvârșit o eroare de drept.
   În al patrulea rând, prin faptul că a considerat că nu a fost făcută o confuzie de către Comisie între obiectul și prețul vânzării activelor în bloc ale Sernam, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, nu și-a îndeplinit obligația de motivare și a statuat printr-o motivare contradictorie.
   În al cincilea rând, prin faptul că a considerat că înscrierea în pasivul lichidării judiciare al societății Sernam S.A. a creanței care corespunde cuantumului ajutorului de 41 de milioane de euro nu era conformă cu articolul 4 din Decizia Sernam 2, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept și a denaturat partea dispozitivă a Deciziei Sernam 2.
   În al șaselea rând, prin faptul că a considerat că principiul investitorului privat într-o economie de piață nu era aplicabil cesiunii activelor în bloc ale Sernam, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, nu și-a îndeplinit obligația de motivare și a denaturat partea dispozitivă a Deciziei Sernam 2.


title: Cauza C-112/06: Ordonanța președintelui Curții din 2 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/30

         Ordonanța președintelui Curții din 2 octombrie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-112/06) (1)

   (2009/C 69/55)

      Limba de procedură: greaca

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 121, 20.5.2006.


title: Cauza C-255/07: Ordonanța președintelui Curții din 21 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/28

         Ordonanța președintelui Curții din 21 februarie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-255/07) (1)

   (2008/C 128/57)

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 183, 4.8.2007.


title: Cauza F-29/13: Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — ZZ/EMA

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/57

         Acțiune introdusă la 28 martie 2013 — ZZ/EMA
   (Cauza F-29/13)
   2013/C 207/95
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, avocați)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Medicamente

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu prelungi contractul de agent temporar al reclamantului și cererea de daune interese

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 30 august 2012 de a nu prelungi contractul reclamantului, de încetare a raportului de muncă la 30 aprilie 2013 și de a-i acorda din oficiu concediu;

               —

               anularea deciziei din 26 februarie 2013 de respingere a cererii de prelungire a contractului;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și la plata către reclamant a sumei de 25 000 de euro pentru prejudiciul moral suferit.


title: Cauza C-421/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 24 iulie 2013 — Apple Inc./Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundespatentgericht (Germania) la 24 iulie 2013 — Apple Inc./Deutsches Patent- und Markenamt
   (Cauza C-421/13)
   2013/C 313/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundespatentgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Apple Inc.

      Pârât: Deutsches Patent- und Markenamt

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 2 din Directiva 2008/95/CE (1) trebuie interpretat în sensul că protecția pentru „ambalaj[ul unui produs]” include și modul de prezentare în care se materializează un serviciu?

               2.

               Articolul 2 și articolul 3 alineatul (1) din directivă trebuie interpretate în sensul că un semn care redă modul de prezentare în care se materializează un serviciu poate fi înregistrat ca marcă?

               3.

               Articolul 2 din directivă trebuie interpretat în sensul că cerința de a putea reprezenta grafic marca este îndeplinită doar printr-un desen sau prin completări cum ar fi o descriere a modului de prezentare sau indicații absolute privind dimensiunile în metri ori indicații relative cu precizarea proporțiilor?

               4.

               Articolul 2 din directivă trebuie interpretat în sensul că sfera de protecție a mărcii pentru servicii din cadrul comerțului cu amănuntul se extinde și la produsele fabricate de comerciant însuși?

      (1)  Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membru cu privire la mărci (JO L 299, p. 25).


title: Cauza C-120/11: Ordonanța președintelui Curții din 13 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Santa Maria Capua Vetere — Italia) — Procura della Repubblica/Yeboah Kwadwo

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/18

         Ordonanța președintelui Curții din 13 iulie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Tribunale di Santa Maria Capua Vetere — Italia) — Procura della Repubblica/Yeboah Kwadwo
   (Cauza C-120/11) (1)

   2011/C 298/33
   Limba de procedură: italiană
   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza C-317/10 P: Recurs introdus la 2 iulie 2010 de Union Investment Privatfonds GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauzele conexate T-303/06 și T-337/06, UniCredito Italiano SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Union Investment Privatfonds GmbH

text:
               11.9.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 246/25

         Recurs introdus la 2 iulie 2010 de Union Investment Privatfonds GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) pronunțate la 27 aprilie 2010 în cauzele conexate T-303/06 și T-337/06, UniCredito Italiano SpA/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) și Union Investment Privatfonds GmbH
   (Cauza C-317/10 P)
   ()
   2010/C 246/43
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurentă: Union Investment Privatfonds GmbH (reprezentant: J. Zindel, Rechtsanwalt)

      Cealaltă parte în proces: UniCredito Italiano SpA și Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în totalitate a Hotărârii din 27 aprilie 2010, T-303/06 și T-337/06;

               —

               respingerea acțiunii;

               —

               anularea Deciziei camerei de recurs a OAPI din 5 septembrie 2006 în cauza R 156/2005-2 și admiterea opoziției formulate de intervenientă împotriva înregistrării mărcii comunitare 2 236 164„UNIWEB” pentru „afaceri imobiliare”;

               —

               anularea Deciziei camerei de recurs a OAPI din 25 septembrie 2006 în cauza R 502/2005-2 și admiterea opoziției formulate de intervenientă împotriva înregistrării mărcii comunitare 2 330 066„UniCredit Wealth Management” pentru „afaceri imobiliare”.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, se invocă aplicarea greșită a articolului 8 alineatul (1) litera (b) ultima teză din Regulamentul (CE) nr. 40/94 (1). În plus, se susține că hotărârea atacată s-a întemeiat pe o situație de fapt incompletă și care în parte nu corespunde realității.
   În mod greșit și spre deosebire de OAPI, care admisese în esență pretențiile recurentei, Tribunalul nu a admis că mărcile care fac obiectul acțiunilor fac parte dintr-o mare familie de mărci. Se afirmă că toate mărcile care aparțin familiei respective se caracterizează prin aceeași silabă inițială, atașată fără nicio separare la un alt concept din sectorul investițiilor. Mărcile pentru care s-a solicitat înregistrarea prezintă de asemenea aceleași caracteristici distinctive ale acestei serii. Denaturând faptele, Tribunalul a considerat că mărcile în conflict sunt diferite din punct de vedere structural, întrucât în cadrul mărcilor a căror înregistrare se solicită silaba inițială este atașată la un element în limba engleză, în timp ce în cadrul mărcilor recurentei această silabă inițială este atașată la un element în limba germană. Cu toate acestea, în mod greșit Tribunalul nu a luat în considerare faptul că, în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) ultima ultima teză din Regulamentul (CE) nr. 40/94, în considerarea apartenenței la o serie de mărci, trebuie luate în considerare toate mărcile din această familie de mărci. În acest sens, se arată că trebuie precizat că și recurenta utilizează elemente în limba engleză și internaționale, motiv pentru care punctul de vedere contrar al Tribunalului este în mod obiectiv greșit.
   Se arată de asemenea că Tribunalul, săvârșind din nou o eroare, sa bazat pe premisa că mărcile utilizate de recurentă pentru a desemna fonduri de investiții sunt utilizate întotdeauna împreună cu denumirea instituției emitente. Acest fapt este însă infirmat de probele pe care recurenta le-a prezentat deja la OAPI, din care reiese, astfel cum s-a arătat, că în articolele de presă în materie de fonduri sau chiar în cadrul activităților de consultanță pentru investiții nu este amintit numele instituției emitente.
   Se reiterează că hotărârea atacată prezintă o lacună în motivare, în măsura în care nu este clar modul în care Tribunalul a determinat punctul de vedere al publicului german, de importanță decisivă pentru analiza riscului de confuzie.
   Acesta ar fi fost totuși necesar, în lumina faptului că recurenta, prezentând mai multe decizii ale Oficiului german pentru brevete și mărci (DPMA) și ale altor instanțe germane, a demonstrat că Oficiul (DPMA) și instanțele germane pornesc de la premisa că în percepția publicului german există o confuzie în cazul în care anumite mărci care conțin aceeași silabă inițială din seria de mărci a recurentei sunt înregistrate sau utilizate de terți pentru a desemna servicii din sectorul financiar.
   În final, se afirmă că nici Tribunalul, nici OAPI nu au înțeles că există un risc de confuzie cauzat de proximitatea serviciilor și în sectorul „afacerilor imobiliare”. În cazul fondurilor imobiliare desemnate de mărcile recurentei, se declară că plus-valoarea sperată de investitor este realizată prin intermediul operațiunilor de gestiune, locațiune sau vânzare de imobile. Se susține că atât OAPI, cât și Tribunalul s-au bazat în mod greșit pe premisa că gestionarea unui fond imobiliar se limitează la atragerea de capital. În măsura în care OAPI a atribuit serviciului de „afaceri imobiliare” numai activități similare celei de mediere, aceasta nu ia în considerare în mod corect faptul că noțiunea „afaceri imobiliare” este mult mai largă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146)


title: Cauza T-128/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 martie 2008 — Suez/OAPI (Delivering the essentials of life) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Delivering the essentials of life — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/25

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 12 martie 2008 — Suez/OAPI (Delivering the essentials of life)
   (Cauza T-128/07) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale Delivering the essentials of life - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 107/42)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Suez (Paris, Franța) (reprezentanți: P. Combeau și D. Régnier, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 2 februarie 2007 (cauza R 811/2006-1) privind o cerere de înregistrare a mărcii Delivering the essentials of life ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Suez la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 140, 23.6.2007.


title: Cauza C-300/08 P: Recurs introdus la 7 iulie 2008 de Leche Celta, SL împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 23 aprilie 2008 în cauza T-35/07, Leche Celta/OAPI

text:
               30.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/36

         Recurs introdus la 7 iulie 2008 de Leche Celta, SL împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a treia) pronunțate la 23 aprilie 2008 în cauza T-35/07, Leche Celta/OAPI
   (Cauza C-300/08 P)
   (2008/C 223/57)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurentă: Leche Celta, SL (reprezentanți: J. Calderón Chavero, abogado, T. Villate Consonni, abogada)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Celia SA
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea Hotărârii Camerei a treia a Tribunalului de Primă Instanță din 23 aprilie 2008 în cauza T-35/07 pentru a se constata în mod clar incompatibilitatea mărcilor CELIA/CELTA;

               —

               obligarea la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin recursul său, recurenta contestă, în esență, aprecierea Tribunalului cu privire la asemănarea mărcilor în cauză. Într-adevăr, potrivit acesteia, asemănarea între cele două mărci ar fi astfel încât publicul relevant nu ar putea să identifice diferența dintre acestea, cu atât mai mult cu cât produsele pe care le desemnează sunt identice. Tribunalul ar fi săvârșit așadar mai multe erori de apreciere considerând drept redus gradul de asemănare verbală și conceptuală între semnele în conflict.


title: Cauze conexate C-235/10-C-239/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxemburg) — David Claes/Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare (Trimitere preliminară — Politică socială — Directiva 98/59/CE — Concedieri colective — Reziliere imediată a contractului de muncă ca urmare a unei hotărâri judecătorești prin care se dispune dizolvarea și lichidarea angajatorului persoană juridică — Neconsultarea reprezentanților lucrătorilor — Asimilarea lichidatorului cu angajatorul)

text:
               30.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 130/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 3 martie 2011 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxemburg) — David Claes/Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare
   (Cauze conexate C-235/10-C-239/10) (1)

   (Trimitere preliminară - Politică socială - Directiva 98/59/CE - Concedieri colective - Reziliere imediată a contractului de muncă ca urmare a unei hotărâri judecătorești prin care se dispune dizolvarea și lichidarea angajatorului persoană juridică - Neconsultarea reprezentanților lucrătorilor - Asimilarea lichidatorului cu angajatorul)
   2011/C 130/14
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: David Claes (C-235/10), Sophie Jeanjean (C-236/10), Miguel Rémy (C-237/10), Volker Schneider (C-238/10), Xuan-Mai Tran (C-239/10)

      Pârâtă: Landsbanki Luxembourg SA, aflată în lichidare

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Cour de cassation (Luxemburg) — Interpretarea articolelor 1, 2 și 3 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO L 225, p. 16, Ediție specială 05, vol. 5, p. 95) — Dispoziții naționale care prevăd rezilierea imediată a contractului de muncă ca urmare a unei declarări judiciare a falimentului în cazul unei încetări a operațiunilor comerciale — Lipsa consultării reprezentanților lucrătorilor anterior unei astfel de concedieri — Asimilarea lichidatorului din cadrul procedurii falimentului cu angajatorul

      Dispozitivul

               1.

               Articolele 1-3 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective trebuie interpretate în sensul că se aplică încetării activității unei instituții angajatoare ca urmare a unei hotărâri judecătorești prin care se dispune dizolvarea sa și lichidarea sa pentru insolvabilitate, chiar dacă, în cazul unei asemenea încetări, legislația națională prevede rezilierea cu efect imediat a contractelor de muncă ale lucrătorilor.

               2.

               Până la încetarea definitivă a personalității juridice a unei instituții cu privire la care se dispune dizolvarea și lichidarea, trebuie îndeplinite obligațiile care decurg din articolele 2 și 3 din Directiva 98/59. Obligațiile care revin angajatorului în temeiul acestor articole trebuie executate de conducerea instituției în cauză, cât timp aceasta rămâne în funcție, chiar cu competențe limitate în ceea ce privește administrarea respectivei instituții, sau de lichidatorul acesteia, în măsura în care administrarea instituției menționate este preluată în totalitate de acest lichidator.

      (1)  JO C 209, 31.7.2010.


title: Cauza T-479/11: Acțiune introdusă la 9 septembrie 2011 — Franța/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/26

         Acțiune introdusă la 9 septembrie 2011 — Franța/Comisia
   (Cauza T-479/11)
   2011/C 340/54
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha și J. Gstalter, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în totalitate a deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prin cererea introductivă, reclamanta solicită Tribunalului anularea Deciziei C(2011) 4483 final a Comisiei Europene din 29 iunie 2011 privind ajutorul de stat nr. C 35/2008 acordat de Franța instituției publice cu caracter industrial și comercial „Institut Français du Pétrole”.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv se întemeiază pe o eroare de drept, în măsura în care Comisia nu ar fi dovedit corespunzător cerințelor legale existența unui ajutor de stat. Astfel, reclamanta consideră că, pentru a constata existența unui ajutor de stat, Comisia nu a respectat normele care guvernează proba în materie de ajutoare de stat, atât în ceea ce privește sarcina probei, cât și standardul de probațiune.

               2.

               Al doilea motiv, împărțit în patru aspecte, se întemeiază pe erori de fapt și de drept, în măsura în care Comisia a reținut existența unei garanții implicite nelimitate în favoarea Institut Français du Pétrole. Reclamanta arată că:

                           —

                           din examinarea dreptului francez, nu se poate deduce existența unui principiu de garantare de către stat a datoriilor Institut Français du Pétrole;

                           —

                           faptul că procedurile de drept comun în materie de reorganizare și de faliment nu sunt aplicabile Institut Français du Pétrole nu ar însemna că creditorii unei astfel de instituții s-ar afla într-o situație mai favorabilă decât creditorii unei întreprinderi supuse dreptului comercial;

                           —

                           mecanismele care permit să se pună în discuție răspunderea statului nu pot fi asimilate unui mecanism de garantare nelimitată și

                           —

                           eventuala menținere a anumitor creanțe corespunzătoare obligațiilor de servicii public ale Institut Français du Pétrole nu ar avea legătură cu statutul instituției.

               3.

               Al treilea motiv, împărțit în două aspecte, se întemeiază pe încălcarea noțiunii de avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, în măsura în care:

                           —

                           Comisia ar fi concluzionat în mod eronat că existența unei garanții, presupunând că ar fi dovedită, ar crea un avantaj în favoarea Institut Français du Pétrole și

                           —

                           în subsidiar, Comisia ar fi încălcat noțiunea de avantaj atunci când a considerat că pretinsul avantaj de care ar beneficia Institut Français du Pétrole datorită garanției sale statutare a fost transferată filialelor sale de drept privat Axens și Prosernat.


title: Cauza T-244/10: Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Tsakiris-Mallas/OAPI — Seven (7 Seven Fashion Shoes) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative 7 Seven Fashion Shoes — Mărcile naționale figurative anterioare Seven și 7seven — Refuz parțial de înregistrare — Motive relative de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               23.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/10

         Hotărârea Tribunalului din 8 mai 2012 — Tsakiris-Mallas/OAPI — Seven (7 Seven Fashion Shoes)
   (Cauza T-244/10) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative 7 Seven Fashion Shoes - Mărcile naționale figurative anterioare Seven și 7seven - Refuz parțial de înregistrare - Motive relative de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2012/C 184/16
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Tsakiris-Mallas AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Simantiras, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Crespo Carrillo, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Seven SpA (Leinì, Italia) (reprezentant: D. Sindico, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 22 martie 2010 (R 1045/2009-2) referitoare la o procedură de opoziție între Seven SpA și Tsakiris-Mallas AE

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Tsakiris-Mallas AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 221, 14.8.2010.


title: Cauza F-83/11: Acțiune introdusă la 26 august 2011 — ZZ/Comisia

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/41

         Acțiune introdusă la 26 august 2011 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-83/11)
   2011/C 340/86
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei adoptate de președintele juriului concursului EPSO/AST/112/10 — Asistenți (AST 3) prin care reclamanta nu a fost admisă la probele de evaluare

      Concluziile reclamantului

               —

               Cu titlu principal:

                           —

                           anularea deciziei adoptate la 17 mai 2011 prin care se refuză reclamantei dreptul de a participa de probele de evaluare în cadrul concursului EPSO/AST/112/10 — Asistenți de gradul AST 3;

                           —

                           în consecință, să declare că reclamanta trebuie reintegrată în procedura de recrutare instituită de concursul menționat, dacă este cazul prin organizarea unor noi probe de evaluare.

               —

               cu titlu subsidiar, în cazul în care nu se admite cererea principală, quod non, obligarea pârâtei la plata unei sume stabilite provizoriu și ex aequo et bono la 20 000 de euro, ca reparație a prejudiciului material, majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală de la data hotărârii care urmează a fi pronunțată;

               —

               în orice caz, obligarea pârâtei la plata unei sume stabilite provizoriu și ex aequo et bono la 20 000 de euro, ca reparație a prejudiciului moral, majorată cu dobânzi de întârziere la rata legală de la data hotărârii care urmează a fi pronunțată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-858/16: Acțiune introdusă la 6 decembrie 2016 – Dow Corning și Dow Corning Europe/Comisia

text:
               13.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/20

         Acțiune introdusă la 6 decembrie 2016 – Dow Corning și Dow Corning Europe/Comisia
   (Cauza T-858/16)
   (2017/C 046/23)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Dow Corning Corporation (Midland, Michigan, Statele Unite) și Dow Corning Europe (Seneffe, Belgia) (reprezentanți: S. Verschuur, M. Stroungi și L. Mélia, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolelor 1-4 din Decizia Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutor de stat pentru exceptarea de la dispozițiile referitoare la profitul excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia (denumită în continuare „decizia atacată”) (1);

               —

               în subsidiar, anularea articolului 2 alineatul (1) din decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 1 litera (d) din Regulamentul 2015/1589 (2), întrucât aceasta a calificat în mod eronat drept schemă de ajutor deciziile fiscale anticipate referitoare la profitul excedentar, săvârșind astfel diverse erori vădite de drept, de fapt și de apreciere și oferind o motivare insuficientă în acest sens.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât aceasta a săvârșit o eroare materială de drept și o eroare vădită de apreciere în interpretarea și aplicarea sistemului de referință pentru a stabili dacă deciziile fiscale anticipate referitoare la profitul excedentar confereau un avantaj selectiv.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât aceasta a apreciat în mod eronat că deciziile fiscale anticipate referitoare la profitul excedentar confereau un avantaj selectiv, săvârșind astfel diverse erori vădite de fapt și de apreciere, neefectuând o examinare diligentă și imparțială și indicând o motivare insuficientă.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către Comisie a articolului 16 din Regulamentul 2015/1589 și a unor principii ale dreptului Uniunii, întrucât aceasta a săvârșit o eroare materială de drept și o eroare vădită de apreciere și a oferit o motivare insuficientă în stabilirea metodologiei pentru cuantificarea pretinsului ajutor.

      (1)  Decizia (UE) 2016/1699 a Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat privind scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Belgia [notificată cu numărul C(2015) 9837] (JO 2016, L 260, p. 61).

      (2)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9).


title: Cauza T-431/07: Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2011 — Gebr. Heller Maschinenfabrik/OAPI — Fernández Martinez (HELLER) ( „Marcă comunitară — Opoziție — Retragerea opoziției — Nepronunțare asupra fondului” )

text:
               11.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 39/13

         Ordonanța Tribunalului din 15 decembrie 2011 — Gebr. Heller Maschinenfabrik/OAPI — Fernández Martinez (HELLER)
   (Cauza T-431/07) (1)

   (Marcă comunitară - Opoziție - Retragerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului)
   2012/C 39/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Gebr. Heller Maschinenfabrik GmbH (Nürtingen, Germania) (reprezentanți: W. Keßler și S. Baur, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial S. Schäffner, ulterior R. Pethke, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă în fața Tribunalului: Manuel Fernández Martinez (Elche, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 11 septembrie 2007 (cauza R 974/2006-2) privind o procedură de opoziție între Manuel Fernández Martinez și Gebr. Heller Maschinenfabrik GmbH

      Dispozitivul

               1.

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2.

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 9.2.2008.


title: Cauza C-448/13 P: Recurs introdus la 7 august 2013 de Delphi Technologies, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 6 iunie 2013 în cauza T-515/11, Delphi Technologies, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/10

         Recurs introdus la 7 august 2013 de Delphi Technologies, Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 6 iunie 2013 în cauza T-515/11, Delphi Technologies, Inc./Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)
   (Cauza C-448/13 P)
   2013/C 313/19
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Delphi Technologies, Inc. (reprezentanți: C. Albrecht, J. Heumann, Rechtsanwälte)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Concluziile

   Recurenta solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 6 iunie 2013 în cauza T-515/11, anularea deciziei atacate în măsura în care a respins calea de atac formulată de recurentă împotriva deciziei examinatorului din 25 august 2010 și obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Recursul este îndreptat împotriva Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene (Camera a șasea) din 6 iunie 2013, pronunțată în cauza T-515/11, prin care s-a respins o acțiune în anulare introdusă împotriva unei decizii a Camerei a doua de recurs a OAPI prin care s-a confirmat respingerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare „INNOVATION FOR THE REAL WORLD”.
   Recursul se întemeiază pe trei motive:

               1.

               Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară (1) prin faptul că nu a stabilit în mod corect publicul relevant și gradul său de cunoaștere. Produsele sunt destinate exclusiv profesioniștilor care au un grad ridicat de cunoaștere în ceea ce privește sloganele publicitare.

               2.

               Tribunalul a încălcat articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca comunitară și prin faptul că a aplicat un criteriu prea strict pentru a aprecia dacă marca a cărei înregistrare se solicită avea un caracter distinctiv. În special, Tribunalul a înțeles în mod greșit liniile directoare formulate în jurisprudența mai recentă, în special în cauza C-398/08 P, Audi/OAPI.

               3.

               În al treilea rând, Tribunalul a încălcat principiile generale ale egalității de tratament și bunei administrări, care sunt principii de bază pentru administrarea adecvată a UE. Faptul că OAPI a înregistrat în trecut sloganuri cu o structură identică care conțineau termenul „INNOVATION” ar trebui luat în considerare, chiar dacă deciziile anterioare nu sunt obligatorii.

         Recurenta susține că decizia în litigiu trebuie, prin urmare, anulată și că trebuie afirmat caracterul distinctiv intrinsec al sloganului „INNOVATION FOR THE REAL WORLD”.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară, JO L 78, p. 1.


title: Cauza C-162/17 P: Recurs introdus la 30 martie 2017 de Republica Polonă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 19 ianuarie 2017 în cauza T-701/15, Stock Polska/EUIPO Lass & Steffen (LUBELSKA)

text:
               24.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 239/22

         Recurs introdus la 30 martie 2017 de Republica Polonă împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 19 ianuarie 2017 în cauza T-701/15, Stock Polska/EUIPO Lass & Steffen (LUBELSKA)
   (Cauza C-162/17 P)
   (2017/C 239/28)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Recurentă: Republica Polonă (reprezentant: Bogusław Majczyna)

      Cealaltă parte din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

      Concluziile recurentei

               —

               anularea în totalitate a Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 19 ianuarie 2017, Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (LUBELSKA), T-701/15;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare;

               —

               obligarea fiecărei părți la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Republica Polonă solicită anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a noua) din 19 ianuarie 2017, Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (LUBELSKA), T-701/15 (EU:T:2017:16), și trimiterea cauzei Tribunalului spre rejudecare.
   Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins acțiunea formulată de Stock Polska sp. z o.o., cu sediul în Lublino, împotriva Deciziei camerei de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (OAPI, în prezent, ca urmare a schimbării denumirii, Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală – EUIPO) din 24 septembrie 2015, cauza R 1788/2014-5, prin care a fost confirmată Decizia EUIPO din 14 mai 2014 de respingere a înregistrării unei mărci a Uniunii în favoarea Stock Polska sp. z o.o.
   Hotărârea Tribunalului și deciziile anterioare ale EUIPO resping înregistrarea mărcii „Lubelska” din cauza asemănării cu marca „Lubeca”, asemănare care presupune un risc de confuzie pentru publicul de pe teritoriul Germaniei, unde marca anterioară „Lubeca” este protejată în ceea ce privește originea produselor desemnate de marca menționată, în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) al Consiliului nr. 207/2009 din 26 februarie 2009 privind marca comunitară.
   În susținerea recursului său, Republica Polonă invocă următoarele motive:

               1.

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1 litera (b) din Regulamentul(CE) al Consiliului nr. 207/2009 din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1), întrucât nu a fost efectuată o apreciere globală a existenței unui risc de confuzie, bazată pe impresia globală a elementelor distinctive și dominante, în special având în vedere limitarea nejustificată a examinării similitudinii dintre semne la un singur element al mărcii anterioare (elementul verbal).
               Tribunalul a admis în mod greșit posibilitatea de a lua în considerare, în examinarea asemănării dintre cele două mărci, numai unul dintre elementele constitutive ale unei mărci complexe (elementul verbal) și de a-l compara cu o altă marcă, excluzând din această examinare elementul grafic, fără a fi stabilit în prealabil că elementul verbal constituie elementul dominant, iar elementul grafic este nerelevant. Tribunalul s-a limitat să declare că elementul grafic are un caracter distinctiv slab, fără a ține seama de faptul că existența unui element cu caracter distinctiv slab nu echivalează în mod necesar cu caracterul nedominant al unui asemenea element.

               2.

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, precum și a principiilor egalității de tratament, bunei administrări și securității juridice, ca urmare a neluării în considerare a faptului că EUIPO nu a urmat propria practică decizională anterioară, formulată în liniile directoare ale EUIPO, și, în consecință, a confirmării unei decizii contrare acestei practici.
               Tribunalul nu a ținut seama de faptul că EUIPO s-a îndepărtat de la propria practică decizională anterioară, formulată în liniile directoare referitoare la aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, și de faptul că nu existau circumstanțe speciale care să justifice această îndepărtare.

               3.

               Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 întrucât în aprecierea existenței unui risc de confuzie este admisă în mod greșit veridicitatea unor fapte care, pe baza unor cunoștințe comune, nu se verifică, și nu sunt luate în considerare fapte cunoscute și relevante, ceea ce conduce la o denaturare a faptelor și a probelor, și anume:

                           a)

                           se admite ca notoriu faptul că un consumator mediu german nu cunoaște semnificația denumirii „Lubeca”, ignorându-se că gradul de cunoaștere al denumirilor latine de orașe (precum „Lubeca”) nu are nicio legătură cu gradul de cunoaștere al limbii latine ca atare, precum și împrejurarea că un consumator de băuturi alcoolice atribuie importanță provenienței geografice a unor asemenea băuturi;

                           b)

                           se admite ca notoriu faptul că elementul grafic care reprezintă o coroană este prezent în general pe etichetele băuturilor alcoolice;

               4.

               Încălcarea obligației de motivare în aplicarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, întrucât:

                           a)

                           nu se precizează care dintre elementele semnului a fost considerat dominant de către Tribunal;

                           b)

                           nu se precizează faptele în susținerea tezei potrivit căreia semnificația termenului „Lubeca” nu ar fi cunoscut de consumatorul mediu german.

      (1)  JO 2009, L 78, p. 1.


title: Cauza T-31/09: Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2009 — Baid/OAPI (LE GOMMAGE DES FACADES)

text:
               21.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/50

         Acțiune introdusă la 21 ianuarie 2009 — Baid/OAPI (LE GOMMAGE DES FACADES)
   (Cauza T-31/09)
   (2009/C 69/110)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Baid SARL (Paris, Franța) (reprezentant: M. Grasset, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 30 octombrie 2008 (cauza R 963/2008-1) și modificarea acesteia în sensul că recursul formulat de reclamantă la OAPI este întemeiat și, prin urmare, că se acceptă marca revendicată;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LE GOMMAGE DES FACADES” pentru produse și servicii din clasele 3, 19 și 37 — cererea nr. 6 071 641.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât marca a cărei înregistrare s-a solicitat nu este descriptivă, încălcarea articolului 7 alineatul (3) din regulamentul menționat întrucât marca a cărei înregistrare s-a solicitat a dobândit caracter distinctiv prin utilizare și încălcarea articolului 73 din regulamentul menționat întrucât decizia atacată este în mare parte întemeiată pe trimiteri la pagini internet.


title: Cauza C-524/06: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — Heinz Huber/Bundesrepublik Deutschland (Protecția datelor cu caracter personal — Cetățenie europeană — Principiul nediscriminării pe motiv de cetățenie — Directiva 95/46/CE — Noțiunea necesitate — Prelucrare generală a datelor cu caracter personal referitoare la cetățeni ai Uniunii care sunt resortisanți ai unui alt stat membru — Registrul central al străinilor)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/5

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 decembrie 2008 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Germania) — Heinz Huber/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-524/06) (1)

   (Protecția datelor cu caracter personal - Cetățenie europeană - Principiul nediscriminării pe motiv de cetățenie - Directiva 95/46/CE - Noțiunea „necesitate’ - Prelucrare generală a datelor cu caracter personal referitoare la cetățeni ai Uniunii care sunt resortisanți ai unui alt stat membru - Registrul central al străinilor)
   (2009/C 44/07)
   Limba de procedură: germana
   Instanța de trimitere
   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Heinz Huber

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Interpretarea articolului 12 primul paragraf CE, a articolului 17 CE, a articolului 18 alineatul (1) CE și a articolului 43 primul paragraf CE, precum și a articolului 7 litera (e) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, p. 31, Ediție specială, 13/vol. 17, p. 10) — Reglementare națională care prevede prelucrarea generală a datelor cu caracter personal ale cetățenilor altor state membre într-un registru central național al străinilor, care se deosebește de reglementarea națională referitoare la datele cu caracter personal ale cetățenilor statului în cauză, care nu sunt prelucrate decât în registrele comunale ale localităților în care persoanele în cauză și-au declarat domiciliul
   Dispozitivul

               1)

               Un sistem de prelucrare a datelor cu caracter personal referitoare la cetățeni ai Uniunii care nu sunt resortisanți ai statului membru în cauză, precum cel instituit prin Legea privind Registrul central al străinilor (Gesetz über das Ausländerzentralregister) din 2 septembrie 1994, astfel cum a fost modificată prin Legea din 21 iunie 2005, și care are drept obiectiv sprijinirea autorităților naționale însărcinate cu aplicarea dispozițiilor privind dreptul de ședere nu îndeplinește cerința necesității, prevăzută la articolul 7 litera (e) din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, interpretat în lumina interzicerii oricărei discriminări exercitate pe motiv de cetățenie, decât:

                           —

                           în cazul în care conține numai datele necesare pentru aplicarea de către autoritățile menționate a acestor dispoziții și

                           —

                           în cazul în care caracterul său centralizat permite o aplicare mai eficientă a acestor dispoziții în ceea ce privește dreptul de ședere al cetățenilor Uniunii care nu sunt resortisanți ai acestui stat membru.

                     Îi revine instanței de trimitere sarcina să verifice aceste elemente în cauza principală.
               În orice caz, nu pot fi considerate necesare în sensul articolului 7 litera (e) din Directiva 95/46 stocarea și prelucrarea datelor cu caracter personal nominale în cadrul unui registru precum Registrul central al străinilor în scopuri statistice.

               2)

               Articolul 12 primul paragraf CE trebuie interpretat în sensul că se opune instituirii de către un stat membru, în vederea combaterii criminalității, a unui sistem de prelucrare a datelor cu caracter personal care privește specific cetățenii Uniunii care nu sunt resortisanți ai acestui stat membru.

      (1)  JO C 56, 10.3.2007.


title: Cauza C-97/09: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Austria) — Ingrid Schmelz/Finanzamt Waldviertel [A șasea directivă TVA — Articolul 24 alineatul (3) și articolul 28i — Directiva 2006/112/CE — Articolul 283 alineatul (1) litera (c) — Validitate — Articolele 12 CE, 43 CE și 49 CE — Principiul egalității de tratament — Regimul special pentru întreprinderile mici — Scutire de TVA — Refuzul de a acorda beneficiul scutirii pentru persoanele impozabile stabilite în alte state membre — Noțiunea cifră de afaceri anuală ]

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/12

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 octombrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Austria) — Ingrid Schmelz/Finanzamt Waldviertel
   (Cauza C-97/09) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 24 alineatul (3) și articolul 28i - Directiva 2006/112/CE - Articolul 283 alineatul (1) litera (c) - Validitate - Articolele 12 CE, 43 CE și 49 CE - Principiul egalității de tratament - Regimul special pentru întreprinderile mici - Scutire de TVA - Refuzul de a acorda beneficiul scutirii pentru persoanele impozabile stabilite în alte state membre - Noțiunea „cifră de afaceri anuală”)
   2010/C 346/20
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Ingrid Schmelz

      Pârât: Finanzamt Waldviertel

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Validitatea unui text cuprins la articolul 24 alineatul (3) și la articolul 28i din Directiva 77/388/CEE: A șasea directivă a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 92/111/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1992 de modificare a Directivei 77/388/CEE și de introducere a unor măsuri de simplificare privind taxa pe valoarea adăugată (JO L 384, p. 47), precum și a unui text cuprins la articolul 283 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pa valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) — Regimul special pentru întreprinderile mici în materie de TVA care permite scutirea de taxă, cu excepția livrărilor de bunuri sau a prestărilor de servicii efectuate de o persoană impozabilă care nu este stabilită pe teritoriul țării respective — Refuz de acordare a beneficiului scutirii de taxă, în temeiul dispozițiilor citate anterior, unei persoane impozabile stabilite în alt stat membru al Uniunii Europene — Compatibilitatea acestui regim cu articolele 12 CE, 43 CE și 49 CE, precum și cu principiile generale de drept comunitar — În cazul lipsei de validitate a textelor avute în vedere, interpretarea noțiunii „cifră de afaceri anuală” prevăzută, pe de o parte, la articolul 24 din Directiva 77/388, citată anterior și la punctul 2 litera (c) din titlul IV, Impozitare, al anexei XV la Actul privind condițiile de aderare a Regatului Norvegiei, a Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei și adaptările la tratatele pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO C 241, p. 335), precum și, pe de altă parte, la articolul 287 din Directiva 2006/112, citată anterior

      Dispozitivul

               1.

               Examinarea întrebărilor nu a revelat niciun element de natură să afecteze validitatea, în raport cu articolul 49 CE, a articolului 24 alineatul (3) și a articolului 28i din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun privind taxa pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18/CE a Consiliului din 14 februarie 2006, precum și a articolului 283 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2008 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

               2.

               Articolele 24 și 24a din Directiva 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/18, precum și articolele 284-287 din Directiva 2006/112 trebuie interpretate în sensul că noțiunea „cifră de afaceri anuală” are în vedere cifra de afaceri realizată de o întreprindere în cursul unui an în statul membru în care aceasta este stabilită.

      (1)  JO C 129, 6.6.2009.


title: Cauza T-218/16: Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – Mühlbauer Technology/EUIPO (Magicrown)

text:
               27.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/32

         Acțiune introdusă la 9 mai 2016 – Mühlbauer Technology/EUIPO (Magicrown)
   (Cauza T-218/16)
   (2016/C 232/41)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Mühlbauer Technology GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentanți: M. Zintler și A. Stolz, avocați)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „Magicrown” – cererea de înregistrare nr. 13 627 641

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 martie 2016 în cauza R 1213/2015-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-265/14: Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Schumacher Packaging/Comisia

text:
               14.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 223/23

         Acțiune introdusă la 29 aprilie 2014 – Schumacher Packaging/Comisia
   (Cauza T-265/14)
   2014/C 223/28
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Schumacher Packaging GmbH (Schwarzenberg, Germania) (reprezentanţi: H. Janssen şi G. Engel, avocaţi)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 18 decembrie 2013 în cazul Ajutor de stat SA.33995 (2013/C) – Sprijin pentru energia electrică produsă din surse regenerabile și reducerea suprataxei pe energia din surse regenerabile pentru utilizatorii mari consumatori de energie;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că decizia atacată este contrară articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât suprataxa EEG prevăzută în Legea privind acordarea de prioritate surselor regenerabile de energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, denumită în continuare „EEG”) și regimul specific de compensare nu ar constitui o acordare de resurse de stat sau de resurse controlate de stat. Ansamblul faptelor pertinente pentru calificarea acestor măsuri ar fi fost stabilite în procedura precontencioasă dintre Comisie și Republica Federală Germania. Reclamanta consideră că nu mai exista nicio îndoială pe care Comisia ar fi trebuit să o clarifice într-o procedură în temeiul articolului 108 alineatul (2) TFUE și al articolului 4 alineatul 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE și a principiului securității juridice

                           —

                           Reclamanta susține în această privință că Comisia nu a respectat articolul 108 alineatul (1) TFUE și principiul securității juridice, întrucât a aplicat procedura pentru ajutoare noi în temeiul articolului 4 alineatul (4) din Regulamentul nr. 659/1999 în locul procedurii pentru ajutoare existente în temeiul articolului 17 și următoarelor din Regulamentul nr. 659/1999, pentru a verifica evaluarea sa preliminară cu privire la calificarea EEG drept ajutor. În această privință, ea susține în special că, prin Decizia din 22 mai 2002, Comisia nu a calificat EEG 2000 ca ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE, pentru că nu exista niciun transfer de resurse de stat. Modificările aduse EEG 2000 prin EEG 2012 nu sunt substanțiale în raport cu Decizia Comisiei din 22 mai 2002. Comisia ar fi putut așadar să invoce o modificare de interpretare juridică în cadrul unei proceduri în temeiul articolului 108 alineatul (1) TFUE, fără a afecta reclamanta.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale și a principiului dreptului de a fi ascultat

                           —

                           În plus, reclamanta invocă faptul că pârâta a adoptat decizia atacată fără a oferi în prealabil părților posibilitatea de a prezenta observații.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1. Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).


title: Cauza C-328/16: Acțiune introdusă la 10 iunie 2016 – Comisia Europeană/Grecia

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/13

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2016 – Comisia Europeană/Grecia
   (Cauza C-328/16)
   (2016/C 402/16)
   Limba de procedură: greaca

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Zavvos, și E. Manhaeve, agenți)

      Pârâtă: Grecia

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le presupune executarea Hotărârii din 24 iunie 2004, Comisia/Grecia, C-119/02 (1), Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 34 974 de euro pe zi de întârziere în executarea Hotărârii din 24 iunie 2004, Comisia/Grecia, C-119/02, din ziua pronunțării hotărârii în speță până în ziua în care Hotărârea Comisia/Grecia, C-119/02 se va fi executat;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata către Comisie a unei sume forfetare în cuantum zilnic de 3 828 de euro de la data pronunțării Hotărârii Comisia/Grecia, C-119/02, până la data pronunțării hotărârii în speță sau până la data executării Hotărârii Comisia/Grecia, C-119/02, dacă aceasta intervine mai devreme;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               În Hotărârea Comisia/Grecia, C-119/02, Curtea a constatat că:
               „Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru instalarea unui sistem de colectare a apelor urbane reziduale din regiunea Thriasio Pedio și prin nesupunerea acestora la un tratament mai riguros decât tratarea secundară a apelor urbane reziduale din regiunea respectivă înainte ca acestea să fie evacuate în zona sensibilă a golfului Eleusi, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf și al articolului 5 alineatul (2) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/15/CE a Comisiei din 27 februarie 1998
                   (2)”.

               2.

               Republica Elenă avea obligația să ia toate măsurile necesare pentru ca apele urbane reziduale din regiunea Thriasio Pedio (care include zonele urbane Eleusi, Aspropyrgos, Magoula și Mandra) să fie colectate și să facă obiectul unei tratări în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf și cu articolul 5 alineatul (2) din Directiva 91/271/CEE, astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/15/CE înainte ca acestea să fie evacuate în zona sensibilă a golfului Eleusi. Sistemul de colectare și de tratare a apelor urbane reziduale din regiunea Thriasio Pedio ar fi trebuit să fi fost instalat cel târziu la 31 decembrie 1998. În plus, apele urbane reziduale ar fi trebuit să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât tratarea secundară („tratare terțiară”) cel târziu la acea dată, înainte de a fi evacuate în zone sensibile.

               3.

               Republica Elenă avea obligația de a asigura colectarea și tratarea tuturor apelor urbane reziduale din regiunea Thriasio Pedio, de a le supune unei tratări mai riguroase decât tratarea secundară și de a demonstra că funcționarea instalațiilor de tratare a apelor reziduale este conformă cu cerințele directivei.

               4.

               Pentru a se conforma hotărârii Curții, era necesară punerea în aplicare a următoarelor proiecte:

                           —

                           crearea unui centru de tratare a apelor urbane reziduale (CTEUR),

                           —

                           construcția colectoarelor „principale” (pentru rețeaua apelor urbane reziduale) sau a unei „rețele principale”,

                           —

                           construcția unor colectoare (pentru rețeaua apelor urbane reziduale) sau a unei „rețele secundare”,

                           —

                           racordarea diferitelor locuințe/industrii din regiune (din comunele Aspropyrgos, Eleusi, Mandra și Magoula) la rețeaua apelor urbane reziduale, „rețele terțiare”.

               5.

               Autoritățile elene competente au comunicat Comisiei că cea mai mare parte a proiectului global urma să fie finalizată înainte de sfârșitul anului 2010. Rețeaua principală era în curs de construcție, rețeaua secundară era construită în proporție de 45 %, iar rețeaua terțiară era în curs de construcție. Autoritățile susțineau că CTEUR ar fi capabil să colecteze apele urbane reziduale de la toată populația din regiune înainte de finalul anului 2010. În ceea ce privește rețeaua principală, aceasta ar acoperi 100 % din populația comunelor Aspropyrgos, Mandra și Magoula și două treimi din cea a comunei Eleusi (respectiv aproximativ 90 % din populația totală a celor patru comune). Populația rămasă ar fi acoperită cel târziu la 30 aprilie 2011.

               6.

               Comisia a dedus că, la 18 iulie 2011, hotărârea Curții nu era pe deplin executată.

               7.

               Autoritățile elene au indicat Comisiei, în răspunsul lor din 27 noiembrie 2012, că CTEUR fusese pus în funcțiune de la 27 iulie 2012, dar că rețelele secundară și terțiară nu fuseseră încă finalizate (finalul lucrărilor fiind prevăzut pentru sfârșitul lunii martie a anului 2013). În ceea ce privește rețeaua secundară, aceasta era aproape finalizată, cu excepția unei părți din comuna Eleusi (Kato Eleusi), în care lucrările au înregistrat întârzieri din cauza unor descoperiri arheologice. În plus, acestea apreciază că, la ora actuală, 24 % dintre apele urbane reziduale din aglomerația Thriasio Pedio sunt colectate și tratate de CTEUR. Autoritățile au transmis de asemenea informații pentru a demonstra (tratare terțiară pentru apele urbane reziduale colectate) conformitatea funcționării instalației.

               8.

               Comisia apreciază că la 12 ani de la pronunțarea hotărârii, Republica Elenă tot nu a executat-o pe deplin. Centrul de tratare a apelor urbane reziduale a fost, desigur, finalizat și a fost pus în funcțiune de la 27 iulie 2012, cu capacitatea de a elimina azotul, deși Comisia semnalează că numai un procent foarte scăzut (28 %) din apele urbane reziduale din regiunea Thriasio sunt în prezent colectate și fac obiectul unei tratări.

               9.

               În plus, Comisia nu a primit de la autoritățile elene niciun calendar, nici date fiabile care permit să se aprecieze la ce moment se va putea constata un progres real. Pe de altă parte, Comisia subliniază că termenele succesive anunțate până în prezent de autoritățile elene nu au fost niciodată respectate. Pe lângă rețeaua terțiară, care racordează diferitele locuințe și industrii din regiune, rețeaua secundară (construcția unor mari colectoare) nu a fost nici aceasta finalizată, întrucât lipsește partea Kato Eleusi din comuna Eleusi.

               10.

               Comisia subliniază că, pe lângă răspunsul autorităților elene din 27 noiembrie 2012, aceasta nu a primit nicio dată statistică aptă să demonstreze că apele urbane reziduale colectate fac obiectul unei tratări mai riguroase decât tratarea secundară. Acest răspuns conține, desigur, anumite date, care se refereau însă la o perioadă de patru luni, întrucât instalația a fost pusă în funcțiune la 27 iulie 2012. Or, pentru a demonstra că tratarea apelor urbane reziduale este suficientă, autoritățile elene trebuie să probeze că centrul de tratare funcționează bine pe o perioadă de 12 luni și că procentele de reducere a concentrațiilor de BOD5 și COD sunt conforme cu tabelul 2 din anexa I la directivă. În lipsa unor astfel de date, Comisia nu poate verifica dacă apele urbane reziduale colectate în prezent fac obiectul unei tratări mai riguroase decât tratarea secundară, astfel cum este descrisă la articolul 4 din directivă.

      (1)  EU:C:2004:385.

      (2)
         JO 1991, L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 45.


title: Cauza C-39/09 P: Recurs introdus la 30 ianuarie 2009 de Société des plantations de Mbanga SA (SPM) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 13 noiembrie 2008 în cauza T-128/05, SPM/Consiliul și Comisia

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/11

         Recurs introdus la 30 ianuarie 2009 de Société des plantations de Mbanga SA (SPM) împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a opta) pronunțate la 13 noiembrie 2008 în cauza T-128/05, SPM/Consiliul și Comisia
   (Cauza C-39/09 P)
   2009/C 90/16
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Société des plantations de Mbanga SA (SPM) (reprezentant: A. Farache, avocat)

      Celelalte părți în proces: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Comunităților Europene

      Concluziile recurentei

               —

               În principal, să se dispună:

                           —

                           anularea în parte a hotărârii Tribunalului;

                           —

                           obligarea Comisiei la plata despăgubirii și la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri, inclusiv a celor efectuate de recurentă;

               —

               în subsidiar, să se dispună:

                           —

                           trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, pentru ca acesta să se pronunțe din nou și să aprecieze cuantumul despăgubirilor care trebuie plătite.

      Motivele și principalele argumente

   Recurenta invocă, în esență, două motive în susținerea recursului formulat.
   Prin intermediul primului motiv, aceasta susține că Tribunalul a comis o eroare de drept prin faptul că ar fi apreciat că regimul comunitar al importului de banane nu încalcă în mod vădit și grav principiul menținerii unei concurențe efective, principiu care, potrivit recurentei, ar constitui o normă de drept al cărei obiect este conferirea de drepturi particularilor.
   În această privință, recurenta invocă, pe de o parte, neluarea în considerare, de către Tribunal, a obiectivelor din materia concurenței, în măsura în care și-ar fi întemeiat hotărârea numai pe obiectivele generale urmărite în mod concret în cadrul organizării comune a pieței în sectorul bananelor. Pe de altă parte, recurenta susține că Tribunalul a interpretat în mod greșit legătura dintre reglementarea comunitară și practicile anticoncurențiale existente pe piața bananelor, prin faptul că ar fi refuzat să admită că dispozițiile comunitare permit, prin intermediul licențelor de import, acordarea de avantaje economice anumitor operatori privilegiați, a căror poziție pe piață ar fi consolidată de normele existente.
   Prin intermediul celui de al doilea motiv, recurenta invocă încălcarea, de către Tribunal, a principiilor generale de drept și, în special, a principiului bunei administrări, prin faptul că ar fi considerat că acest principiu nu constituie, ca atare, o normă de drept al cărei obiect este conferirea de drepturi particularilor. Or, acest principiu ar fi fost consacrat în numeroase rânduri în jurisprudență și, în speță, principiul respectiv crea în sarcina Comisiei obligația de a lua în considerare situația specială a pieței și a producătorilor care nu pot obține calitatea de operatori la momentul adoptării reglementării comunitare.


title: Cauza C-5/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 6 ianuarie 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/DPAS Limited

text:
               13.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Regatul Unit) la 6 ianuarie 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/DPAS Limited
   (Cauza C-5/17)
   (2017/C 078/20)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Recurenți: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Intimată: DPAS Limited

      Întrebările preliminare

   Având în vedere articolul 135 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2006/112/CE (1) a consiliului (Directiva TVA), precum și interpretările date acestei dispoziții de către Curtea de Justiție în Hotărârile AXA, Bookit II și NEC, Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) adresează următoarele întrebări Curții de Justiție pentru pronunțarea unei decizii preliminare:

               (1)

               Un serviciu de tipul celui prestat de contribuabilul din prezenta cauză, care constă în transmiterea de instrucțiuni, în baza unui mandat de debitare directă, ca fondurile să fie transferate prin debitare directă din contul bancar al pacientului în contul bancar al contribuabilului, iar după reținerea comisionului contribuabilului, către contul bancar al medicului stomatolog și către cel al asiguratorului pacientului, reprezintă o operațiune privind viramentele sau plățile scutită în temeiul articolului 135 alineatul (1) litera (d) din Directiva TVA?
               În special, din Hotărârile Bookit II și NEC se desprinde concluzia că scutirea de TVA prevăzută la articolul 135 alineatul (1) litera (d) nu se aplică unui serviciu precum cel prestat de contribuabilul în cauză, care nu presupune debitarea sau creditarea de către contribuabil însuși a conturilor asupra cărora exercită controlul, dar care, în cazul în care are drept rezultat transferul de fonduri, este esențială pentru transferul respectiv? Sau, dimpotrivă, Hotărârea AXA conduce la concluzia contrară?

               (2)

               Care sunt principiile relevante care trebuie aplicate pentru a stabili dacă un serviciu precum cel prestat de contribuabil din prezenta cauză intră în sfera noțiunii „recuperare a creanțelor” prevăzută la articolul 135 alineatul (1) litera (d)? În special, în cazul în care (după cum a statuat Curtea în Hotărârea Axa în legătură cu același tip de serviciu sau cu un serviciu similar) un astfel de serviciu ar constitui o recuperare a creanțelor în cazul în care este furnizat persoanei căreia i îi este datorată plata (și anume medicilor stomatologi în prezenta cauză și în cauza AXA), acesta constituie de asemenea o recuperare a creanțelor în cazul în care este furnizat persoanei care datorează plata (și anume pacienților în prezenta cauză)?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


               20.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/10

         Acțiune introdusă la 13 martie 2013 de Bentzen Transport AS împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-2/13)
   2013/C 174/06
   La data de 13 martie 2013, Bentzen Transport AS, reprezentată de Line Voldstad, avocat, Advokatfirma DLA Piper Norway DA, Postboks 1364 Vika, 0114 Oslo, Norvegia, a introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Reclamantul cere Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze decizia Autorității AELS de Supraveghere din 19 decembrie 2012, în cauza 71620, cu privire la închiderea unui caz introdus împotriva Norvegiei în urma unei plângeri împotriva statului în domeniul achizițiilor publice;

               2.

               să oblige Autoritatea AELS de Supraveghere să plătească cheltuielile de judecată.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Reclamantul este o societate norvegiană locală care își desfășoară activitatea în sectorul gestionării deșeurilor din 1992.

               —

               Temeiul reclamației îl constituie decizia Autorității AELS de Supraveghere în cauza 71620 de a nu iniția o procedură împotriva Norvegiei atunci când reclamantul i-a cerut acesteia să determine dacă felul în care guvernul norvegian a gestionat o procedură de achiziții a fost conform sau nu cu directivele adoptate în temeiul Acordului privind SEE.

         Reclamantul susține, printre altele, că:

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere nu a verificat dacă atribuirea contractului de achiziții publice s-a făcut în conformitate cu Directiva 2004/18/CE, deci și-a încălcat obligația de a se asigura că se respectă articolul 2 din Directiva 2004/18/CE și normele fundamentale ale Acordului privind SEE aplicabile în materie de achiziții publice; reclamantul afirmă, de asemenea, că s-a încălcat principiul egalității de tratament;

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere și-a încălcat obligația specială, prevăzută la articolul 23 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție, de a se asigura că statele AELS respectă normele din Acordul privind SEE cu privire la achizițiile publice; precum și că

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere a încălcat obligația de a-și motiva decizia, prevăzută la articolul 16 din Acordul privind Autoritatea de Supraveghere și Curtea de Justiție.


title: Cauza T-443/09: Ordonanța Tribunalului din 28 octombrie 2010 — Agriconsulting Europe/Comisia

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/58

         Ordonanța Tribunalului din 28 octombrie 2010 — Agriconsulting Europe/Comisia
   (Cauza T-443/09) (1)

   ()
   2010/C 346/113
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a treia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 11, 16.1.2010.


title: Cauza T-265/09: Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2012 — Serrano Aranda/OAPI — Burg Groep (LE LANCIER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale LE LANCIER — Mărci naționale verbale și figurative anterioare EL LANCERO — Motive relative de refuz — Absența riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Respingerea opoziției” ]

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/12

         Hotărârea Tribunalului din 26 septembrie 2012 — Serrano Aranda/OAPI — Burg Groep (LE LANCIER)
   (Cauza T-265/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale LE LANCIER - Mărci naționale verbale și figurative anterioare EL LANCERO - Motive relative de refuz - Absența riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Respingerea opoziției)
   2012/C 343/16
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamant: Enrique Serrano Aranda (Murcia, Spania) (reprezentanți: inițial J. Calderón Chavero și T. Villate Consonni, ulterior J. Calderón Chavero, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial W. Verburg și S. Bonne, ulterior S. Bonne, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Burg Groep BV (Bergen, Țările de Jos)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 27 martie 2009 (cauza R 366/2008-1) privind o procedură de opoziție între domnul Enrique Serrano Aranda și Burg Groep BV

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Îl obligă pe domnul Enrique Serrano Aranda la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 205, 29.8.2009.


title: Cauza T-115/15 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 6 mai 2015 – Deza/ECHA „Măsuri provizorii — REACH — Includerea substanței chimice ftalat de di(2-etil-hexil) (DEHP) în lista «substanțelor candidate» — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/36

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 6 mai 2015 – Deza/ECHA
   (Cauza T-115/15 R)
   („Măsuri provizorii - REACH - Includerea substanței chimice ftalat de di(2-etil-hexil) (DEHP) în lista «substanțelor candidate» - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”)
   (2015/C 213/61)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Republica Cehă) (reprezentant: P. Dejl, avocat)

      Pârâtă: Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (reprezentanţi: M. Heikkilä, W. Broere şi T. Zbihlej, agenţi)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării deciziei ED/108/2014 a Directorului Executiv al ECHA din 12 decembrie 2014, care efectuează, printre altele, actualizarea, de la 17 decembrie 2014, a intrării existente privind substanța chimică ftalat de di(2-etil-hexil) (DEHP) în lista substanțelor candidate în vederea unei eventuale includeri în anexa XIV la Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, p. 1, rectificare în JO 2007, L 136, p. 3, Ediție specială, 13/vol. 60, p. 3, rectificare în JO 2009, L 36, p. 84), astfel cum a fost modificat.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-149/11: Ordonanța Tribunalului din 12 octombrie 2011 — GS/Parlamentul și Consiliul [ „Acțiune în anulare — Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 — Posibilitatea statelor membre de a refuza rambursarea monedelor euro improprii circulației — Lipsa afectării directe — Inadmisibilitate” ]

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/32

         Ordonanța Tribunalului din 12 octombrie 2011 — GS/Parlamentul și Consiliul
   (Cauza T-149/11) (1)

   (Acțiune în anulare - Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 - Posibilitatea statelor membre de a refuza rambursarea monedelor euro improprii circulației - Lipsa afectării directe - Inadmisibilitate)
   2011/C 347/55
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH (Eigeltingen, Germania) (reprezentant: J. Schmidt, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European (reprezentanți: U. Rësslein și A. Neergaard, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: J. Monteiro și M. Simm, agenți)

      Obiectul

   Anularea articolului 8 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul (UE) nr. 1210/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 decembrie 2010 privind autentificarea monedelor euro și procesarea monedelor euro improprii circulației (JO L 339, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH suportă propriile cheltuileli de judecată, precum și pe cele efectuate de Parlamentul European și de Consiliul Uniunii Europene.

               3.

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra cererii de intervenție formulată de Regatul Spaniei.

      (1)  JO C 145, 14.5.2011.


title: Cauza F-34/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 noiembrie 2007 — Michail/Comisia Comunităților Europene (Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Raport asupra evoluției carierei — Exercițiul de evaluare pentru anul 2004 — Acțiune în anulare — Acțiune în despăgubiri)

text:
               12.1.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 8/30

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 22 noiembrie 2007 — Michail/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-34/06) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Raport asupra evoluției carierei - Exercițiul de evaluare pentru anul 2004 - Acțiune în anulare - Acțiune în despăgubiri)
   (2008/C 8/53)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Christos Michail (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: C. Meïdanis)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: inițial C. Berardis-Kayser și K. Herrmann, agenți, ulterior H. Tserepa-Lacombe, agent, asistați de E. Bourtzalas, avocat)
   Obiectul
   Pe de o parte, anularea raportului asupra evoluției carierei reclamantului pentru exercițiul 2004, iar pe de altă, parte o cerere de daune-interese.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 154, 1.7.2006, p. 24.


title: Cauza C-399/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgerichts (Germania) la 18 august 2014 – Grüne Liga Sachsen e.V. și alții/Freistaat Sachsen

text:
               15.12.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 448/2

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgerichts (Germania) la 18 august 2014 – Grüne Liga Sachsen e.V. și alții/Freistaat Sachsen
   (Cauza C-399/14)
   (2014/C 448/02)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Grüne Liga Sachsen e.V. și alții

      Pârât: Freistaat Sachsen

      Intervenient: Landeshauptstadt Dresden

      Cu participarea: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 6 alineatul (2) din Directiva 92/43/CEE (1) a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (Directiva habitate) trebuie interpretat în sensul că un proiect de construire a unui pod, care nu are legătură directă cu gestionarea unui sit și care a fost aprobat înainte de includerea acestuia în lista siturilor de importanță comunitară, trebuie să fie supus unei evaluări a efectelor potențiale asupra sitului înainte de executarea sa, în cazul în care includerea sitului în listă a avut loc după acordarea aprobării, dar înainte de începerea executării proiectului, iar înainte de aprobare s-a efectuat numai o evaluarea preliminară a riscurilor?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Cu ocazia examinării a posteriori, autoritatea națională trebuie să respecte cerințele articolului 6 alineatele (3) și (4) din Directiva habitate și în cazul în care, ca măsură de precauție, a avut în vedere aceste cerințe la evaluarea preliminară a riscurilor?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare și a unui răspuns negativ la a doua întrebare:
               Ce condiții trebuie impuse potrivit articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate în privința unei examinări a posteriori a aprobării date unui proiect și la ce moment trebuie să se refere examinarea?

               4)

               În cadrul unei proceduri suplimentare, care urmărește îndreptarea unei erori constatate în privința unei examinări a posteriori potrivit articolului 6 alineatul (2) din Directiva habitate sau a unei evaluări a efectelor potențiale asupra sitului potrivit articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, trebuie să se țină seama, prin modificarea criteriilor de evaluare, de faptul că construcția a fost finalizată și este dată în folosință, deoarece decizia de aprobare a planului este de imediată aplicare, iar procedura privind măsurile provizorii a fost respinsă fără posibilitate de recurs? Acest lucru este valabil și în privința evaluării a posteriori a soluțiilor alternative, necesare în cadrul unui decizii întemeiate pe articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate?

      (1)  JO L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109