title: Cauza C-283/13 P: Recurs introdus la 24 mai 2013 de Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 7 martie 2013 în cauza T-607/11, Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France/Comisia Europeană

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/9

         Recurs introdus la 24 mai 2013 de Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a treia) din 7 martie 2013 în cauza T-607/11, Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France/Comisia Europeană
   (Cauza C-283/13 P)
   2013/C 215/12
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurente: Henkel AG & Co. KGaA și Henkel France (reprezentanți: F. Brunet, E. Paroche, avocați, E. Bitton, advocate)

      Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Regatul Danemarcei

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea ordonanței în măsura în care prin aceasta s-a declarat că nu este necesară pronunțarea cu privire la primul capăt de cerere al acțiunii Henkel prin care s-a solicitat Tribunalului anularea deciziei atacate (punctul 1 din dispozitivul ordonanței);

               —

               să statueze că acțiunea Henkel în fața Tribunalului nu a rămas fără obiect și este admisibilă, și să trimită cauza spre rejudecare Tribunalului pentru reexaminarea faptelor relevante;

               —

               anularea ordonanței în măsura în care a obligat Henkel să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisie, inclusiv pe cele aferente procedurii măsurilor provizorii în cauza T-607/11 R (punctul 4 din dispozitivul ordonanței), și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri și a celor efectuate în cadrul procedurii în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Prezentul recurs conține patru motive, prin intermediul cărora recurentele contestă concluzia Tribunalului potrivit căreia nu aveau interes să continue acțiunea în fața Tribunalului împotriva deciziei atacate. Astfel, Tribunalul ar fi statuat în mod greșit că decizia atacată a rămas fără obiect ca urmare a deciziei ADLC prin care aceasta din urmă a considerat că transmiterea documentelor nu era necesară pentru asigurarea respectării dreptului la apărare al recurentelor și că documentele nu erau relevante pentru analiza cauzei cu care a fost sesizată ADLC.
   În schimb, recurentele susțin că aveau în continuare un interes legitim de a exercita acțiunea la Tribunal întrucât au nevoie să se întemeieze pe documente în procedura franceză pentru a dovedi că (i) faptele sancționate în cazul COMP/39.579 sunt aceleași sau cel puțin sunt strâns legate de faptele care fac obiectul urmăririi în cadrul procedurii franceze, ceea ce are incidență asupra statutului recurentelor în raport cu normele franceze privind clemența; și (ii) insistența Henkel de a fi autorizată să utilizeze documentele în procedura franceză nu ar trebui să fie considerată drept o lipsă de cooperare a solicitantului de clemență care să justifice o reducere a amenzii de 25 % în loc de 30 %, astfel cum a reținut ADLC, ci ar trebui privită ca exercitarea unui drept și a unui interes legitim, și anume exercitarea dreptului la apărare.
   Prezentul recurs cuprinde patru motive:

               —

               primul motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a denaturat faptele întrucât a statuat în mod eronat că, în urma deciziei ADLC, nu exista o altă fază procedurală în cursul căreia documentele ar putea fi reexaminate, în cazul în care decizia atacată ar fi anulată și documentele ar fi transferate la ADLC;

               —

               al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a denaturat faptele întrucât a interpretat greșit scopul real al cererii de transmitere a documentelor, atunci când a statuat că scopul cererii era numai să permită ADLC să examineze documentele, în timp ce scopul său principal era să permită Henkel să își exercite dreptul la apărare prin punerea în discuție a documentelor în cadrul procedurii franceze;

               —

               al treilea motiv, întemeiat pe faptul că ordonanța era afectată de un viciu de motivare întrucât Tribunalul a considerat că Henkel nu avea interes de a exercita acțiunea fără a reexamina argumentele invocate de Henkel;

               —

               al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Tribunalul a comis o eroare de drept întrucât nu a examinat dacă Henkel avea în continuare interes de a exercita acțiunea în fața Tribunalului pentru a evita repetarea unui act nelegal.

         Pentru toate aceste motive, recurentele solicită Curții anularea ordonanței.


title: Cauza F-33/15: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 24 februarie 2016 – Labiri/CESE

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/43

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 24 februarie 2016 – Labiri/CESE
   (Cauza F-33/15) (1)

   (2016/C 118/49)
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 178, 1.6.2015, p. 25.


title: Cauza C-670/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Société Vinifrance SA

text:
               24.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 89/6

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Société Vinifrance SA
   (Cauza C-670/11)
   2012/C 89/09
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Pârâtă: Société Vinifrance SA

      Întrebările preliminare

               1.

               Atunci când reiese că un producător care a beneficiat de ajutoare comunitare pentru stocarea mustului de struguri concentrat în schimbul încheierii cu agenția națională de intervenție a unui contract de stocare a achiziționat de la o societate fictivă sau inexistentă must de struguri, care a fost concentrat ulterior în numele și sub responsabilitatea sa și apoi stocat, se poate considera că producătorul menționat are calitatea de „proprietar” al mustului de struguri concentrat în sensul dispozițiilor articolului 2 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1059/83 al Comisiei din 29 aprilie 1983 (1)? Articolul 17 din același regulament este aplicabil atunci când contractul de stocare încheiat cu agenția națională de intervenție este afectat de un viciu deosebit de grav, în special cu privire la împrejurarea că societatea care a încheiat contractul cu agenția națională de intervenție nu poate fi considerată proprietara produselor stocate?

               2.

               Atunci când un regulament sectorial, precum Regulamentul (CEE) nr. 822/87 al Consiliului din 16 martie 1987 (2), introduce o schemă de ajutoare comunitare fără un sistem de sancțiuni în cazul încălcării dispozițiilor pe care le cuprinde, Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 (3) este aplicabil în ipoteza unei astfel de încălcări?

               3.

               Atunci când un operator economic nu și-a îndeplinit obligațiile impuse printr-un regulament comunitar sectorial, precum Regulamentul nr. 1059/83, și condițiile pe care acesta le stabilește pentru a acorda dreptul de a beneficia de ajutoare comunitare și atunci când acest regulament sectorial prevede un sistem de măsuri sau de sancțiuni, cum este cazul articolului 17 din regulamentul citat anterior, acest sistem se aplică cu excluderea oricărui alt sistem prevăzut de dreptul Uniunii Europene, deși respectiva neîndeplinire a obligațiilor prejudiciază interesele financiare ale Uniunii Europene? Sau, dimpotrivă, într-un astfel de caz de neîndeplinire a obligațiilor, se aplică doar sistemul de măsuri și de sancțiuni administrative prevăzut de Regulamentul nr. 2988/95? Sau sunt aplicabile ambele regulamente?

               4.

               În cazul în care regulamentul sectorial și Regulamentul nr. 2988/95 sunt ambele aplicabile, cum trebuie să fie coroborate dispozițiile acestora pentru a se stabili măsurile și sancțiunile care urmează să fie aplicate?

               5.

               Atunci când un operator economic a săvârșit mai multe neîndepliniri ale obligațiilor prevăzute de dreptul Uniunii, iar unele dintre aceste neîndepliniri ale obligațiilor intră în domeniul de aplicare al sistemului de măsuri sau de sancțiuni prevăzut de un regulament sectorial, în timp ce altele constituie abateri în sensul Regulamentului nr. 2988/95, se aplică numai acest din urmă regulament?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 1059/83 al Comisiei din 29 aprilie 1983 privind contractele de stocare pentru vinul de masă, mustul de struguri, mustul de struguri concentrat și mustul de struguri concentrat rectificat (JO L 116, p. 77).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 822/87 al Consiliului din 16 martie 1987 privind organizarea comună a pieței în sectorul vitivinicol (JO L 84, p. 1).

      (3)  Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 166).


title: Cauza C-69/16 P: Recurs introdus la 5 februarie 2016 de Cellnex Telecom S.A. şi Retevisión I, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2015 în cauza T-541/13, Abertis Telecom S.A. şi Retevisión I/Comisia

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/17

         Recurs introdus la 5 februarie 2016 de Cellnex Telecom S.A. şi Retevisión I, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 26 noiembrie 2015 în cauza T-541/13, Abertis Telecom S.A. şi Retevisión I/Comisia
   (Cauza C-69/16 P)
   (2016/C 118/20)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurente: Cellnex Telecom S.A., fostă Abertis Telecom S.A., şi Retevisión I, S.A. (reprezentanţi: J. L. Buendía Sierra şi A. Lamadrid de Pablo, avocaţi)

      Celelalte părţi din procedură: Comisia Europeană şi SES Astra

      Concluziile recurentelor

   Recurentele solicită Curții:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 26 noiembrie 2015;

               —

               soluționarea definitivă a acțiunii în anulare și anularea Deciziei Comisiei din 19 iunie 2013 (1);

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Hotărârea atacată a confirmat o decizie a Comisiei în materie de ajutoare de stat referitoare la diverse măsuri adoptate de autoritățile publice spaniole pentru a se asigura că semnalul de televiziune digitală terestră (TDT) ajunge în zonele îndepărtate ale teritoriului, în care trăiește un procent de numai 2,5 % din populație. Decizia a admis că, din punct de vedere material, piața nu ar oferi serviciul menționat în lipsa unei intervenții publice. În pofida acestui fapt, se contestă că ar fi vorba despre un serviciu de interes economic general (SIEG), susținându-se că, din punct de vedere formal, acesta nu ar fi fost definit „în mod clar” și nu ar fi fost încredințat de autoritățile publice. De asemenea, în decizie s-a afirmat că, în orice caz, autoritățile publice nu ar fi abilitate să opteze pentru o anumită tehnologie la momentul organizării SIEG.

      Primul și unicul motiv de recurs: săvârșirea unor erori de drept în interpretarea articolului 14 TFUE, a articolului 106 alineatul (2) TFUE și a articolului 107 alineatul (1) TFUE, precum și a Protocolului nr. 26 la TFUE privind serviciile de interes general și a Protocolului nr. 29 la TFUE privind sistemul de radiodifuziune publică în statele membre

   În special, în recurs se susține că în hotărârea atacată s-au săvârșit următoarele erori:

               —

               încălcarea evidentă a limitei „erorii vădite” în examinarea diverselor acte de definire și încredințare a SIEG de către autoritățile publice;

               —

               limitarea necorespunzătoare a „marjei largi de apreciere” a statelor membre, care se aplică atât definirii, cât și „organizării” SIEG și care include astfel alegerea modalităților de prestare a SIEG și opțiunea pentru o anumită tehnologie, indiferent dacă figurează în actul prin care este definit SIEG sau într-un act separat;

               —

               analiza dreptului spaniol efectuată;

               —

               neadmiterea faptului că „definirea” SIEG și „încredințarea” SIEG uneia sau mai multor întreprinderi pot fi efectuate prin unul sau mai multe acte;

               —

               neadmiterea faptului că „definirea” SIEG și „încredințarea” SIEG nu necesită utilizarea unei formulări sau a unei exprimări specifice, ci o analiză materială și funcțională;

               —

               negarea aplicabilității Protocolului nr. 29 privind radiodifuziunea la TFUE și la TUE.

      (1)  Decizia 2014/489/UE a Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (JO 2014 L 217, p. 52).


title: Cauza T-24/05: Hotărârea Tribunalului din 27 octombrie 2010 — Alliance One International și alții/Comisia (Concurență — Înțelegeri — Piața spaniolă a achiziției și a primei procesări a tutunului brut — Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței — Obligația de motivare — Răspunderea pentru comportamentul ilicit — Egalitate de tratament)

text:
               18.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/39

         Hotărârea Tribunalului din 27 octombrie 2010 — Alliance One International și alții/Comisia
   (Cauza T-24/05) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața spaniolă a achiziției și a primei procesări a tutunului brut - Decizie prin care se constată o încălcare a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor și împărțirea pieței - Obligația de motivare - Răspunderea pentru comportamentul ilicit - Egalitate de tratament)
   2010/C 346/75
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Alliance One International, Inc., fostă Standard Commercial Corp. (Danville, Virginia, Statele Unite); Standard Commercial Tobacco Co., Inc. (Wilson, Carolina de Nord, Statele Unite); et Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, (Vaduz, Liechtenstein) (reprezentanți: inițial M. Odriozola Alén, M. Marañon Hermoso și A. Emch, ulterior M. Odriozola Alén, M. Barrantes Diaz și A. João Vide, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: F. Castillo de la Torre și É. Gippini Fournier, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2004) 4030 final a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.238/B.2 — Tutun brut — Spania)

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia C(2004) 4030 final a Comisiei din 20 octombrie 2004 privind o procedură de aplicare a articolului 81 alineatul (1) [CE] (cazul COMP/C.38.238/B.2 — Tutun brut — Spania), în măsura în care vizează Trans Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd.

               2.

               Respinge acțiunea cu privire la restul capetelor de cerere.

               3.

               Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Co., Inc. și Trans Continental Leaf Tobacco suportă două treimi din propriile cheltuieli de judecată și două treimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie, iar Comisia suportă o treime din propriile cheltuieli de judecată și o treime din cheltuielile de judecată efectuate de reclamante.

      (1)  JO C 82, 2.4.2005.


title: Cauza T-426/10: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2010 — Moreda-Riviere Trefilerías/Comisia Europeană

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/37

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2010 — Moreda-Riviere Trefilerías/Comisia Europeană
   (Cauza T-426/10)
   ()
   2010/C 317/68
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Moreda-Riviere Trefilerías, SA (Gijón, Spania) (reprezentanți: F. González Díaz și A. Tresandi Blanco, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea, în temeiul articolului 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a deciziei Comisiei Comunităților Europene din 30 iunie 2010 C(2010) 4387 final în cazul COMP/38344 — Oțel pentru precomprimare;

               —

               în subsidiar, anularea sau reducerea, în temeiul articolului 261 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, a cuantumului amenzii aplicate prin intermediul deciziei menționate și

               —

               obligarea Comisiei Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Decizia care face obiectul prezentei proceduri este aceeași ca și decizia atacată în cauza T-385/10, ArcelorMittal și alții/Comisia.
   Reclamanta susține în mod concret:

               —

               aplicarea eronată a articolului 101 TFUE în ceea ce privește imputarea asupra MRT a răspunderii pentru încălcarea prezumată a articolului menționat întrucât, pe de o parte, TYCSA (PSC), iar nu MRT este responsabilă de participarea presupusă a TYCSA S. L. la comportamentele descrise în decizie și, pe de altă parte, TYCSA S.L. nu a făcut parte dintr-o entitate economică împreună cu GSW/TYCSA. Prin urmare, nu este necesar să îi fie imputată MRT nicio răspundere pentru comportamentul TYCSA S. L. și al TYCSA PSC.

               —

               săvârșirea de erori de fapt și de drept în aprecierea comportamentelor imputate, întrucât în mod eronat Comisia Europeană consideră că ansamblul acordurilor și al reuniunilor care ar fi avut loc în mai multe state membre, în diferite perioade, cu participanți diferiți și cu obiective diferite, constituie o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE. Pe de altă parte, acordurile identificate nu constituie un ansamblu coerent de măsuri destinate să atingă un obiectiv unic.

         În subsidiar, reclamanta solicită anularea sau reducerea amenzii, pentru nerespectarea principiilor proporționalității, încrederii legitime, neretroactivității și securității juridice, întrucât Liniile directoare din 1998 nu au fost aplicate pentru calculul amenzilor, nu s-a ținut cont de anumite circumstanțe atenuante și au existat o încălcare a dreptului la apărare și o lipsă de motivare.


title: Hotărârea Curții din 15 decembrie 2011 în cauza E-1/11 – Dr A (Libera circulație a persoanelor – Directiva 2005/36/CE – Recunoașterea calificărilor profesionale – Protecția sănătății publice – Nediscriminare – Proporționalitate)

text:
               11.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 307/22

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 15 decembrie 2011
   în cauza E-1/11
   Dr A
   (Libera circulație a persoanelor – Directiva 2005/36/CE – Recunoașterea calificărilor profesionale – Protecția sănătății publice – Nediscriminare – Proporționalitate)
   2012/C 307/08
   În cauza E-1/11 Dr A – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul între statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, de către Statens helsepersonellnemnd (organismul însărcinat cu soluționarea căilor de atac formulate de personalul medical din Norvegia), cu privire la interpretarea Directivei 2005/36/CE și a altor acte normative ale SEE, Curtea, alcătuită din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 15 decembrie 2011, o hotărâre al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               —

               în principiu, Directiva 2005/36/CE nu împiedică autoritățile din statele SEE să aplice norme naționale care prevăd dreptul de a refuza o autorizație de exercitare a profesiei de medic în cazul unui solicitant migrant dintr-un alt stat membru al SEE care îndeplinește cerințele prevăzute de directivă pentru a obține recunoașterea reciprocă a calificărilor profesionale;

               —

               cu toate acestea, un stat membru al SEE poate acorda o autorizație, cu condiția ca solicitantul să aibă cunoștințele lingvistice necesare exercitării profesiei pe teritoriul statului respectiv;

               —

               mai mult, un stat membru al SEE poate să suspende sau să retragă o autorizație de exercitare a profesiei de medic pe baza informațiilor privind aptitudinile personale ale unui medic migrant referitoare la calificările profesionale, altele decât competențele lingvistice, cum sunt cele în cauză, numai în cazul în care cerințele respective sunt justificate și proporționale din punct de vedere obiectiv pentru a atinge obiectivul privind protecția sănătății publice și în cazul în care informațiile respective ar putea genera, de asemenea, o suspendare sau o retragere a autorizației de exercitare a profesiei pentru un medic din țara respectivă. În cazul în care, la momentul evaluării, autoritățile competente constată existența unor astfel de motive de suspendare sau de retragere, autorizația poate fi refuzată.


title: Cauza C-80/16: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil – Franța) – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie [Trimitere preliminară — Mediu — Directiva 2003/87/CE — Articolul 10a alineatul (1) — Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană — Alocare a cotelor cu titlu gratuit — Decizia 2011/278/UE — Validitate — Principiul bunei administrări — Stabilirea produsului de referință pentru metalul lichid — Recurgerea la datele extrase din „BREF” fier și oțel și din Orientările pentru stabilirea criteriilor de referință pentru metalul lichid — Noțiunea „produse similare” — Obligația de motivare]

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/7

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 26 iulie 2017 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal administratif de Montreuil – Franța) – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie
   (Cauza C-80/16) (1)

   ([Trimitere preliminară - Mediu - Directiva 2003/87/CE - Articolul 10a alineatul (1) - Sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în Uniunea Europeană - Alocare a cotelor cu titlu gratuit - Decizia 2011/278/UE - Validitate - Principiul bunei administrări - Stabilirea produsului de referință pentru metalul lichid - Recurgerea la datele extrase din „BREF” fier și oțel și din Orientările pentru stabilirea criteriilor de referință pentru metalul lichid - Noțiunea „produse similare” - Obligația de motivare])
   (2017/C 309/09)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal administratif de Montreuil

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: ArcelorMittal Atlantique et Lorraine

      Pârât: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

      Dispozitivul

   Examinarea întrebărilor adresate nu a evidențiat niciun element de natură să afecteze validitatea Deciziei 2011/278/UE a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

      (1)  JO C 136, 18.4.2016.


               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/1

         2010/C 209/01
   Ultima publicație a Curții de Justiție a Uniunii Europene în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

         JO C 195, 17.7.2010

      Publicații anterioare

      JO C 179, 3.7.2010

      JO C 161, 19.6.2010

      JO C 148, 5.6.2010

      JO C 134, 22.5.2010

      JO C 113, 1.5.2010

      JO C 100, 17.4.2010

   Aceste texte sunt disponibile pe:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Cauza C-530/12 P: Recurs introdus la 21 noiembrie 2012 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 13 septembrie 2012 în cauza T-404/10, National Lottery Commission/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/36

         Recurs introdus la 21 noiembrie 2012 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 13 septembrie 2012 în cauza T-404/10, National Lottery Commission/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-530/12 P)
   2013/C 26/69
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: P. Bullock, F. Mattina, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: National Lottery Commission

      Concluziile recurentului

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea National Lottery Commission (reclamantă în fața Tribunalului) la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Oficiu.

      Motivele și principalele argumente

   Oficiul invocă trei motive în drept, și anume (i) încălcarea articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 (1), ii) încălcarea dreptului OAPI de a fi ascultat și iii) inconsistența vădită și denaturarea faptelor care afectează hotărârea atacată.
   Primul motiv este împărțit în două aspecte. Pe de o parte, Tribunalul a încălcat articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție în raport cu articolul 53 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și cu Norma 37 din Regulamentul nr. 2869/95 (2), în cuprinsul Hotărârii Elio Fiorucci, în măsura în care Tribunalul s-a întemeiat pe dispozițiile dreptului național, și anume pe articolul 2704 din Codul civil italian, care nu fusese invocat de părți și care, așadar, nu constituia un element al litigiului în fața camerei de recurs. Pe de altă parte, Tribunalul a încălcat articolul 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 în măsura în care s-a întemeiat pe jurisprudența națională, și anume Hotărârea sus-menționată nr. 13912 din 14 iunie 2007, pronunțată de Corte Suprema di Cassazione, menționată la punctul 32 din hotărârea atacată, care nu fusese invocată de părți și care nu constituia un element al litigiului în fața camerei de recurs.
   Al doilea motiv privește încălcarea dreptului OAPI de a fi ascultat, în măsura în care Oficiul nu a avut posibilitatea de a-și expune punctul de vedere cu privire la aspecte procedurale și substanțiale referitoare la hotărârea pronunțată de Corte Suprema di Cassazione. Dacă i s-ar fi acordat Oficiului această posibilitate, nu se poate exclude ca raționamentul și concluzia Tribunalului să fi fost diferite.
   Al treilea motiv privește inconsistența vădită și denaturarea faptelor care afectează raționamentul și concluzia Tribunalului. Oficiul consideră că Tribunalul a interpretat greșit și a denaturat analiza camerei de recurs, precum și argumentele expuse de National Lottery Commission și a omis să aprecieze că camera de recurs a aplicat criteriul juridic corect, conform dreptului italian, atunci când a constatat că National Lottery Commission nu demonstrase că data ștampilei poștale aplicate pe Acordul din 1986 nu era relevantă.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (JO L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189).


title: Cauza T-373/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 iulie 2009 — Italia/Comisia [ FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Tutun brut — Obligația de motivare — Articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999 ]

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/31

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 10 iulie 2009 — Italia/Comisia
   (Cauza T-373/05) (1)

   („FEOGA - Secțiunea Garantare - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Tutun brut - Obligația de motivare - Articolul 7 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1258/1999”)
   2009/C 205/55
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentant: G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: C. Cattabriga și L. Visaggio, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare în parte a Deciziei 2005/579/CE a Comisiei din 20 iulie 2005 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA) (JO L 199, p. 84), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană în sectorul tutunului brut.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 296, 26.11.2005.


title: Cauza T-369/16: Acțiune introdusă la 13 iulie 2016 – Luciad/Comisia

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/33

         Acțiune introdusă la 13 iulie 2016 – Luciad/Comisia
   (Cauza T-369/16)
   (2016/C 314/45)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Părțile

      Reclamantă: Luciad (Leuven, Belgia) (reprezentanți: D. Arts, P. Smet și I. Panis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea faptului că este admisibilă și întemeiată acțiunea în anulare având ca obiect Decizia Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind scutirea aplicabilă profitului excedentar – schema de ajutoare de stat SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), pusă în aplicare de Belgia;

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind scutirea aplicabilă profitului excedentar – schema de ajutoare de stat SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), pusă în aplicare de Belgia;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere și pe încălcarea articolului 1 litera (d) din Regulamentul 2015/1589 (1), precum și a articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a considerat că deciziile fiscale anticipate nu puteau fi considerate măsuri de executare și că scutirea aplicabilă profitului excedentar pe care o descrie trebuia să fie considerată o schemă de ajutoare.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE, întrucât Comisia nu și-a motivat suficient decizia, și a articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât nu există măsuri care să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența

                           —

                           Reclamanta susține că Comisia nu a arătat în ce mod regimul profitului excedentar era de natură să denatureze sau să amenințe să denatureze concurența.

                           —

                           Comisia ar fi pornit, în mod eronat, de la ipoteza că o decizie fiscală anticipată adoptată în conformitate cu scutirea aplicabilă profitului excedentar ar conduce în mod automat la reducerea unei sarcini pentru întreprinderile în cauză, iar prin neluarea în considerare a impozitelor percepute sau care urmează a fi percepute în străinătate asupra profitului excedentar, Comisia a conchis tot în mod eronat că sistemul de scutire a profitului excedentar denaturează sau amenință să denatureze concurența.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 296 TFUE, întrucât Comisia nu și-a motivat suficient decizia, și a articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât sistemul contestat nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât sistemul contestat nu conferă un avantaj selectiv

                           —

                           Reclamanta susține că regimul profitului excedentar este un regim fiscal general care se aplică oricărei întreprinderi belgiene și care face parte în mod intrinsec din sistemul de referință al regimului belgian al impozitului pe societăți, care prevede norme specifice pentru situațiile transfrontaliere, astfel încât Comisia a săvârșit o eroare vădită de apreciere atunci când a considerat că regimul profitului excedentar reprezenta o derogare de la sistemul de referință, pe de o parte, și de la principiul concurenței depline, pe de altă parte.

      (1)  Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015 L 248, p. 9).


title: Cauza T-243/07: Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Republica Polonă/Comisia Comunităților Europene

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/45

         Acțiune introdusă la 11 iulie 2007 — Republica Polonă/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-243/07)
   (2007/C 211/84)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: E. Ośniecka-Tamecka, agent)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea Deciziei 2007/361/CE a Comisiei din 4 mai 2007 privind determinarea stocurilor de produse agricole altele decât zahărul și consecințele financiare ale eliminării acestora ca urmare a aderării Republicii Cehe, a Estoniei, a Ciprului, a Letoniei, a Lituaniei, a Ungariei, a Maltei, a Poloniei, a Sloveniei și a Slovaciei [notificată cu numărul C(2007) 1979] (1) în măsura în care aceasta privește Republica Polonă;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Decizia atacată a stabilit cantitățile de produse agricole aflate în liberă circulație pe teritoriul Poloniei la data aderării la Uniunea Europeană care, în opinia Comisiei, au depășit nivelul stocurilor normale ale acestor produse, și a imputat Poloniei pe această bază „sumele […] în contul eliminării acelor cantități” de produse.
   Reclamanta își întemeiază cererea de anulare a deciziei atacate pe două motive: încălcarea articolului 4 din anexa IV la Actul de aderare (2) din cauza necompetenței Comisiei de a adopta decizia atacată și încălcarea principiului proporționalității.
   În fundamentarea primului motiv, reclamanta arată că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia a depășit competența prevăzută de articolul 4 capitolul 4 din anexa IV la Actul de aderare întrucât decizia modifică acordurile semnate în Actul de aderare, prin stabilirea de sancțiuni financiare neprevăzute de acesta. În plus, decizia atacată ar fi neconformă principiului stabilit de Actul de aderare, potrivit căruia statele membre trebuie să se preocupe de eliminarea efectivă a stocurilor de produse agricole aflate în liberă circulație pe teritoriul acestora la data aderării.
   Reclamanta întemeiază obiecția privind încălcarea principiului proporționalității pe faptul că obiectivele deciziei atacate ar fi contradictorii și, de altfel, nu ar fi întemeiate din punct de vedere legal. Pe de altă parte, decizia atacată nu ar reprezenta mijlocul adecvat pentru stabilirea costurilor eliminării stocurilor. În plus, decizia prezintă erori considerabile în stabilirea stocurilor care se aflau în liberă circulație în Polonia și nu ține cont de stocurile pe care Polonia le-a eliminat pe propriile cheltuieli după aderare. Decizia a pus în sarcina Poloniei costurile pentru eliminarea stocurilor care, în realitate, nu au fost suportate de Comunitate și a condus la o îmbogățire fără justă cauză a Comunității în detrimentul Poloniei. În plus, decizia atacată nu ar fi fost necesară în mod obligatoriu, întrucât nu s-a produs nicio perturbare a piețelor agricole în urma aderării Poloniei la Uniunea Europeană, iar de la aderare s-a scurs o perioadă de timp importantă. Deși decizia atacată a fost adoptată în temeiul Actului de aderare, aceasta nu îndeplinește niciun obiectiv prevăzut de Actul de aderare în sectorul agriculturii.

      (1)  JO 2007, L 138, p. 14.

      (2)  Act privind condiţiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia şi a Republicii Slovace şi adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236, p. 33).


title: Cauza C-332/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Treviso (Italia) la 6 iulie 2015 – procedură penală împotriva lui Giuseppe Astone

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/16

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Treviso (Italia) la 6 iulie 2015 – procedură penală împotriva lui Giuseppe Astone
   (Cauza C-332/15)
   (2015/C 320/23)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Treviso

      Inculpat

   Giuseppe Astone

      Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile Directivei 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006 (1), astfel cum sunt interpretate în jurisprudența comunitară menționată în partea de motivare, se opun existenței unor norme naționale ale statelor membre – precum cele menționate anterior și în vigoare în Italia (articolul 19 din Decretul Președintelui Republicii nr. 633/1972) – care exclud, inclusiv sub aspect penal, posibilitatea persoanei impozabile de a exercita dreptul de deducere dacă nu au fost depuse declarațiile de TVA și, în special, declarația aferentă celui de al doilea an succesiv celui în care a luat naștere dreptul la deducere?

               2)

               Dispozițiile Directivei 2006/112/CE din 28 noiembrie 2006, astfel cum sunt interpretate în jurisprudența comunitară menționată în partea de motivare, se opun existenței unor norme naționale ale statelor membre – precum cele menționate anterior și în vigoare în Italia (articolele 25 și 39 din Decretul Președintelui Republicii nr. 633/1972) – care exclud, inclusiv sub aspect penal, posibilitatea de a ține seama, în scopul deducerii TVA-ului, de facturi primite pe care persoana impozabilă nu le-a înregistrat în niciun mod?

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


               28.4.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 125/13

         Acțiune introdusă la 24 februarie 2011 împotriva Norvegiei de către Autoritatea AELS de Supraveghere
   (Cauza E-5/11)
   2011/C 125/11
   La data de 24 februarie 2011, Autoritatea AELS de Supraveghere, reprezentată de Xavier Lewis și Ólafur Jóhannes Einarsson, în calitate de agenți ai Autorității AELS de Supraveghere, 35, Rue Belliard, 1040 Bruxelles, Belgium, a introdus o acțiune împotriva Norvegiei la Curtea de Justiție a AELS.
   Autoritatea AELS de Supraveghere solicită Curții de Justiție a AELS să declare următoarele:

               1.

               Prin neadoptarea măsurilor necesare transpunerii în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut,

                           (a)

                           a actului menționat la capitolul V punctul 56oa din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unei Agenții Europene pentru Siguranța Maritimă], astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin protocolul 1; și

                           (b)

                           a actului menționat la capitolul V punctul 56oa din anexa XIII la Acordul privind Spațiul Economic European [Regulamentul (CE) nr. 2038/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind finanțarea multianuală a acțiunilor Agenției Europene pentru Siguranța Maritimă în domeniul combaterii poluării provocate de nave și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1406/2002], astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin protocolul 1, Regatul Norvegiei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE.

               2.

               Regatul Norvegiei este obligat la plata cheltuielilor aferente procedurii.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere declară că Regatul Norvegiei nu a transpus Regulamentul (CE) nr. 2038/2006 și Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 în ordinea sa juridică internă, în termenul prevăzut în Decizia nr. 52/2007, respectiv Decizia nr. 81/2003 a Comitetului mixt al SEE.

               —

               Autoritatea AELS de Supraveghere declară că Regatul Norvegiei ar fi trebuit să transpună Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 și, respectiv, Regulamentul (CE) nr. 2038/2006 în ordinea sa juridică internă cu peste șapte, respectiv trei ani și șase luni, în urmă. În consecință, aceasta consideră că guvernul norvegian a avut suficient timp pentru a adopta măsurile necesare transpunerii regulamentelor în ordinea juridică internă și că nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 7 din Acordul privind SEE.


title: Cauza T-381/11 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 septembrie 2011 — Eurofer/Comisia ( „Măsuri provizorii — Mediu — Alocarea cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră conform Directivei 2003/87/CE — Stabilirea criteriilor de referință pentru produsele în cauză prin decizia Comisiei — Cerere de măsuri provizorii — Admisibilitate — Urgență” )

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/34

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 15 septembrie 2011 — Eurofer/Comisia
   (Cauza T-381/11 R)
   (Măsuri provizorii - Mediu - Alocarea cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră conform Directivei 2003/87/CE - Stabilirea criteriilor de referință pentru produsele în cauză prin decizia Comisiei - Cerere de măsuri provizorii - Admisibilitate - Urgență)
   2011/C 347/60
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Europäischer Wirtschaftsverband der Eisen- und Stahlindustrie (Eurofer) ASBL (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentanți: S. Altenschmidt și C. Dittrich, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Wilms, K. Mifsud-Bonnici și K. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   Cerere de suspendare a executării Deciziei 2011/278/EU a Comisiei din 27 aprilie 2011 de stabilire, pentru întreaga Uniune, a normelor tranzitorii privind alocarea armonizată și cu titlu gratuit a cotelor de emisii în temeiul articolului 10a din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 130, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza T-261/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 mai 2007 — Crespinet/Comisia Comunităților Europene ( Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2003 — Atribuirea punctelor de prioritate )

text:
               23.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 140/20

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 3 mai 2007 — Crespinet/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-261/04) (1)

   („Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2003 - Atribuirea punctelor de prioritate’)
   (2007/C 140/32)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Alain Crespinet (Rosières, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: H. Tserepa-Lacombe și C. Berardis-Kayser, agenți)
   Obiect
   Cerere de anulare a deciziei Comisiei prin care au fost atribuite puncte de prioritate reclamantului în cadrul exercițiului de promovare 2003, precum și a deciziei de a nu înscrie numele reclamantului pe lista de funcționari promovați la gradul A5 în cadrul aceluiași exercițiu de promovare.
   Dispozitiv

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Fiecare parte își suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 273, 6.11.2004.


title: Cauza F-13/08: Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Tomas/Parlamentul European

text:
               7.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/39

         Acțiune introdusă la 24 ianuarie 2008 — Tomas/Parlamentul European
   (Cauza F-13/08)
   (2008/C 142/73)
   Limba de procedură: lituaniana
   Părțile

      Reclamant: Stanislovas Tomas (Pavlodar, Kazakhstan) (reprezentant: M. Michalauskas, avocat)

      Pârât: Parlamentul European
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri de a concedia pe reclamant și repararea prejudiciului moral și material suferit.
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri de a îl concedia pe reclamant;

               —

               obligarea pârâtului la plata către reclamant a sumei de 125 000 de euro cu titlu de despăgubiri pentru prejudiciul moral și material suferit;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-340/07: Hotărârea Tribunalului din 9 februarie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia ( Clauză compromisorie — Programul eContent — Contract referitor la un proiect de asigurare a unei efcacități maxime a programului și a unei participări cât mai largi a grupurilor țintă — Neexecutarea contractului — Rezilierea contractului )

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/23

         Hotărârea Tribunalului din 9 februarie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-340/07) (1)

   („Clauză compromisorie - Programul «eContent» - Contract referitor la un proiect de asigurare a unei efcacități maxime a programului și a unei participări cât mai largi a grupurilor țintă - Neexecutarea contractului - Rezilierea contractului”)
   2010/C 80/39
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentant: N. Korogiannakis, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: E. Manhaeve, agent, asistat de D. Philippe și M. Gouden, avocați)

      Obiectul

   Acțiune introdusă în temeiul articolelor 235 CE, 238 CE și 288 CE având ca obiect obligarea Comisiei la repararea prejudiciului suferit ca urmare a neîndeplinirii de către aceasta a unor obligații contractuale în cadrul executării contractului EDC-53007 EEBO/27873 privind proiectul intitulat „e-Content Exposure and Business Opportunities”.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-172/15: Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               15.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 198/26

         Acțiune introdusă la 16 aprilie 2015 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
   (Cauza C-172/15)
   (2015/C 198/34)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Nicolae și J. Rius, agenți)

      Pârât: Regatul Spaniei

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, potrivit articolului 258 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, prin faptul că nu a aprobat încă totalitatea evaluărilor și a planurilor de securitate portuară a tuturor porturilor incluse în domeniul de aplicare al Directivei 2005/65/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind consolidarea securității portuare, Regatul Spaniei nu şi-a îndeplinit obligaţiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (3) și al articolelor 6 și 7 din directiva menţionată, care prevăd că statele membre stabilesc pentru fiecare port limitele acestuia și, respectiv, că aprobă evaluările și planurile de securitate portuară pertinente;

               —

               obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   La 5 septembrie 2014, Regatul Spaniei recunoştea că, dintre cele 67 de porturi vizate de reglementarea în cauză, 3 evaluări ale securităţii portuare și 18 planuri de securitate portuară erau încă în curs de aprobare.
   De la acea dată până în prezent, autorităţile spaniole au continuat să informeze în mod regulat cu privire la evoluţiile în aplicarea practică a Directivei 2005/65/CE. Ultimul raport în acest sens a fost primit la 14 aprilie 2015, din acesta rezultând că, dintre cele 67 de porturi vizate de reglementarea în cauză, o evaluare și 8 planuri de securitate portuară erau încă în curs de aprobare.
   Prin urmare, Comisia constată că, la data ultimului raport primit, Regatul Spaniei nu şi-a îndeplinit obligaţiile de a stabili limitele pertinente pentru fiecare port în sensul Directivei 2005/65/CE și nici obligaţiile de a elabora și de a aproba o evaluare a securităţii tuturor porturilor care intră sub incidenţa directivei menţionate și obligaţiile de a elabora și aproba planurile de securitate portuară a respectivelor porturi.

      (1)  JO L 310, p. 28, Ediţie specială, 07/vol. 15, p. 50.


title: Cauza C-285/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 iulie 2009 — Procedură penală împotriva lui R

text:
               7.11.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 267/31

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 iulie 2009 — Procedură penală împotriva lui R
   (Cauza C-285/09)
   2009/C 267/55
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Partea din acțiunea principală

   R

      Întrebările preliminare

   Articolul 28c litera A punctul (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului (1) trebuie interpretat în sensul că nu trebuie acordată scutirea de la plata TVA în cazul unei livrări de bunuri, în sensul acestei dispoziții, atunci când livrarea a avut într-adevăr loc însă s-a stabilit, pe baza unor elemente obiective, că vânzătorul supus plății TVA

               a)

               știa că, prin intermediul respectivei livări, participă la o operațiune care are drept scop sustragerea de la plata TVA, sau

               b)

               a acționat în sensul ascunderii identității adevăratului dobânditor, pentru a-i permite acestuia sau unui terț să se sustragă de la plata TVA?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza C-266/12 P: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 7 februarie 2013 — Jarosław Majtczak/Feng Shen Technology Co. Ltd și Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 51 alineatul (1) litera (b) — Rea-credință a solicitantului la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii comunitare — Marca figurativă FS — Cerere de declarare a nulității]

text:
               4.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/4

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 7 februarie 2013 — Jarosław Majtczak/Feng Shen Technology Co. Ltd și Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-266/12 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 51 alineatul (1) litera (b) - Rea-credință a solicitantului la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii comunitare - Marca figurativă FS - Cerere de declarare a nulității)
   2013/C 129/08
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Jarosław Majtczak (reprezentant: J. Radłowski, radca prawny)

      Celelalte părți din procedură: Feng Shen Technology Co. Ltd (reprezentant: P. Rath, Rechtsanwalt), Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra) din 21 martie 2012, Feng Shen Technology/OAPI — Majtczak (FS) (T-227/09), prin care Tribunalul a anulat Decizia R 529/2008-4 a Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (OAPI) din 1 aprilie 2009 de respingere a căii de atac împotriva deciziei diviziei de anulare prin care se refuză cererea de declarare a nulității prezentată de reclamantă împotriva mărcii figurative „FS” pentru produse din clasa 26

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Jarosław Majtczak la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauza T-428/14: Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Gasiber 2000/Comisia

text:
               4.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 253/57

         Acțiune introdusă la 12 iunie 2014 – Gasiber 2000/Comisia
   (Cauza T-428/14)
   2014/C 253/76
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Gasiber 2000, SL [Alcorcón (Madrid), Spania)] (reprezentanți: J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco și J. Corral García, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea Comisiei la plata tuturor cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente sunt cele invocate în cauza T-392/14, Gutser/Comisia.


title: Cauza T-68/16: Acțiune introdusă la 15 februarie 2016 – Deichmann/EUIPO – Munich (Reprezentarea unei cruci pe partea laterală a unui pantof de sport)

text:
               29.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 111/40

         Acțiune introdusă la 15 februarie 2016 – Deichmann/EUIPO – Munich (Reprezentarea unei cruci pe partea laterală a unui pantof de sport)
   (Cauza T-68/16)
   (2016/C 111/49)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Deichmann SE (Essen, Germania) (reprezentant: C. Onken, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Munich, SL (Capellades, Spania)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul mărcii în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene figurativă (Reprezentarea unei cruci pe partea laterală a unui pantof de sport) – marca Uniunii Europene nr. 2 923 852

      Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de decădere

      Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 4 decembrie 2015 în cauza R 2345/2014-4

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO și a celeilalte părți din procedură la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele invocate

               —

               încălcarea articolului 15 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 51 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-384/16 P: Recurs introdus la 11 iulie 2016 de European Union Copper Task Force împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 27 aprilie 2016 în cauza T-310/15, European Union Copper Task Force/Comisia Europeană

text:
               29.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 314/15

         Recurs introdus la 11 iulie 2016 de European Union Copper Task Force împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a treia) din 27 aprilie 2016 în cauza T-310/15, European Union Copper Task Force/Comisia Europeană
   (Cauza C-384/16 P)
   (2016/C 314/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: European Union Copper Task Force (reprezentanți: C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia Rivas, C. Vila Gisbert, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea Ordonanței Camerei a treia a Tribunalului Uniunii Europene din 27 aprilie 2016, în cauza T-310/15, European Union Copper Task Force/Comisia;

               —

               declararea admisibilității acțiunii în anulare formulată de European Copper Task Force împotriva Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2015/408 al Comisiei;

               —

               trimiterea cauzei Tribunalului Uniunii Europene spre rejudecare;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că Regulamentul de punere în aplicare 2015/408 (1) este un act de reglementare care presupune măsuri de punere în aplicare în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE.

               2.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că respingerea acțiunii formulate de European Union Copper Task Force (EUCuTF) nu ar aduce atingere dreptului său și celui al membrilor săi, la protecție jurisdicțională efectivă.

               3.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept considerând că EUCuTF și membrii săi nu erau afectați în mod individual de Regulamentul de punere în aplicare 2015/408.

      (1)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2015/408 al Comisiei din 11 martie 2015 privind punerea în aplicare a articolului 80 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și privind stabilirea unei liste a substanțelor susceptibile de înlocuire, JO L 67, p. 18.


title: Cauza C-127/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Nürnberg — Germania) — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/Simex Trading AG [Dreptul mărcilor — Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Articolul 13 alineatul (1) — Directiva 89/104/CEE — Articolul 7 alineatul (1) — Epuizarea drepturilor titularului mărcii — Noțiunea „produs introdus pe piață” — Consimțământul titularului — Flacoane de parfum denumite „testere” puse de titularul unei mărci la dispoziția unui depozitar ce face parte dintr-o rețea de distribuție selectivă]

text:
               31.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/8

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 iunie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Oberlandesgericht Nürnberg — Germania) — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/Simex Trading AG
   (Cauza C-127/09) (1)

   (Dreptul mărcilor - Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Articolul 13 alineatul (1) - Directiva 89/104/CEE - Articolul 7 alineatul (1) - Epuizarea drepturilor titularului mărcii - Noțiunea „produs introdus pe piață” - Consimțământul titularului - Flacoane de parfum denumite „testere” puse de titularul unei mărci la dispoziția unui depozitar ce face parte dintr-o rețea de distribuție selectivă)
   2010/C 209/11
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Coty Prestige Lancaster Group GmbH

      Pârâtă: Simex Trading AG

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Oberlandesgericht Nürnberg — Interpretarea articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146) și a articolului 7 din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 1989 L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92) — Epuizarea dreptului conferit de marcă — Interpretarea noțiunii „produs introdus pe piață” — Eșantioane de parfum al căror ambalaj poartă indicația potrivit căreia produsul este destinat unor scopuri publicitare, iar nu vânzării, puse la dispoziția unor distribuitori contractuali, până la noi ordine și fără transferul proprietății

      Dispozitivul

   În împrejurări precum cele ale cauzei din acțiunea principală, articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară și articolul 7 alineatul (1) din Prima directivă 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci, astfel cum a fost modificată prin Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, trebuie interpretate în sensul că epuizarea drepturilor conferite de marcă are loc numai dacă, potrivit aprecierii care revine instanței de trimitere, se poate concluziona că există un consimțământ expres sau implicit al titularului acesteia în vederea introducerii pe piață în Comunitatea Europeană, respectiv în Spațiul Economic European a produselor în legătură cu care se invocă epuizarea menționată.
   În împrejurări precum cele ale cauzei din acțiunea principală, în care livrarea „testerelor de parfum” intermediarilor legați printr-un contract de titularul mărcii pentru a da posibilitatea clienților acestora să le încerce conținutul are loc fără transferul proprietății și cu interzicerea vânzării, în care titularul mărcii poate în orice moment să retragă această marfă și în care prezentarea acesteia se deosebește în mod evident de cea a flacoanelor de parfum care sunt puse în mod obișnuit la dispoziția intermediarilor menționați de titularul mărcii, faptul că aceste testere sunt flacoane de parfum pe care există mențiunile „test” și „vânzarea interzisă” se opune recunoașterii implicite a existenței unui consimțământ al titularului mărcii în vederea introducerii lor pe piață, în lipsa oricărui element probant în sens contrar, fapt a cărui apreciere revine instanței de trimitere.

      (1)  JO C 141, 20.6.2009.


title: Cauza C-294/07: Acțiune introdusă la 19 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului

text:
               8.9.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/18

         Acțiune introdusă la 19 iunie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Marele Ducat al Luxemburgului
   (Cauza C-294/07)
   (2007/C 211/35)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: D. Maidani, agent)

      Pârât: Marele Ducat al Luxemburgului
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (1), Marele Ducat al Luxemburgului nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 40 din această directivă;

               —

               obligarea Marelui Ducat al Luxemburgului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Termenul pentru transpunerea Directivei 2004/38/CE a expirat la 29 aprilie 2006.

      (1)  JO L 158, p. 77 și — rectificări — JO 2004, L 229, p. 35 și JO 2005, L 197, p. 34.


title: Cauza C-583/10: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Statele Unite ale Americii/Christine Nolan (Trimitere preliminară — Directiva 98/59/CE — Protecția lucrătorilor — Concedieri colective — Domeniu de aplicare — Închiderea unei baze militare americane — Informarea și consultarea lucrătorilor — Momentul la care ia naștere obligația de consultare — Necompetența Curții)

text:
               8.12.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 379/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 18 octombrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Regatul Unit] — Statele Unite ale Americii/Christine Nolan
   (Cauza C-583/10) (1)

   (Trimitere preliminară - Directiva 98/59/CE - Protecția lucrătorilor - Concedieri colective - Domeniu de aplicare - Închiderea unei baze militare americane - Informarea și consultarea lucrătorilor - Momentul la care ia naștere obligația de consultare - Necompetența Curții)
   2012/C 379/07
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Statele Unite ale Americii

      Pârâtă: Christine Nolan

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Interpretarea articolelor 2 și 5 din Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 95) — Obligația angajatorului de a informa și de a consulta reprezentanții lucrătorilor — Stabilirea datei la care ia naștere această obligație

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu are competența de a răspunde la întrebarea adresată de Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Regatul Unit) prin decizia din 6 decembrie 2010.

      (1)  JO C 89, 19.3.2011.


title: Cauza C-559/12: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2014 – Republica Franceză/Comisia Europeană (Recurs — Ajutor de stat — Ajutor sub forma unei garanții implicite nelimitate în favoarea La Poste care rezultă din statutul acesteia de instituție publică — Existența garanției — Prezența resurselor de stat — Avantaj — Sarcina probei și nivelul probatoriu)

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/8

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 3 aprilie 2014 – Republica Franceză/Comisia Europeană
   (Cauza C-559/12) (1)

   ((Recurs - Ajutor de stat - Ajutor sub forma unei garanții implicite nelimitate în favoarea La Poste care rezultă din statutul acesteia de instituție publică - Existența garanției - Prezența resurselor de stat - Avantaj - Sarcina probei și nivelul probatoriu))
   2014/C 159/10
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues, D. Colas, J. Gstalter și J. Bousin, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 20 septembrie 2012, Franța/Comisia (T-154/10), prin care Tribunalul a respins acțiunea formulată de Republica Franceză având drept obiect anularea Deciziei 2010/605/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2010 privind ajutorul de stat C 56/07 (ex E 15/05) acordat de Franța în favoarea La Poste (JO L 274, p. 1) – Pretins ajutor pus în aplicare de Franța sub forma unei garanții implicite nelimitate în favoarea La Poste care rezultă din statutul acesteia de instituție publică industrială și comercială – Instituție care nu este supusă dreptului comun în materie de redresare și de lichidare a întreprinderilor aflate în dificultate – Existența unui avantaj – Existența unui transfer de resurse de stat – Sarcina probei și nivelul probatoriu – Asimilarea condițiilor de angajare a răspunderii statului unui mecanism de garantare

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 32, 2.2.2013.


title: Cauza C-616/13 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 – Productos Asfálticos (PROAS), SA/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Articolul 81 CE — Piața spaniolă a bitumului rutier — Împărțirea pieței și coordonarea prețurilor — Durata excesivă a procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene — Durata excesivă a procedurii în fața Comisiei Europene — Recurs cu privire la cheltuielile de judecată)

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/4

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 9 iunie 2016 – Productos Asfálticos (PROAS), SA/Comisia Europeană
   (Cauza C-616/13 P) (1)

   ((Recurs - Înțelegeri - Articolul 81 CE - Piața spaniolă a bitumului rutier - Împărțirea pieței și coordonarea prețurilor - Durata excesivă a procedurii în fața Tribunalului Uniunii Europene - Durata excesivă a procedurii în fața Comisiei Europene - Recurs cu privire la cheltuielile de judecată))
   (2016/C 296/06)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Productos Asfálticos (PROAS), SA (reprezentant: C. Fernández Vicién, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Urraca Caviedes și F. Castillo de la Torre, asistați de J. Rivas Andrés, avocat)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Productos Asfálticos (PROAS) SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 24, 25.1.2014.


title: Cauzele conexate T-99/09 și T-308/09: Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2013 — Italia/Comisia [FEDR — Programul operațional regional (POR) 2000-2006 pentru regiunea Campania — Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 — Articolul 32 alineatul (3) litera (f) — Decizie de a nu efectua plățile intermediare aferente măsurii din POR referitoare la gestionarea și la eliminarea deșeurilor — Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor îndreptată împotriva Italiei]

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/37

         Hotărârea Tribunalului din 19 aprilie 2013 — Italia/Comisia
   (Cauzele conexate T-99/09 și T-308/09) (1)

   (FEDR - Programul operațional regional (POR) 2000-2006 pentru regiunea Campania - Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 - Articolul 32 alineatul (3) litera (f) - Decizie de a nu efectua plățile intermediare aferente măsurii din POR referitoare la gestionarea și la eliminarea deșeurilor - Procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor îndreptată împotriva Italiei)
   2013/C 156/66
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: P. Gentili și, în cauza T-99/09, și de G. Palmieri, avvocati dello Stato)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Recchia și A. Steiblytė, agenți)

      Obiectul

   Cererile de anulare a deciziilor cuprinse în scrisorile Comisiei din 22 decembrie 2008, din 2 și din 6 februarie 2009 (nr. 012480, 000841 și 001059 — cauza T-99/09) și din 20 mai 2009 (nr. 004263 — cauza T-308/99) prin care au fost declarate inadmisibile, în temeiul articolului 32 alineatul (3) litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale privind fondurile structurale (JO L 161, p. 1), cererile de plăți intermediare ale autorităților italiene prin care se urmărea rambursarea cheltuielilor efectuate, după 29 iunie 2007, în temeiul măsurii 1.7 din Programul operațional „Campania”

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Republica Italiană suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 102, 1.5.2009.


title: Cauza T-266/02: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2008 — Deutsche Post/Comisia Comunităților Europene ( Ajutoare de stat — Măsuri adoptate de autoritățile germane în favoarea Deutsche Post AG — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia — Serviciu de interes economic general — Compensarea costurilor suplimentare generate de o politică de vânzare în pierdere în sectorul transportului de colete din ușă în ușă — Lipsa avantajului )

text:
               15.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 209/39

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 1 iulie 2008 — Deutsche Post/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-266/02) (1)

   („Ajutoare de stat - Măsuri adoptate de autoritățile germane în favoarea Deutsche Post AG - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia - Serviciu de interes economic general - Compensarea costurilor suplimentare generate de o politică de vânzare în pierdere în sectorul transportului de colete din ușă în ușă - Lipsa avantajului’)
   (2008/C 209/66)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Deutsche Post AG (Bonn, Germania) (reprezentanți: J. Sedemund și T. Lübbig, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: V. Kreuschitz și J. Flett, agenți)

      Intervenientă în susținerea reclamantului: Republica Federală Germania (reprezentanți: W.-D. Plessing și M. Lumma, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV (BIEK) (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: F. Mitzkus, T. Wambach și R. Wojtek, avocați) și UPS Europe NV/SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: inițial T. Ottervanger și A. Bijleveld, ulterior T. Ottervanger, avocați)
   Obiectul
   Cerere de anulare a Deciziei 2002/753/CE a Comisiei din 19 iunie 2002 privind măsurile adoptate de Republica Federală Germania în favoarea Deutsche Post AG (JO L 247, p. 27).
   Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia 2002/753/CE a Comisiei din 19 iunie 2002 privind măsurile adoptate de Republica Federală Germania în favoarea Deutsche Post AG.

               2)

               Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată și pe cele efectuate de Deutsche Post.

               3)

               Republica Federală Germania, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV (BIEK) și UPS Europe NV/SA suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 274, 9.11.2002.


title: Cauza C-371/13: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 2 iulie 2013 — SC Schuster & Co Ecologic SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu

text:
               22.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 85/10

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunalul Sibiu (România) la data de 2 iulie 2013 — SC Schuster & Co Ecologic SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu
   (Cauza C-371/13)
   2014/C 85/17
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Tribunalul Sibiu

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: SC Schuster & Co Ecologic SRL

      Pârâtă: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu
   Prin Hotărârea din 7 noiembrie 2013, Curtea de Justiție (Camera a șasea) a dispus că este vădit necompetentă să răspundă la întrebarea adresată de Tribunalul Sibiu (România).


title: Cauza T-74/10: Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Flaco Geräte/OAPI — Delgado Sánchez (FLACO)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/64

         Acțiune introdusă la 16 februarie 2010 — Flaco Geräte/OAPI — Delgado Sánchez (FLACO)
   (Cauza T-74/10)
   2010/C 100/94
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Flaco Geräte GmbH (Gütersloh, Germania) (reprezentant: M. Wirtz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Jesús Delgado Sánchez (Socuellamos, Spania)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 23 noiembrie 2009 pronunțată în cauza R 86/2009-2 și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „FLACO” pentru produse din clasa 7, 8, 9 și 11.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca spaniolă „FLACO” înregistrată pentru produse din clasa 7.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge în parte cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.
   Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs a luat în considerare în mod greșit o traducere incorectă a produselor acoperite de marca invocată în sprijinul opoziției; încălcarea articolului 42 alineatele (2) și (3) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului întrucât camera de recurs nu a ținut cont în mod greșit de excepția neutilizării invocată de reclamantă.


title: Hotărârea Curții din 13 iunie 2013 în cauza E-11/12 – Beatrix Susanne Koch, Lothar Hummel și Stefan Müller/Swiss Life (Liechtenstein) AG (Directiva 90/619/CEE – Directiva 92/96/CEE – Directiva 2002/83/CE – Directiva 2002/92/CE – Asigurarea de viață – Beneficii bazate pe unități – Obligația de a oferi consiliere obiectivă – Informațiile care trebuie comunicate titularului poliței înainte de încheierea contractului – Principiul echivalenței – Principiul eficacității)

text:
               26.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 277/12

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 13 iunie 2013
   în cauza E-11/12
   Beatrix Susanne Koch, Lothar Hummel și Stefan Müller/Swiss Life (Liechtenstein) AG
   (Directiva 90/619/CEE – Directiva 92/96/CEE – Directiva 2002/83/CE – Directiva 2002/92/CE – Asigurarea de viață – Beneficii bazate pe unități – Obligația de a oferi consiliere obiectivă – Informațiile care trebuie comunicate titularului poliței înainte de încheierea contractului – Principiul echivalenței – Principiul eficacității)
   2013/C 277/10
   În cauza E-11/12, Beatrix Susanne Koch, Lothar Hummel și Stefan Müller/Swiss Life (Liechtenstein) AG – CERERE adresată Curții de Justiție de Fürstliche Landgericht des Fürstentums Liechtenstein (Curtea Princiară de Justiție a Principatului Liechtenstein), în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție referitor la interpretarea Directivei 90/619/CEE a Consiliului din 8 noiembrie 1990 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE, a Directivei 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (a treia directivă privind asigurarea de viață), a Directivei 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață și a Directivei 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, și Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 13 iunie 2013, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (a treia directivă privind asigurarea de viață) și Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață trebuie interpretate în sensul că nu obligă întreprinderea de asigurare să ofere consiliere titularului poliței înainte de încheierea contractului.

               2.

               Articolul 31 și secțiunea A punctele (a) 11 și (a) 12 din anexa II la Directiva 92/96/CEE și articolul 36 și secțiunea A punctele (a) 11 și (a) 12 din anexa III la Directiva 2002/83/CE trebuie interpretate în sensul că este de competența instanței naționale ca, ținând seama de toate circumstanțele relevante ale cauzei cu care este sesizată, să stabilească dacă informațiile scrise comunicate titularului poliței înainte de încheierea unui contract de asigurare de viață cu componentă investițională de tip unit-linked sunt complete, clare și exacte:

                           —

                           suficiente pentru a defini unitățile pe care se bazează beneficiile; și

                           —

                           suficiente pentru a descrie natura activelor-suport,

                     astfel încât titularul potențial al poliței să poată alege contractul care se potrivește cel mai bine nevoilor sale.

               3.

               Atât timp cât informațiile sunt complete și sunt comunicate titularului poliței în condițiile stabilite la articolul 31 din Directiva 92/96/CEE și la articolul 36 din Directiva 2002/83/CE, și în conformitate cu alte norme aplicabile comunicării de informații titularului poliței, este suficient ca informațiile enumerate în anexa II și, respectiv, în anexa III, să fie comunicate titularului poliței de o parte terță, de exemplu de un intermediar în asigurări.

               4.

               În circumstanțe precum cele din prezenta cauză, Acordul privind SEE, Directiva 92/96/CEE și Directiva 2002/83/CE trebuie interpretate în sensul că nu exclud o normă națională care prevede o procedură de reclamație administrativă după ce s-au suportat pierderi ca urmare a nerespectării de către întreprinderea de asigurare a cerinței privind comunicarea de informații prevăzute la articolul 31 alineatul (1) din Directiva 92/96/CE și la articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2002/83/CE, cu condiția ca:

                           —

                           în primul rând, dreptul de a solicita întreprinderii de asigurare despăgubiri pentru pierderile pecuniare suferite din cauza necomunicării informațiilor prevăzute în anexa II la Directiva 92/96/CEE și în anexa III la Directiva 2002/83/CE să nu fie mai puțin favorabil decât cel aplicabil acțiunilor naționale similare; și

                           —

                           în al doilea rând, aplicarea legislației naționale să nu facă imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea de către titularul poliței a drepturilor conferite de directive.

                     Este sarcina instanței naționale de a stabili dacă cele două condiții sunt îndeplinite.


title: Cauza T-115/07: Acțiune introdusă la 13 aprilie 2007 — Last Minute Network/OAPI — Last Minute Tour (LAST MINUTE TOUR)

text:
               9.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/23

         Acțiune introdusă la 13 aprilie 2007 — Last Minute Network/OAPI — Last Minute Tour (LAST MINUTE TOUR)
   (Cauza T-115/07)
   (2007/C 129/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Last Minute Network Ltd (Londra, Regatul Unit) (reprezentant: P. Brownlow, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura în fața camerei de recurs: Last Minute Tour SpA (Milano, Italia)
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea în întregime a deciziei Camerei a doua de recurs a pârâtului, Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), din data de 8 februarie 2007;

               —

               declararea nulității mărcii comunitare nr. 1 552 231 în ceea ce privește clasa 16;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri în declararea nulității: marca figurativă „LAST MINUTE TOUR ”pentru produse și servicii din clasele 16, 39 și 42 — cererea nr. 1 552 231.

      Titularul mărcii comunitare: Last Minute Tour SpA.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Dreptul la marcă al părții care solicită declararea nulității: marca națională verbală neînregistrată „LASTMINUTE.COM ”pentru servicii din clasele 39 și 42.

      Decizia diviziei de anulare: declară nulă marca comunitară pentru serviciile din clasele 39 și 42 și respinge cererea de declarare a nulității pentru bunurile din clasa 16.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul introdus de reclamantă prin care solicita anularea parțială a deciziei Diviziei de opoziție pentru a obține o declarare a nulității și în ceea ce privește bunurile din clasa 16.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 8 alineatele (1) litera (b) și (4) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului întrucât camera de recurs a hotărât în mod eronat că marca neînregistrată a reclamantei nu îi conferea dreptul de a interzice utilizarea în Regatul Unit a mărcii comunitare a cărei înregistrare se solicită și întrucât camera de recurs a aplicat în mod greșit criteriile pentru a stabili riscul de confuzie.


title: Cauza C-74/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – „Eturas” UAB și alții/Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (Trimitere preliminară — Concurență — Înțelegeri — Practică concertată — Agenții de turism care participă la un sistem comun informatizat de oferte de călătorie — Limitare automată a cotei de reducere la achiziționarea online a călătoriilor — Mesaj al administratorului de sistem referitor la limitarea menționată — Acord tacit care poate fi calificat drept practică concertată — Elemente constitutive ale unui acord și ale unei practici concertate — Aprecierea probelor și nivelul probatoriu necesar — Autonomie procedurală a statelor membre — Principiul efectivității — Prezumția de nevinovăție)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – „Eturas” UAB și alții/Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba
   (Cauza C-74/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Concurență - Înțelegeri - Practică concertată - Agenții de turism care participă la un sistem comun informatizat de oferte de călătorie - Limitare automată a cotei de reducere la achiziționarea online a călătoriilor - Mesaj al administratorului de sistem referitor la limitarea menționată - Acord tacit care poate fi calificat drept practică concertată - Elemente constitutive ale unui acord și ale unei practici concertate - Aprecierea probelor și nivelul probatoriu necesar - Autonomie procedurală a statelor membre - Principiul efectivității - Prezumția de nevinovăție))
   (2016/C 098/03)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamante:„Eturas” UAB, „AAA Wrislit” UAB, „Baltic Clipper” UAB, „Baltic Tours Vilnius” UAB, „Daigera” UAB, „Ferona” UAB, „Freshtravel” UAB, „Guliverio kelionės” UAB, „Kelionių akademija” UAB, „Kelionių gurmanai” UAB, „Kelionių laikas” UAB, „Litamicus” UAB, „Megaturas” UAB, „Neoturas” UAB, „TopTravel” UAB, „Travelonline Baltics” UAB, „Vestekspress” UAB, „Visveta” UAB, „Zigzag Travel” UAB, „ZIP Travel” UAB

      Pârâtă: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

      Cu participarea: „Aviaeuropa” UAB, „Grand Voyage” UAB, „Kalnų upė” UAB, „Keliautojų klubas” UAB, „Smaragdas travel” UAB, „700LT” UAB, „Aljus ir Ko” UAB, „Gustus vitae” UAB, „Tropikai” UAB, „Vipauta” UAB, „Vistus” UAB

      Dispozitivul

   Articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că, atunci când administratorul unui sistem informatic destinat să permită unor agenții de turism să vândă călătorii pe site ul lor internet potrivit unui mod de rezervare uniform transmite acestor operatori economici, prin intermediul unei poște electronice personale, un mesaj prin care îi avertizează că reducerile aferente produselor vândute prin intermediul acestui sistem vor fi pe viitor plafonate și că, în urma difuzării acestui mesaj, sistemul în cauză suferă modificările tehnice necesare pentru a pune în aplicare această măsură, se poate prezuma că respectivii operatori economici, de la momentul în care au avut cunoștință de mesajul transmis de administratorul sistemului, au participat la o practică concertată în sensul dispoziției menționate dacă nu s au distanțat în mod public de această practică, nu au denunțat o entităților administrative sau nu au adus alte probe pentru a refuta această prezumție, precum proba unei aplicări sistematice a unei reduceri care depășește plafonarea în cauză.
   Revine instanței de trimitere sarcina de a examina, în temeiul normelor naționale care guvernează aprecierea probelor și nivelul probatoriu necesar, dacă, în raport cu ansamblul circumstanțelor care îi sunt prezentate, transmiterea unui mesaj precum cel în discuție în litigiul principal poate constitui o probă suficientă pentru a stabili că destinatarii săi aveau cunoștință de conținutul lui. Prezumția de nevinovăție se opune ca instanța de trimitere să considere că simpla transmitere a mesajului menționat poate constitui o probă suficientă pentru a stabili că destinatarii săi trebuiau în mod necesar să aibă cunoștință de conținutul acestuia.

      (1)  JO C 142, 12.5.2014.


title: Cauza C-673/13 P: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 noiembrie 2016 – Comisia Europeană/Stichting Greenpeace Nederland, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Recurs — Acces la documentele instituțiilor — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Mediu — Convenția de la Aarhus — Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 — Articolul 6 alineatul (1) — Riscul de a aduce atingere intereselor comerciale ale unei persoane fizice sau juridice — Noțiunea de informații care se referă la emisii în mediu — Documente privind procedura de autorizare a unei substanțe active conținute în produse fitosanitare — Substanța activă glifosat)

text:
               30.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/2

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 23 noiembrie 2016 – Comisia Europeană/Stichting Greenpeace Nederland, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)
   (Cauza C-673/13 P) (1)

   ((Recurs - Acces la documentele instituțiilor - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Mediu - Convenția de la Aarhus - Regulamentul (CE) nr. 1367/2006 - Articolul 6 alineatul (1) - Riscul de a aduce atingere intereselor comerciale ale unei persoane fizice sau juridice - Noțiunea de informații care se referă la emisii în mediu - Documente privind procedura de autorizare a unei substanțe active conținute în produse fitosanitare - Substanța activă glifosat))
   (2017/C 030/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Smulders, P. Ondrůšek, P. Oliver și L. Pignataro-Nolin, agenți)

      Interveniente în susținerea recurentei: American Chemistry Council Inc. (ACC), CropLife America Inc., National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) (repezentanți: M. Abenhaïm, avocat, K. Nordlander, advokat, și P. Harrison, solicitor), CropLife International AISBL (CLI) (reprezentanți: D. Abrahams, barrister, R. Cana și E. Mullier, avocats, precum și A. Patsa, dikigoros), European Chemical Industry Council (Cefic), European Crop Protection Association (ECPA) (reprezentanți: I. Antypas și D. Waelbroeck, avocats, precum și D. Slater, solicitor), European Crop Care Association (ECCA) (reprezentant: S. Pappas, dikigoros), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și A. Lippstreu, agenți)

      Celelalte părți din procedură: Stichting Greenpeace Nederland, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (reprezentanți: B.N. Kloostra și A. van den Biesen, advocaten)

      Intervenient în susținerea celeilaltei părţi în proces: Regatul Suediei (reprezentanţi: E. Karlsson, L. Swedenborg, A. Falk, U. Persson, C. Meyer-Seitz și N. Otte Widgren, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 8 octombrie 2013, Stichting Greenpeace Nederland și PAN Europe/Comisia (T-545/11, EU:T:2013:523).

               2)

               Trimite cauza T-545/11 spre rejudecare Tribunalului Uniunii Europene.

               3)

               Cererile privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 71, 8.3.2014.


title: Cauza T-210/09: Ordonanța Tribunalului din 19 mai 2011 — Formenti Seleco/Comisia ( „Acordul de asociere CEE-Turcia — Import de televizoare color din Turcia — Acțiune în despăgubire — Prescripție — Inadmisibilitate” )

text:
               9.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 204/23

         Ordonanța Tribunalului din 19 mai 2011 — Formenti Seleco/Comisia
   (Cauza T-210/09) (1)

   (Acordul de asociere CEE-Turcia - Import de televizoare color din Turcia - Acțiune în despăgubire - Prescripție - Inadmisibilitate)
   2011/C 204/42
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Formenti Seleco SpA (Milano, Italia) (reprezentanți: A. Malatesta, G. Terracciano și S. Malatesta, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: T. Scharf și D. Grespan, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubiri având ca obiect repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-a suferit în urma neadoptării de către Comisie a unor măsuri care să împiedice autoritățile turce să încalce Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia în momentul determinării originii televizoarelor color importate în Comunitate din Turcia

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2.

               Obligă Formenti Seleco SpA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 167, 18.7.2009.