title: Cauza T-93/12: Acțiune introdusă la 23 februarie 2012 — Gas/OAPI — Grotto (BLUE JEANS GAS)

text:
               28.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 126/21

         Acțiune introdusă la 23 februarie 2012 — Gas/OAPI — Grotto (BLUE JEANS GAS)
   (Cauza T-93/12)
   2012/C 126/42
   Limba în care a fost formulată acțiunea: franceza

      Părțile

      Reclamantă: André Pierre Gas (Marsilia, Franța) (reprezentant: L. Levy, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s a aflat pe rolul camerei de recurs: Grotto SpA (Chiuppano, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în întregime a Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) pronunțate la 7 decembrie 2011 în cauza R 620/2009-1 și trimiterea cauzei la OAPI în vederea reexaminării în raport cu decizia care urmează să fie pronunțată;

               —

               obligarea titularului mărcii comunitare contestate la plata totalității cheltuielilor de judecată viitoare aferente acestei proceduri și la restituirea către reclamantă a cheltuielilor aferente căii de atac efectuate până în acest moment.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară înregistrată care a făcut obiectul unei cereri de declarare a nulității: marca figurativă care cuprinde elementele verbale „BLUE JEANS GAS” pentru produse din clasele 3, 9, 14 și 25 – marca comunitară înregistrată sub nr. 305050.

      Titularul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Partea care solicită declararea nulității mărcii comunitare: reclamanta.

      Motivarea cererii de declarare a nulității: motivarea expusă în cererea de declarare a nulității se întemeiază, pe de o parte, pe aplicarea articolului 53 alineatul (1) literele (a) și (c), a articolului 8 alineatul (1) litera (b), a articolului 53 alineatul (2) și a articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și, pe de altă parte, pe înregistrările franceze nr. 1594704 și nr. 1627459 ale mărcilor figurative „-GAS- BIJOUX” și „BIJOUX -GAS-” pentru produse din clasele 14 și 25.

      Decizia diviziei de anulare: anulează în parte marca comunitară.

      Decizia camerei de recurs: anulează în parte decizia diviziei de anulare, anulează în parte marca comunitară și respinge cererea de declarare a nulității.

      Motivele invocate:

               Încălcarea articolului 56 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 [actualul articol 57 alineatul (3)] și a normei 22 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 2868/95; încălcarea articolului 15 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 40/94 și a articolului L714 alineatul (5) litera (b) din Codul proprietății intelectuale francez; încălcarea articolului 73 din Regulamentul nr. 40/94 (actualul articol 75), întrucât camera de recurs a săvârșit mai multe erori de drept și de apreciere în ceea ce privește dovada utilizării mărcii anterioare din clasa 25.

               Aplicarea greșită a articolului 52 alineatul (1) litera (a) și a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și încălcarea articolului 53 din Regulamentul nr. 40/94 și a dispozițiilor din dreptul francez, adică articolul 2262 din Codul civil și articolul L714 alineatul (3) din Codul proprietății intelectuale francez, întrucât aprecierea camerei de recurs cu privire la riscul de confuzie este eronată.

               Încălcarea articolului 74 din Regulamentul nr. 40/94, întrucât camera de recurs a statuat ultra petita, pronunțându-se cu privire la compararea produselor din clasa 14, care nu făcea obiectul acțiunii cu care era sesizată.

               Încălcarea articolului 62 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât camera de recurs nu putea nici să se limiteze la examinarea dreptului anterior care rezultă din marca nr. 1594704, după ce a hotărât să exercite competențele diviziei de anulare, nici să trimită cauza la divizia de anulare pentru a se pronunța asupra celorlalte drepturi invocate, care fuseseră deja examinate.


title: Cauza F-17/12: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 martie 2013 — Marcuccio/Comisia [ „Funcție publică — Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură — Cerere introdusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii — Semnătură olografă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive adresate prin poștă — Tardivitatea acțiunii — Inadmisibilitate vădită” ]

text:
               25.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 147/34

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 11 martie 2013 — Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-17/12) (1)

   (Funcție publică - Articolul 34 alineatele (1) și (6) din Regulamentul de procedură - Cerere introdusă prin fax în termenul de introducere a acțiunii - Semnătură olografă a avocatului diferită de cea care figurează pe originalul cererii introductive adresate prin poștă - Tardivitatea acțiunii - Inadmisibilitate vădită)
   2013/C 147/64
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: G. Cipressa, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și J. Baquero Cruz, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   Cerere de obligare a Comisiei la plata unei sume pentru repararea prejudiciului pe care reclamantul pretinde că l-a suferit din cauza duratei excesive a procedurii de recunoaștere a gravității bolii sale

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2.

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012, p. 33.


title: Cauza T-302/16: Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2017 – Bay/Parlamentul („Drept instituțional — Decizia președintelui Parlamentului prin care s-a pronunțat împotriva unui deputat european sancțiunea pierderii dreptului la indemnizația de ședere — Articolul 166 din Regulamentul interior al Parlamentului — Drept de acces la dosar — Eroare de fapt”)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/27

         Hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2017 – Bay/Parlamentul
   (Cauza T-302/16) (1)

   ((„Drept instituțional - Decizia președintelui Parlamentului prin care s-a pronunțat împotriva unui deputat european sancțiunea pierderii dreptului la indemnizația de ședere - Articolul 166 din Regulamentul interior al Parlamentului - Drept de acces la dosar - Eroare de fapt”))
   (2017/C 249/40)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Nicolas Bay (La Celle-Saint-Cloud, Franța) (reprezentant: A. Cuignache, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz, S. Alonso de León și S. Seyr, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE și prin care se urmărește anularea deciziei președintelui Parlamentului din 9 martie 2016 și a deciziei biroului Parlamentului din 11 aprilie 2016 prin care se aplică reclamantului sancțiunea pierderii dreptului la indemnizația de ședere pentru o durată de cinci zile

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Nicolas Bay este obligat la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 279, 1.8.2016.


title: Cauza F-63/11: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 iunie 2012 — Macchia/Comisia (Funcție publică — Agenți temporari — Neprelungirea unui contract pe durată determinată — Putere de apreciere a administrației — Obligația de solicitudine — Articolul 8 din RAA — Articolul 4 din Decizia directorului general al OLAF din 30 iunie 2005 privind noua politică de angajare și de încadrare în muncă a personalului temporar al OLAF — Durata maximă a contractelor de agent temporar)

text:
               28.7.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 227/36

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a treia) din 13 iunie 2012 — Macchia/Comisia
   (Cauza F-63/11) (1)

   (Funcție publică - Agenți temporari - Neprelungirea unui contract pe durată determinată - Putere de apreciere a administrației - Obligația de solicitudine - Articolul 8 din RAA - Articolul 4 din Decizia directorului general al OLAF din 30 iunie 2005 privind noua politică de angajare și de încadrare în muncă a personalului temporar al OLAF - Durata maximă a contractelor de agent temporar)
   2012/C 227/60
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Luigi Macchia (Woluwé-Saint-Lambert, Belgia) (reprezentanți: S. Rogrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și D. Martin, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei implicite de neprelungire a contractului de agent temporar al reclamantului

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia directorului general al Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) din 12 august 2010 prin care a fost respinsă cererea de prelungire a contractului de agent temporar al domnului Macchia.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011, p. 32.


title: Cauza C-565/07 P: Recurs introdus la 31 decembrie 2007 de AMS Advanced Medical Services GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 18 octombrie 2007 în cauza T-425/03 — AMS Advanced Medical Services GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

text:
               8.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 64/23

         Recurs introdus la 31 decembrie 2007 de AMS Advanced Medical Services GmbH împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea) pronunțate la 18 octombrie 2007 în cauza T-425/03 — AMS Advanced Medical Services GmbH/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-565/07 P)
   (2008/C 64/34)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Recurentă: AMS Advanced Medical Services GmbH (reprezentant: S. Schäffler, Rechtsanwältin)

      Cealalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), American Medical Systems, Inc.
   Concluziile recurentei

               —

               Anularea hotărârii Tribunalului din 18 octombrie 2007.

               —

               Obligarea pârâtului și a intimatei la plata cheltuielilor de judecată aferente atât procedurii în primă instanță, cât și procedurii în recurs.

         Motivele și principalele argumente
   Recursul este întemeiat pe încălcarea dreptului comunitar de către Tribunal. Tribunalul a respins cererea formulată de recurentă de a obliga persoana care a formulat opoziția să facă dovada utilizării serioase a mărcii, întrucât această cerere a fost formulată pentru prima dată în fața camerei de recurs. Astfel, Tribunalul nu ar fi ținut seama de principiul continuității funcționale între organele OAPI și a încălcat articolul 43 alineatele (2) și (3) și articolul 74 din Regulamentul nr. 40/94.
   Potrivit principiului continuității funcționale între organele OAPI, camera de recurs ar fi trebuit să își întemeieze decizia pe toate motivele invocate de recurentă atât în procedura în fața diviziei de opoziție, cât și în fața camerei de recurs.


title: Cauza T-207/04: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia

text:
               22.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 301/60

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 11 septembrie 2008 — Italia/Comisia
   (Cauza T-207/04) (1)

   (2008/C 301/100)

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 201, 7.8.2004.


title: Cauza C-5/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social n °1 de Lleida — Spania) — Betriu Montull, Marc/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) [Politica socială — Directiva 92/85/CEE — Protecția securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează — Articolul 8 — Concediu de maternitate — Directiva 76/207/CEE — Egalitate de tratament între lucrătorii de sex masculin și lucrătorii de sex feminin — Articolul 2 alineatele (1) și (3) — Dreptul la un concediu acordat mamelor salariate în urma nașterii unui copil — Utilizare posibilă de către mama salariată sau de către tatăl salariat — Mamă care desfășoară o activitate independentă și care nu este afiliată la un sistem public de asigurări sociale — Excluderea dreptului la concediu în ceea ce privește tatăl salariat — Tată biologic și tată adoptiv — Principiul egalității de tratament]

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/19

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 19 septembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Juzgado de lo Social no 1 de Lleida — Spania) — Betriu Montull, Marc/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
   (Cauza C-5/12) (1)

   (Politica socială - Directiva 92/85/CEE - Protecția securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează - Articolul 8 - Concediu de maternitate - Directiva 76/207/CEE - Egalitate de tratament între lucrătorii de sex masculin și lucrătorii de sex feminin - Articolul 2 alineatele (1) și (3) - Dreptul la un concediu acordat mamelor salariate în urma nașterii unui copil - Utilizare posibilă de către mama salariată sau de către tatăl salariat - Mamă care desfășoară o activitate independentă și care nu este afiliată la un sistem public de asigurări sociale - Excluderea dreptului la concediu în ceea ce privește tatăl salariat - Tată biologic și tată adoptiv - Principiul egalității de tratament)
   2013/C 344/31
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado de lo Social no 1 de Lleida

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Betriu Montull, Marc

      Pârât: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Juzgado de lo Social de Lleida — Interpretarea Directivei 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă (JO L 39, p. 40, Ediție specială, 05/vol. 1, p. 164) și a Directivei 96/34 a Consiliului din 3 iunie 1996 încheiată de UNICE, CEEP și CES (JO L 145, p. 4, Ediție specială, 05/vol. 3, p. 160) — Legislație națională care prevede dreptul la un concediu în vederea alăptării în favoarea mamei șase săptămâni după naștere — Dreptul la un concediu al tatălui salariat — Condiții — Legislație națională care prevede dreptul în favoarea taților adoptivi, iar nu în favoarea taților biologici, de a-și suspenda contractul de muncă păstrându-și în același timp postul iar salariul fiind plătit de asigurările sociale — Încălcarea principiului egalității de tratament

      Dispozitivul

   Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [A zecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] și Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei măsuri naționale, precum cea în discuție în cauza principală, care prevede că tatăl unui copil, care are statutul de lucrător salariat, poate, cu acordul mamei, care de asemenea are statutul de lucrător salariat, să beneficieze de un concediu de maternitate pentru perioada ulterioară celor șase săptămâni de concediu obligatoriu al mamei după naștere, cu excepția cazurilor în care există un pericol pentru sănătatea acesteia, în timp ce tatăl unui copil care are statutul de lucrător salariat nu poate beneficia de un astfel de concediu dacă mama copilului său nu are statutul de lucrător salariat și nu este afiliată la un sistem public de asigurări sociale.

      (1)  JO C 98, 31.3.2012.


title: Cauza C-637/15: Recurs introdus la 1 decembrie 2015 de VSM Geneesmiddelen BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-578/14, VSM Geneesmiddelen BV/Comisia Europeană

text:
               8.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 48/20

         Recurs introdus la 1 decembrie 2015 de VSM Geneesmiddelen BV împotriva Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-578/14, VSM Geneesmiddelen BV/Comisia Europeană
   (Cauza C-637/15)
   (2016/C 048/27)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: VSM Geneesmiddelen BV (reprezentant: U. Grundmann, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               anularea Ordonanței Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2015 în cauza T-578/14, notificată prin fax la 21 septembrie 2015;

               —

               anularea deciziei președintelui camerei de a nu lua în considerare scrisorile prezentate la 22 și la 24 iulie 2015 cu privire la dosarul din cauza T-578/14, notificată la 21 septembrie 2015;

               —

               constatarea abținerii ilegale a Comisiei de a iniția evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice de către Autoritatea Europeană pentru Siguranță Alimentară în conformitate cu articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 după 1 august 2014 și, în subsidiar, anularea deciziei care se pretinde că figurează în scrisoarea Comisiei din 29 iunie 2014 de a nu iniția evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice de către EFSA, în conformitate cu articolul 13 anterior datei de 1 august 2014,

               —

               obligarea Comisiei să suporte cheltuielile de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (denumit în continuare „regulamentul privind mențiunile de sănătate”), Comisia Europeană avea obligația de a adopta o listă a mențiunilor autorizate privind substanțele utilizate în produse alimentare până la 31 ianuarie 2010. Cu ocazia pregătirii adoptării acestei liste, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (denumită în continuare „EFSA”) a primit însărcinarea de a evalua mențiunile propuse de statele membre. Totuși, în septembrie 2010, Comisia a anunțat că suspendă și reexaminează procedura de evaluare privind mențiunile referitoare la substanțele botanice, după ce EFSA a încetat să examineze mențiunile. Comisia nu a suspendat decât procedura de evaluare a substanțelor botanice, nu și procedura privind celelalte substanțe chimice similare.
   VSM Geneesmiddelen B.V. a solicitat Comisiei Europene, printr-o scrisoare din 23 aprilie 2014, să dispună ca EFSA să reia de îndată evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțele botanice utilizate în alimentație.
   VSM Geneesmiddelen B.V. este puternic afectată de prezenta întârziere în legiferare și de incertitudinea din domeniul mențiunilor de sănătate privind substanțele botanice utilizate în produsele alimentare. Un număr de mențiuni de sănătate care au fost prezentate Comisiei Europene vizează substanțele botanice utilizate în gama de produse a VSM Geneesmiddelen B.V. Printre acestea se numără mențiunile privind urzica/ortica (mențiunile 2346, 2498 și 2787), sunătoarea/hypericum perforatum (mențiunile 2272 și 2273), roinița/melissa (mențiunile 3712, 3713, 2087, 2303 și 2848) și hamamelis virginiana (mențiunea 3383). Niciuna dintre aceste mențiuni nu a fost examinată până în prezent de către EFSA și, așadar, nu a fost inclusă pe lista Comisiei în temeiul articolului 13 alineatul (3) din Regulamentul privind mențiunile de sănătate.
   Comisarul de resort a informat reclamanta, într-o scrisoare din 19 iunie 2014, că i s-au comunicat Comisiei preocupările diferitor state membre și ale altor entități având în vedere tratamentul diferențiat al produselor care conțin aceste substanțe, pe de o parte, în temeiul legislației privind mențiunile de sănătate privind produsele alimentare și, pe de altă parte, al celei privind medicamentele tradiționale pe bază de plante. Comisarul a informat reclamanta în legătură cu faptul că Comisia nu va iniția evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice în acest stadiu. Aceasta are nevoie de o anumită perioadă pentru a determina conduita cea mai eficace necesară.
   Răspunsul comisarului nu este acceptabil pentru reclamantă. Pentru acest motiv, avocatul reclamantei în această procedură a adresat altă scrisoare comisarului, la 8 iulie 2014, prin care a stabilit un termen pentru inițierea evaluării mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice de către EFSA, care lua sfârșit la 31 iulie 2014. Nu a fost primit niciun răspuns la această scrisoare.
   Reclamanta a formulat recurs la Tribunal, prin care urmărea ca acesta să constate abținerea ilegală a Comisiei de a iniția evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice de către EFSA și, cu titlu subsidiar, anularea deciziei de a nu iniția evaluarea mențiunilor de sănătate privind substanțe botanice de către EFSA. Tribunalul a respins acțiunea în cauza T-578/14 ca inadmisibilă printr-o ordonanță din 16 septembrie 2015. Prin prezentul recurs, recurenta susține că este necesar ca Curtea să anuleze ordonanța sus-menționată a Tribunalului și să adopte decizia vizată prin acțiunea în fața Tribunalului.
   Hotărârea atacată prezintă vicii de procedură care afectează negativ interesele recurentei și, în plus, Tribunalul a încălcat dreptul Uniunii prin ordonanța sus-menționată. Tribunalul a apreciat acțiunea ca inadmisibilă întrucât (i) reclamanta nu a respectat termenele stabilite prin legislație, (ii) nu a demonstrat în mod adecvat că are interesul de a iniția procedura, (iii) măsurile tranzitorii prevăzute la articolul 28 din Regulamentul nr. 1924/2006 sunt suficiente pentru a proteja operatorii din sectorul alimentar și nu ar exista un avantaj definit cu ocazia adoptării unei liste definitive a mențiunilor de sănătate autorizate pentru operatorii din sectorul alimentar și (iv) dispozițiile din regulamentul privind mențiunile de sănătate lasă la aprecierea Comisiei definirea calendarului potrivit căruia lista mențiunilor autorizate trebuie adoptată și întrucât Comisia are o putere de apreciere semnificativă în materie. Aceste constatări ale Tribunalului sunt contrare TFUE, Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și altor acte de drept al Uniunii.
   Comisia nu are o putere de apreciere semnificativă în determinarea momentului și a modului în care să acționeze. Se menționează la articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1924/2006 că Comisia trebuie să consulte EFSA înaintea adoptării oricărei decizii și că trebuia să finalizeze lista până la 31 ianuarie 2010. Comisia nu are nicio putere de apreciere nici pentru a consulta EFSA, nici pentru a adopta lista până la 31 ianuarie 2010. Tribunalul a prezentat o argumentație eronată. Ca urmare a faptului că statele membre trebuie să adopte conținutul directivelor Uniunii Europene în termenul stabilit de directivă și, în consecință, sunt supuse dreptului Uniunii, aceeași considerație se aplică Comisiei Europene, care este la rândul ei obligată prin termenele prevăzute de regulament. Dat fiind că nerespectarea termenelor de către statele membre este considerată o încălcare vădită a dreptului Uniunii Europene, aceeași considerație se aplică nerespectării de Comisie a termenelor prevăzute de Regulamentul privind mențiunile de sănătate.
   Tribunalul a susținut în mod eronat că operatorii din industria alimentară, precum recurenta, sunt protejați de măsuri tranzitorii. Articolul 28 alineatul (5) din regulament vizează direct articolul 13 alineatul (3) din regulament, ceea ce înseamnă că măsurile tranzitorii au luat sfârșit la 31 ianuarie 2010. Se poate conveni că acest termen nu poate fi respectat și că măsurile tranzitorii se aplică ulterior datei de 31 ianuarie 2010 pentru câteva luni, însă nerespectarea termenelor stabilite prin lege timp de șase ani nu este conformă obiectivelor regulamentului privind mențiunile de sănătate însuși.
   Ca urmare a faptului că recurenta a formulat acțiuni care sunt examinate în prezent de EFSA, ea este afectată direct și, în consecință, este îndreptățită să introducă o acțiune împotriva Comisiei. Argumentele Tribunalului în cauza T-296/12 se aplică în speță.
   Recurenta a respectat toate termenele prevăzute la articolele 265 și 263 TFUE. Tribunalul a încălcat dreptul la protecție jurisdicțională efectivă al recurentei, potrivit Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.


title: Cauza C-362/05 P: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2007 — Wunenburger/Comisia Comunităților Europene (Recurs — Funcție publică — Promovare — Procedură de selecție — Respingerea candidaturii recurentului — Revocare din funcție — Obligație de motivare — Eroare de drept — Recurs incident — Obiectul litigiului — Interes)

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 7 iunie 2007 — Wunenburger/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-362/05 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Promovare - Procedură de selecție - Respingerea candidaturii recurentului - Revocare din funcție - Obligație de motivare - Eroare de drept - Recurs incident - Obiectul litigiului - Interes)
   (2007/C 170/09)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Recurent: Jacques Wunenburger (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: J. Currall și G. Berscheid, agenți, și V. Dehin, avocat)
   Obiectul
   Recurs formulat împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) din 5 iulie 2005, Wunenburger/Comisie (T-370/03), de respingere a cererii prin care se solicita anularea deciziei Comisiei de respingere a candidaturii reclamantului la postul de director în cadrul direcției „Africa, Caraibe, Pacific” (AIDCO.C) și de numire a altui candidat în postul respectiv.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul principal și recursul incident.

               2)

               Îl obligă pe domnul Wunenburger la plata cheltuielilor de judecată aferente recursului principal.

               3)

               Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor aferente recursului incident.

      (1)  JO C 281, 12.11.2005.


title: Cauza T-390/08: Acțiune introdusă la 18 septembrie 2008 — Bank Melli Iran/Consiliul Uniunii Europene

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/49

         Acțiune introdusă la 18 septembrie 2008 — Bank Melli Iran/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza T-390/08)
   (2008/C 272/94)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Bank Melli Iran (Teheran, Iran) (reprezentanți: L. Defalque, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea alineatului 4 al secțiunii B din anexa la Decizia Consiliului 2008/475/CE din 23 iunie 2008, privind măsuri restrictive împotriva Iranului, în măsura în care aceasta se aplică Bank Melli Iran, filialelor și sucursalelor sale;

               —

               în subsidiar, neaplicarea în prezentul litigiu, în temeiul articolului 241 CE, a articolului 15 alineatul (2) și a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007;

               —

               în orice caz, obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată, conform articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului de primă instanță.

         Motivele și principalele argumente
   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea în parte a Deciziei Consiliului 2008/475/CE din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului privind măsuri restrictive împotriva Iranului (1) în măsura în care reclamanta este inclusă pe lista de persoane fizice și juridice, entități și organisme ale căror fonduri și resurse economice au fost înghețate în temeiul acestei dispoziții.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă șapte motive, întemeiate pe:

               —

               încălcarea normelor esențiale ale Tratatului CE, a normelor de drept privind aplicarea sa, un abuz de putere, precum și încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Poziția comună 2007/140/PESC (2), decizia atacată fiind adoptată cu încălcarea normei privind unanimitatea prevăzută la articolul 7 alineatul (2) din Poziția comună 2007/140/PESC;

               —

               cu titlu incident, o excepție de nelegalitate a articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 423/2007 (3) care prevăd votul cu majoritate calificată;

               —

               încălcarea principiului egalității de tratament, în măsura în care Consiliul ar fi impus înghețarea fondurilor și resurselor economice ale reclamantei fără să fi aplicat această măsură altor bănci iraniene aflate în circumstanțe identice;

               —

               încălcarea principiului proporționalității, Consiliul impunând înghețarea fondurilor și resurselor economice ale reclamantei, în timp ce Rezoluția 1803 (2008) a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite ar fi solicitat statelor numai să dea dovadă de vigilență în ceea ce privește activitățile desfășurate de instituțiile financiare stabilite pe teritoriul lor cu băncile care aveau sediul în Iran, inclusiv cu reclamanta;

               —

               încălcarea dreptului la apărare, a dreptului de a fi ascultat și a dreptului la o cale de atac efectivă, în măsura în care i) în Rezoluția 1803 (2008) s-ar fi solicitat statelor numai să dea dovadă de vigilență și ii) reclamanta nu ar fi fost vizată de rezoluțiile anterioare ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite [rezoluțiile 1737 (2006) și 1747 (2007)]; în plus elementele care i se impută reclamantei nu i-au fost comunicate;

               —

               încălcarea dreptului fundamental la respectarea proprietății;

               —

               încălcarea articolului 15 alineatul (3) din Regulamentul nr. 423/2007, în măsura în care Consiliul ar fi trebuit să furnizeze motive individuale și specifice pentru decizia sa în raport cu simpla obligație de vigilență menționată în Rezoluția 1803 (2008) și în raport cu tratamentul acordat altor bănci iraniene;

               —

               încălcarea competențelor Comunității, înghețarea fondurilor și resurselor economice ale reclamantei constituind o sancțiune cvasi-penală, cu atât mai mult cu cât în speță nu ar fi vorba de transpunerea unei rezoluții a Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite, întrucât rezoluția 1803 (2008) nu prevede această măsură de înghețare.

      (1)  JO 2008, L 163, p. 29.

      (2)  Poziția comună 2007/140/PESC a Consiliului din 27 februarie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 61, p. 49).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 423/2007 al Consiliului din 19 aprilie 2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO 2007, L 103, p. 1).


title: Cauza C-224/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 20 aprilie 2016 - Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas, în calitate de succesor al Biroului vamal Svilengrad

text:
               4.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 243/22

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Varhoven administrativen sad (Bulgaria) la 20 aprilie 2016 - Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)/Nachalnik na Mitnitsa Burgas, în calitate de succesor al Biroului vamal Svilengrad
   (Cauza C-224/16)
   (2016/C 243/23)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Varhoven administrativen sad

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Aebtri)

      Intimat: Nachalnik na Mitnitsa Burgas, în calitate de succesor al Biroului vamal Svilengrad

      Întrebările preliminare

               1.

               În vederea evitării pronunțări unor hotărâri contradictorii, Curtea are competența de a interpreta [Convenția vamală privind transportul internațional de mărfuri sub acoperirea carnetelor TIR din 14 noiembrie 1975 de la Geneva (Convenția TIR) aprobată în numele Comunității Europene prin Regulamentul (CEE) nr. 2112/78 (1) al Consiliului] – într-un mod care obligă instanțele naționale ale statelor membre – atunci când este vorba despre domeniul reglementat la articolele 8 și 11 din Convenție, pentru a putea aprecia dacă există răspunderea asociației garante care este reglementată și la articolul 457 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare a Codului vamal (2)?

               2.

               Potrivit interpretării date articolului 457 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare a Codului vamal, coroborat cu articolul 8 alineatul (7) [în prezent articolul 11 alineatul (2)] din [Convenția TIR], precum și notelor explicative la acestea, se poate considera că, într-un caz precum cel din speță, atunci când sumele menționate la articolul 8 alineatele (1) și (2) [din Convenția TIR] devin exigibile, înainte de a solicita asociației garante plata acestora, autoritățile vamale vor solicita [în mod obligatoriu] plata sumelor respective titularului carnetului TIR care le datorează în mod direct?

               3.

               Trebuie să se considere că destinatarul care a achiziționat sau posedă marfa despre care se cunoaște că a fost transportată sub acoperirea unui carnet TIR, dar despre care nu s-a constatat dacă a fost prezentată biroului vamal de destinație sau dacă a fost înregistrată la acesta, este, numai în aceste condiții, persoana care ar fi trebuit să știe că marfa a fost sustrasă supravegherii vamale și trebuie considerat debitor solidar în sensul articolului 203 alineatul (3) a treia liniuță coroborat cu articolul 213 din Codul vamal comunitar?

               4.

               În cazul unui răspuns afirmativ la a treia întrebare: faptul că administrația vamală nu a solicitat acestui destinatar plata datoriei vamale împiedică angajarea răspunderii asociației garante – reglementate și la articolul 457 alineatul (2) din Regulamentul de aplicare a Codului vamal comunitar – în temeiul articolului 1 punctul 16 din [Convenția TIR]?

      (1)  Regulamentul (CEE) nr. 2112/78 al Consiliului din 25 iulie 1978 privind semnarea Convenției vamale privind transportul internațional de mărfuri, sub acoperirea carnetelor TIR (Convenția TIR) din 14 noiembrie 1975 de la Geneva (JO 1978, L 252, p. 1, Ediţie specială, 02/vol. 1, p. 197).

      (2)  Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (JO 1993, L 251, p. 1, Ediţie specială, 02/vol. 7, p. 3).


title: Cauza T-407/13: Acțiune introdusă la 30 iulie 2013 — Al Assad/Consiliul

text:
               23.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 344/56

         Acțiune introdusă la 30 iulie 2013 — Al Assad/Consiliul
   (Cauza T-407/13)
   2013/C 344/101
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bouchra Al Assad (Damasc, Siria) (reprezentanți: G. Karouni și C. Dumont, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea:

                           —

                           Deciziei 2013/255/PESC din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei, în măsura în care o privește pe doamna Bouchra (numită Bushra) Al Assad;

                           —

                           Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 363/2013 din 22 aprilie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria, rectificat la 9 mai 2013, în măsura în care o privește pe doamna Bouchra (numită Bushra) Al Assad;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată, în temeiul articolelor 87 și 91 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șase motive care sunt, în esență, identice sau similare cu primul, cu al doilea, cu al treilea, cu al cincilea, cu al șaselea și cu al șaptelea motiv invocate în cadrul cauzei T-383/11, Makhlouf/Consiliul (1).

      (1)  JO 2011, C 282, p. 30.


title: Cauza C-425/14: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana – Italia) – Impresa Edilux srl, în calitate de mandatar al asocierii temporare de întreprinderi, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF)/Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana (Trimitere preliminară — Contracte de achiziții publice — Directiva 2004/18/CE — Motive de excludere de la participarea la o procedură de cerere de ofertă — Contract care nu atinge pragul de aplicare a acestei directive — Norme fundamentale ale Tratatului FUE — Declarație de acceptare a unei convenții de legalitate privind combaterea activităților infracționale — Excludere pentru nedepunerea unei astfel de declarații — Admisibilitate — Proporționalitate)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/9

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana – Italia) – Impresa Edilux srl, în calitate de mandatar al asocierii temporare de întreprinderi, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF)/Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana
   (Cauza C-425/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Contracte de achiziții publice - Directiva 2004/18/CE - Motive de excludere de la participarea la o procedură de cerere de ofertă - Contract care nu atinge pragul de aplicare a acestei directive - Norme fundamentale ale Tratatului FUE - Declarație de acceptare a unei convenții de legalitate privind combaterea activităților infracționale - Excludere pentru nedepunerea unei astfel de declarații - Admisibilitate - Proporționalitate))
   (2015/C 414/12)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Impresa Edilux srl, în calitate de mandatar al asocierii temporare de întreprinderi, Società Italiana Costruzioni e Forniture srl (SICEF)

      Pârâte: Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana – Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA – Sezione provinciale di Trapani, Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana

      cu participarea: Icogen Srl

      Dispozitivul

   Normele fundamentale și principiile generale ale Tratatului FUE, în special principiile egalității de tratament și nediscriminării, precum și obligația de transparență care rezultă din acestea trebuie să fie interpretate în sensul că nu se opun unei dispoziții de drept național în temeiul căreia o autoritate contractantă poate să prevadă ca un candidat sau un ofertant să fie exclus în mod automat de la o procedură de cerere de ofertă referitoare la un contract de achiziții publice pentru că nu a depus, împreună cu oferta sa, o acceptare scrisă a angajamentelor și a declarațiilor cuprinse într-o convenție de legalitate cum este cea în discuție în litigiul principal, al cărei obiectiv este să combată infiltrarea criminalității organizate în sectorul achizițiilor publice. Totuși, în măsura în care această convenție conține declarații potrivit cărora candidatul sau ofertantul nu se află într-un raport de control sau de asociere cu alți candidați sau ofertanți, nu a încheiat și nu va încheia un acord cu alți participanți la procedura de cerere de ofertă și nu va subcontracta niciun tip de sarcini altor întreprinderi care participă la respectiva procedură, lipsa unor asemenea declarații nu poate avea drept consecință excluderea automată a candidatului sau a ofertantului de la procedura menționată.

      (1)  JO C 431, 1.12.2014.


title: Cauza T-483/08: Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2009 — Giordano Enterprises/OAPI — Dias Magalhães & Filhos (GIORDANO) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GIORDANO — Marcă națională verbală anterioară GIORDANO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Respingere în parte a înregistrării — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/36

         Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2009 — Giordano Enterprises/OAPI — Dias Magalhães & Filhos (GIORDANO)
   (Cauza T-483/08) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale GIORDANO - Marcă națională verbală anterioară GIORDANO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Respingere în parte a înregistrării - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]”)
   2010/C 37/48
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Giordano Enterprises Ltd (F.T. Labuan, Malaezia) (reprezentant: M. Nentwig, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: José Dias Magalhães & Filhos Lda (Arrifana Vfr, Portugalia) (reprezentant: J. M. João, avocat)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei de recurs a OAPI din 28 iulie 2008 (cauza R 1864/2007-2) privind o procedură de opoziție între José Dias Magalhães & Filhos Lda și Giordano Enterprises Ltd.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Giordano Enterprises Ltd să suporte propriile cheltuieli de judecată precum și pe cele efectuate de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale).

      (1)  JO C 19, 24.1.2009.


title: Cauza C-564/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 49 CE — Libera prestare a serviciilor — Consilieri în proprietate industrială — Obligația de încheiere a unei asigurări de răspundere profesională — Obligația de desemnare a unui mandatar pentru primirea corespondenței în statul membru de destinație a serviciilor)

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/10

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Austria
   (Cauza C-564/07) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 49 CE - Libera prestare a serviciilor - Consilieri în proprietate industrială - Obligația de încheiere a unei asigurări de răspundere profesională - Obligația de desemnare a unui mandatar pentru primirea corespondenței în statul membru de destinație a serviciilor)
   2009/C 180/16
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: E. Traversa și H. Krämer, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria (reprezentanți: E. Riedl și G. Kunnert, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 CE — Cerințe impuse de reglementarea națională consilierilor în proprietate industrială stabiliți în mod legal în alte state membre, pentru a putea presta servicii în mod temporar în statul membru respectiv — Obligația de înscriere în registrul național, de deținere în acest scop a unei asigurări de răspundere profesională, de respectare a tuturor normelor disciplinare naționale, altele decât cele referitoare la calificările profesionale, și de acționare în comun cu un mandatar local

      Dispozitivul

               1)

               Prin obligarea consilierilor în proprietate industrială stabiliți în mod legal în alt stat membru și care doresc să furnizeze în mod temporar servicii în Austria de a desemna un mandatar cu reședința în Austria pentru primirea corespondenței, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 CE.

               2)

               Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 79, 29.3.2008.


title: Cauza T-433/17: Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – Dehousse/Curtea de Justiție a Uniunii Europene

text:
               11.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 300/32

         Acțiune introdusă la 12 iulie 2017 – Dehousse/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
   (Cauza T-433/17)
   (2017/C 300/40)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Franklin Dehousse (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Levi și S. Rodrigues, avocați)

      Pârâtă: Curtea de Justiție a Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               declararea admisibilității și temeiniciei prezentei acțiuni;

         în consecință,

               —

               anularea deciziei din 18 mai 2017 prin care pârâta a respins cererea de confirmare a accesului la documente introdusă de reclamant la data de 12 aprilie 2017, precum și a deciziei din 22 mai 2017 prin care pârâta a respins în parte cererea de confirmare a accesului la documente introdusă de reclamant la data de 16 martie 2017;

               —

               recunoașterea răspunderii pârâtei în sensul articolului 340 TFUE;

               —

               dispunerea reparării de către pârâtă a prejudiciului moral suferit de reclamant evaluat ex aequo et bono la zece mii (10 000) de euro, și, cu titlu subsidiar, la un euro simbolic;

               —

               obligarea pârâtei la plata ansamblului cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă trei motive în raport cu cererea sa de anulare și un motiv privind cererea sa de despăgubiri.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea Deciziei Curții de Justiție din 11 octombrie 2016 privind accesul publicului la documentele deținute de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în exercitarea funcțiilor sale administrative (2016/C 445/03), a articolului 15 alineatul (3) TFUE și a articolului 42 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în raport cu accesul publicului la documentele instituțiilor și cu obligația de transparență. În special, reclamantul susține că deciziile atacate trebuie să fie anulate întrucât ele nu furnizează anumite documente, le furnizează pe altele în mod incomplet sau le furnizează cu numeroase ocultări.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolelor 296 TFUE și 41 din cartă, prin faptul că deciziile atacate sunt afectate de nemotivare sau de o motivare insuficientă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

         În ceea ce privește angajarea răspunderii extracontractuale a Uniunii, reclamantul susține că instituția pârâtă a adoptat comportamente culpabile care ar fi generatoare de răspundere. Respectivele comportamente i-ar fi cauzat reclamantului un prejudiciu moral grav, a cărui reparare o solicită acesta.


title: Cauza T-389/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 februarie 2008 — Earth Products/OAPI — Meynard Designs (EARTH) ( Marcă comunitară — Refuz al înregistrării — Retragere a cererii de înregistrare — Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei )

text:
               5.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 171/37

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 18 februarie 2008 — Earth Products/OAPI — Meynard Designs (EARTH)
   (Cauza T-389/07) (1)

   („Marcă comunitară - Refuz al înregistrării - Retragere a cererii de înregistrare - Lipsa necesității de a se pronunța asupra fondului cauzei’)
   (2008/C 171/70)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Earth Products Inc. (Carlsbad, Statele Unite) (reprezentant: M. Graf, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Botis, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Meynard Designs Inc. (Waltham, Statele Unite.) (reprezentanți: E. Cornu și E. De Gryse, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 9 august 2007 (cauza R 1590/2006-2) privind o procedură de opoziție între Meynard Designs Inc. și Earth Products Inc.
   Dispozitivul

               1)

               Constată că nu este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei.

               2)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 297, 8.12.2007.


title: Cauza T-285/11: Acțiune introdusă la 6 iunie 2011 — Gooré/Consiliul

text:
               13.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 238/21

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2011 — Gooré/Consiliul
   (Cauza T-285/11)
   2011/C 238/38
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Charles Kader Gooré (Abidjan, Côte d’Ivoire) (reprezentant: F. L. Meynot, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               Anularea în parte a Regulamentului (UE) nr. 330/2011 al Consiliului din 6 aprilie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 560/2005 de impunere a anumitor măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din [Côte d’Ivoire], în ceea ce privește înscrierea numelui domnului Charles Kader Gooré în lista din anexa II (și declararea inaplicabilității acesteia în ceea ce privește reclamantul);

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata către domnul Charles Kader Gooré a sumei de 50 000 de euro pentru repararea prejudiciului suferit;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea normelor fundamentale de procedură. Reclamantul contestă faptul că Consiliul Uniunii Europene, pe de o parte, nu a respectat obligația de motivare și, pe de altă parte, a încălcat principiul proporționalității, în măsura în care măsurile restrictive depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea scopurilor urmărite de Consiliul Uniunii Europene.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea tratatelor. Reclamantul contestă, pe de o parte, încălcarea de către Consiliul Uniunii Europene a dreptului la apărare în măsura în care nu i-au fost niciodată comunicate toate elementele care justificau decizia în cauză și, pe de altă parte, încălcarea de către acesta a dreptului de proprietate.


title: Cauza T-713/13: Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015 –9Flats/OAPI – Tibesoca (9flats.com) ( „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale 9flats.com — Marca națională figurativă anterioară 50flats — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) Regulamentul (CE) nr. 207/2009” )

text:
               13.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/28

         Hotărârea Tribunalului din 26 februarie 2015–9Flats/OAPI – Tibesoca (9flats.com)
   (Cauza T-713/13) (1)

   ((„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale 9flats.com - Marca națională figurativă anterioară 50flats - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) Regulamentul (CE) nr. 207/2009”))
   (2015/C 118/36)
   Limba de procedură: germana

      Părţile

      Reclamantă: 9Flats GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: H. Stoffregen, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) (reprezentanţi: iniţial A. Pohlmann, ulterior S. Hanne, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Tibesoca, SL (Valencia, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 25 octombrie 2013 (cauza R 1671/2012-2), privind o procedură de opoziție între Tibesoca, SL și 9Flats GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă 9Flats GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014


title: Cauza C-489/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Gent (Belgia) la 30 noiembrie 2009 — Vandoorne NV/Belgische Staat

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/21

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van beroep te Gent (Belgia) la 30 noiembrie 2009 — Vandoorne NV/Belgische Staat
   (Cauza C-489/09)
   2010/C 37/23
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Hof van beroep te Gent

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Vandoorne NV

      Pârât: Belgische Staat

      Întrebarea preliminară

   Legislația belgiană, în special articolul 58 alineatul (1) coroborat cu articolul 77 alineatul (1) punctul 7 din WBTW, este conformă cu articolul 27 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului (1), în temeiul căruia statele membre pot adopta măsuri de simplificare, și/sau cu articolul 11 secțiunea C alineatul (1) din aceeași directivă, prin care se conferă un drept la rambursarea TVA-ului în cazul neplății totale sau parțiale, dacă aceste dispoziții naționale (1) prevăd o simplificare a perceperii TVA-ului pentru livrarea de tutun prelucrat prin perceperea acestei taxe numai la sursă și (2) refuză intermediarilor din lanțul de livrare, care sunt supuși taxei și care au plătit TVA-ul pe tutunul prelucrat, dreptul la rambursarea acestei taxe în cazul pierderii totale sau parțiale a prețului de cumpărare?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1).


title: Cauza T-188/15: Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici și alții/Comisia („Ajutoare de stat — Întreprindere care exploatează rețele de rute pentru autobuze în regiunea Campania — Compensație pentru obligații de serviciu public plătită de autoritățile italiene în urma unei hotărâri a Consiglio di Stato — Decizie a Comisiei prin care măsura este declarată incompatibilă cu piața internă — Acțiune introdusă de întreprinderi care se află într-o situație similară cu cea a beneficiarului ajutorului”)

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/39

         Ordonanța Tribunalului din 10 noiembrie 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici și alții/Comisia
   (Cauza T-188/15) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Întreprindere care exploatează rețele de rute pentru autobuze în regiunea Campania - Compensație pentru obligații de serviciu public plătită de autoritățile italiene în urma unei hotărâri a Consiglio di Stato - Decizie a Comisiei prin care măsura este declarată incompatibilă cu piața internă - Acțiune introdusă de întreprinderi care se află într-o situație similară cu cea a beneficiarului ajutorului”))
   (2016/C 016/48)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamante: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Napoli, Italia), Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Italia), Actv SpA (Veneția, Italia), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Italia), Asstra – Associazione Trasporti (Roma, Italia) și Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Roma) (reprezentant: M. Malena, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Armati, G. Conte și P.J. Loewenthal, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei (UE) 2015/1075 a Comisiei din 19 ianuarie 2015 privind ajutorul de stat SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Italia – Compensații suplimentare pentru obligațiile de serviciu public pentru Buonotourist (JO L 179, p. 128)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               2)

               Compagnia Trasporti Pubblici SpA, Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA, Actv SpA, Ferrovie Appulo Lucane Srl, Asstra Associazione Trasporti și Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 198, 15.6.2015.


title: Cauza T-97/09: Acțiune introdusă la 4 martie 2009 — Germania/Comisia

text:
               6.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 129/15

         Acțiune introdusă la 4 martie 2009 — Germania/Comisia
   (Cauza T-97/09)
   2009/C 129/26
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma im Beistand asistat de C. von Donat, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei C (2008) 8465 final a Comisiei din 19 decembrie 2008 de reducere a asistenței din partea Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDER) în favoarea programului operațional în regiunea landului Saxonia care se înscrie în obiectivul 1 în Republica Federală Germania (1994-1999) acordate prin Decizia C(94)1939/4 a Comisiei din 5 august 1994, prin Decizia C(94)2273/4 a Comisiei din 22 august 1994 și prin Decizia C(94)1425 a Comisiei din 6 septembrie 1994;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta contestă Decizia C (2008) 8465 final a Comisiei din 19 decembrie 2008 prin care a fost redusă asistența financiară acordată de Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDER) în favoarea celor trei programe operaționale în regiunea Freistaat Sachsen care se înscriu în obiectivul 1 în Republica Federală Germania (1994-1999).
   Reclamanta se întemeiază pe motivele care urmează.
   În primul rând, nu există niciun temei legal pentru determinarea forfetară și pentru extrapolarea corecțiilor financiare în perioada 1994-1999.
   În al doilea rând, decizia atacată încalcă articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 (1), întrucât nu sunt îndeplinite cerințele pentru efectuarea unei reduceri. În special, Comisia a apreciat în mod greșit noțiunea „neregularitate” și elemente importante de fapt. Ipoteza potrivit căreia au fost săvârșite erori sistematice de gestionare și de control se întemeiază pe aprecieri de fapt eronate.
   În subsidiar, reclamanta susține că nu a fost exercitată de către Comisie puterea discreționară de care aceasta beneficiază în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 4253/88. Corecțiile forfetare nu sunt proporționale și extrapolarea nu a fost efectuată în mod corect.
   În plus, reclamanta critică faptul că decizia atacată nu a fost suficient motivată. Originea și motivarea nivelului sume forfetare aplicate nu pot fi deduse din această decizie.
   În sfârșit, reclamanta susține că pârâta a încălcat principiul parteneriatului, întrucât, deși afirmă într-un acord administrativ că sistemele de gestionare și de control au capacitate de funcționare, în cuprinsul deciziei atacate menționează deficiențe sistematice ale acestora.

      (1)  Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 4253/88 din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 în ceea ce privește coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, 31.12.1988, p. 1).


title: Cauza F-50/13: Acțiune introdusă la 22 mai 2013 — ZZ/Comisia

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/63

         Acțiune introdusă la 22 mai 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-50/13)
   2013/C 207/112
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: B. Cambier și A. Paternostre, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care aceasta se pronunță asupra cererii de despăgubire complementară formulate de reclamant în temeiul articolului 90 alineatul (1) din statut, pentru a obține repararea integrală a prejudiciilor materiale și a prejudiciului moral pe care le-ar fi suferit în urma bolii sale profesionale și a numeroaselor nereguli care ar fi viciat soluționarea cererii sale întemeiate pe articolul 73 din statut

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 7 august 2012 prin care aceasta s-a pronunțat asupra cererii de despăgubire complementară în temeiul dreptului comun și al articolelor relevante din statut, formulată de reclamant la 18 aprilie 2012 în temeiul articolului 90 alineatul (1) din statut;

               —

               anularea deciziei Comisiei din 14 februarie 2013 de respingere a reclamației introduse de reclamant la 25 octombrie 2012 în temeiul articolului 90 alineatul (2) din statut;

               —

               acordarea sumei de 1 798 650 de euro reclamantului pentru repararea prejudiciului material și a prejudiciului moral suferite din cauza bolii profesionale, care trebuie reparate în temeiul principiului reparației integrale din dreptul comun, deducere operată din despăgubirea acordată în temeiul articolului 73 din statut, eventual revizuită de Tribunal în cauza F-142/12, în curs de soluționare;

               —

               acordarea sumei de 145 850 de euro pentru prejudiciul moral rezultat din erorile săvârșite de Comisie față de reclamant;

               —

               rambursarea cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli efectuate, acordarea unor dobânzi moratorii și a oricăror alte dobânzi pe care Curtea le va considera juste și adecvate, calculate începând din luna decembrie 2004, dată la care prejudiciile suferite de reclamant ar fi putut fi calculate și reparate;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-670/13 P: Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2015 – Comisia/D’Agostino [„Recurs — Recurs incident — Funcție publică — Agent contractual — Decizie de neprelungire — Obligația de solicitudine — Încălcarea articolului 12a alineatul (2) din statut — Obligația de motivare — Denaturarea dosarului”]

text:
               18.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/28

         Hotărârea Tribunalului din 24 noiembrie 2015 – Comisia/D’Agostino
   (Cauza T-670/13 P) (1)

   ([„Recurs - Recurs incident - Funcție publică - Agent contractual - Decizie de neprelungire - Obligația de solicitudine - Încălcarea articolului 12a alineatul (2) din statut - Obligația de motivare - Denaturarea dosarului”])
   (2016/C 016/34)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial J. Currall și G. Gattinara, ulterior G. Gattinara, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Luigi D’Agostino (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: M.-A. Lucas, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 23 octombrie 2013, D’Agostino/Comisia (F-93/12, RepFP, EU:F:2013:155), având ca obiect anularea acestei hotărâri.

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 23 octombrie 2013, D’Agostino/Comisia (F-93/12) în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a efectuat o aplicare eronată a obligației de solicitudine.

               2)

               Respinge în rest recursul principal.

               3)

               Anulează Hotărârea D’Agostino/Comisia în măsura în care Tribunalul Funcției Publice a omis să statueze cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv și l-a denaturat.

               4)

               Respinge în rest recursul incident.

               5)

               Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului Funcției Publice.

               6)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 78, 15.3.2014.


title: Cauza T-57/16: Acțiune introdusă la 8 februarie 2016 – Chanel/EUIPO – Li Jing Zhou și Golden Rose 999 (Reprezentarea unui ornament)

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/35

         Acțiune introdusă la 8 februarie 2016 – Chanel/EUIPO – Li Jing Zhou și Golden Rose 999 (Reprezentarea unui ornament)
   (Cauza T-57/16)
   (2016/C 118/40)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Chanel SAS (Neuilly-sur-Seine, Franța) (reprezentant: C. Sueiras Villalobos, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietatea Intelectuală (EUIPO)

      Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Li Jing Zhou (Fuenlabrada, Spania) și Golden Rose 999 Srl (Roma, Italia)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Titularul desenului sau modelului industrial în litigiu: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Desenul sau modelul industrial în litigiu: desenul sau modelul industrial comunitar care reprezintă un ornament – desenul sau modelul industrial comunitar nr. 1 689 027-0001

      Decizia atacată: Decizia Camerei a treia de recurs a EUIPO din 18 noiembrie 2015 în cauza R 2346/2014-3

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               declararea nulității desenului atacat;

               —

               obligarea EUIPO și a oricărui posibil intervenient în prezenta procedură la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolelor 5 și 6 din Regulamentul nr. 6/2002.


title: Cauza T-768/16: Acțiune introdusă la 31 octombrie 2016 – BNP Paribas/BCE

text:
               9.1.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 6/49

         Acțiune introdusă la 31 octombrie 2016 – BNP Paribas/BCE
   (Cauza T-768/16)
   (2017/C 006/61)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: BNP Paribas (Paris, Franța) (reprezentanți: A. Champsaur și A. Delors, avocați)

      Pârâtă: Banca Centrală Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea, în temeiul articolelor 256 și 263 TFUE, a Deciziei ECB/SSM/2016 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136 adoptată de Banca Centrală Europeană la 24 august 2016;

               —

               obligarea Băncii Centrale Europene la plata tuturor cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe eroarea de drept pe care Banca Centrală Europeană (BCE) ar fi săvârșit-o în interpretarea dispozițiilor Regulamentului nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO 2013, L 176, p. 1, denumit în continuare „Regulamentul nr. 575/2013”).
               Astfel, reclamanta critică în special decizia BCE din 24 august 2016 prin care se respinge cererea pe care aceasta a prezentat-o în vederea obținerii autorizației de a exclude expunerile față de sectorul public din calculul indicatorului efectului de levier (denumită în continuare „decizia atacată”) întrucât:

                           —

                           este contrară intenției legiuitorului european și obiectivelor urmărite prin Regulamentul nr. 575/2013;

                           —

                           privează articolul 429 alineatul (14) din regulamentul menționat de orice efect util;

                           —

                           constituie o încălcare de către BCE a competențelor legiuitorului european.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe eroarea vădită de care este viciată decizia atacată în aprecierea riscului prudențial legat de economia reglementată, întrucât BCE nu ar fi luat în considerare cadrul juridic și datele empirice referitoare la această economie și nici rapoartele pertinente ale Autorității Bancare Europene, și ar fi săvârșit o astfel de eroare de apreciere atât în ceea ce privește riscul legat de efectul de levier, cât și în ceea ce privește celelalte riscuri prudențiale aferente acestuia.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității, de care ar fi viciată decizia atacată, în măsura în care, pe de o parte, aceasta ar încălca principiul general al proporționalității enunțat la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, și pe de altă parte, aceasta nu ar respecta cerințele specifice legate de principiul proporționalității în materie de supraveghere prudențială, impunând ca cerințele prudențiale să fie adaptate modelului de întreprindere al băncii și riscurilor asociate acestuia pentru sectorul financiar și pentru economie.


title: Cauza C-541/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 16 octombrie 2013 — Douane Advies Bureau Rietveld/Hauptzollamt Hannover

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Finanzgericht Hamburg (Germania) la 16 octombrie 2013 — Douane Advies Bureau Rietveld/Hauptzollamt Hannover
   (Cauza C-541/13)
   2014/C 9/30
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Douane Advies Bureau Rietveld

      Pârât: Hauptzollamt Hannover

      Întrebarea preliminară
       (1)

   Termenul „reactiv”, utilizat la poziția 3822 din Nomenclatura combinată în expresiile reactivi de diagnostic și reactivi de laborator, trebuie înțeles în sensul că trebuie să fie o substanță care, prin intermediul modificării sale printr-o reacție chimică la sau cu o substanță care trebuie cercetată din punct de vedere chimic, este folosită pentru a se demonstra o stare sau o proprietate a acestei din urmă substanțe?

      (1)  Regulamentului (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun (JO L 256, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 4, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 927/2012 al Comisiei din 9 octombrie 2012 (JO L 304 p. 1).


title: Cauza F-36/14: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 mai 2015 – Bischoff/Comisia [Funcție publică — Funcționari — Pensionare din oficiu — Articolul 23 alineatul (1) din anexa XIII la statut — Vârsta de pensionare — Refuzul prelungirii perioadei de activitate — Articolul 52 al doilea paragraf din statut — Interesul serviciului]

text:
               29.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 18 mai 2015 – Bischoff/Comisia
   (Cauza F-36/14) (1)

   ([Funcție publică - Funcționari - Pensionare din oficiu - Articolul 23 alineatul (1) din anexa XIII la statut - Vârsta de pensionare - Refuzul prelungirii perioadei de activitate - Articolul 52 al doilea paragraf din statut - Interesul serviciului])
   (2015/C 213/70)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Hartwig Bischoff (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: C. Bernard-Glanz și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și C. Ehrbar, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziilor Comisiei de respingere, pe de o parte, a cererii de prelungire a activității reclamantului și, pe de altă parte, de confirmare a pensionării din oficiu a acestuia la 1 iunie 2014.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Domnul Bischoff suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea tuturor cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 292, 1.9.2014, p. 60.


title: Cauza T-578/16: Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2017 – Gillet/Comisia [„Funcţie publică — Agenţi contractuali — Fost lucrător salariat în dreptul belgian — Indemnizaţie compensatorie aplicabilă în temeiul articolelor 6 şi 7 din Decizia C(2005) 1287 — Recalcularea cuantumului indemnizaţiei compensatorii de către administraţie în cadrul unei actualizări a procedurilor de gestiune — Act cauzator de prejudicii — Act pur confirmativ — Obligaţia de motivare — Restituire a plăţii nedatorate”]

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/11

         Hotărârea Tribunalului din 8 septembrie 2017 – Gillet/Comisia
   (Cauza T-578/16) (1)

   ([„Funcţie publică - Agenţi contractuali - Fost lucrător salariat în dreptul belgian - Indemnizaţie compensatorie aplicabilă în temeiul articolelor 6 şi 7 din Decizia C(2005) 1287 - Recalcularea cuantumului indemnizaţiei compensatorii de către administraţie în cadrul unei actualizări a procedurilor de gestiune - Act cauzator de prejudicii - Act pur confirmativ - Obligaţia de motivare - Restituire a plăţii nedatorate”])
   (2017/C 357/14)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Evelyne Gillet (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect anularea Deciziilor din 12 decembrie 2014 şi din 9 aprilie 2015 ale Comisiei, precum şi a fişelor de plată subsecvente, prin care se reduce cuantumul indemnizaţiei compensatorii plătite reclamantului, angajat cu contract de muncă pe perioadă nedeterminată în dreptul belgian, şi care prevăd recuperarea sumelor plătite în plus

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia din 9 aprilie 2015 a Comisiei Europene în ceea ce priveşte recuperarea soldului de 3 959,38 euro în temeiul articolului 85 din Statutul Funcţionarilor Uniunii Europene şi al articolului 116 din Regimul aplicabil celorlalţi agenţi ai Uniunii Europene.

               2)

               Respinge în rest acţiunea.

               3)

               Doamna Évelyne Gillet suportă propriile cheltuieli de judecată.

               4)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 145, 25.4.2016 (cauză înregistrată iniţial pe rolul Tribunalului Funcţiei Publice a Uniunii Europene sub numărul F-7/16 şi transferată pe rolul Tribunalului Uniunii Europene la data de 1.9.2016).


title: Cauzele conexate C-378/07-C-380/07: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Monomeles Protodikeio Rethymnis — Grecia) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou (Directiva 1999/70/CE — Clauzele 5 și 8 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată — Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public — Prim sau unic contract — Contracte succesive — Măsură legală echivalentă — Reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor — Măsuri de prevenire a abuzurilor — Sancțiuni — Interdicție absolută de transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public — Consecințe ale transpunerii incorecte a unei directive — Interpretare conformă)

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/8

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 23 aprilie 2009 (cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulate de Monomeles Protodikeio Rethymnis — Grecia) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou
   (Cauzele conexate C-378/07-C-380/07) (1)

   (Directiva 1999/70/CE - Clauzele 5 și 8 din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată - Contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public - Prim sau unic contract - Contracte succesive - Măsură legală echivalentă - Reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor - Măsuri de prevenire a abuzurilor - Sancțiuni - Interdicție absolută de transformare a contractelor de muncă pe durată determinată în contracte pe durată nedeterminată în sectorul public - Consecințe ale transpunerii incorecte a unei directive - Interpretare conformă)
   2009/C 141/12
   Limba de procedură: greaca

      Instanța de trimitere

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos Sofoklis Michopoulos (C-380/07)

      Pârâți: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou

      Obiectul

   Cerere privind pronunțarea unei hotărâri preliminare — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Interpretarea clauzei 5 și a clauzei 8 punctele (1) și (3) din anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP (JO L 175, p. 43, Ediție specială 05/vol. 5, p. 129) — Interzicerea adoptării unei reglementări naționale sub pretextul transpunerii atunci când o măsură legală națională echivalentă în sensul clauzei 5 punctul (1) din directivă este deja instituită, iar noua reglementare reduce nivelul de protecție acordată lucrătorilor cu regim de contract de muncă pe durată determinată

      Dispozitivul

               1)

               Clauza 5 punctul (1) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat la 18 martie 1999, cuprins în anexa la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 privind Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP, trebuie interpretată în sensul că nu se opune adoptării de către un stat membru a unei reglementări naționale, precum Decretul prezidențial 164/2004 de stabilire a dispozițiilor privind lucrătorii recrutați în temeiul unor contracte pe durată determinată în sectorul public, care, în vederea transpunerii Directivei 1999/70 în mod specific cu scopul de a aplica dispozițiile acesteia sectorului public, prevede punerea în aplicare a măsurilor de prevenire a folosirii abuzive de contracte sau de raporturi de muncă pe durată determinată succesive enumerate la punctul (1) literele (a)-(c) din această clauză, atunci când există deja în dreptul intern — aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere — o „măsură legală echivalentă” în sensul clauzei menționate, precum articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920 privind rezilierea obligatorie a contractului de muncă al angajaților din sectorul privat, în măsura în care totuși reglementarea menționată, pe de o parte, nu afectează caracterul efectiv al prevenirii folosirii abuzive de contracte sau de raporturi de muncă pe durată determinată astfel cum rezultă acesta din măsura legală echivalentă menționată și, pe de altă parte, respectă dreptul comunitar și, mai ales, clauza 8 punctul (3) din acordul menționat.

               2)

               Clauza 5 punctul (1) litera (a) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că se opune posibilității ca o reglementare națională, precum cea în cauză în acțiunile principale, să fie aplicată de autoritățile statului membru respectiv astfel încât reînnoirea de contracte de muncă pe durată determinată succesive în sectorul public să fie considerată justificată de „motive obiective” în sensul clauzei menționate, pentru simplul motiv că aceste contracte sunt întemeiate pe dispoziții legale care permit reînnoirea lor pentru a satisface anumite nevoi provizorii, în condițiile în care, în realitate, respectivele nevoi sunt permanente și durabile. În schimb, aceeași clauză nu se aplică încheierii unui prim sau unic contract sau raport de muncă pe durată determinată.

               3)

               Clauza 8 punctul (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că „reducerea” prevăzută de aceasta trebuie examinată în raport cu nivelul general de protecție care era aplicabil, în statul membru respectiv, atât lucrătorilor care au încheiat contracte de muncă pe durată determinată succesive, cât și lucrătorilor care au încheiat un prim sau unic contract pe durată determinată.

               4)

               Clauza 8 punctul (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretată în sensul că nu se opune unei reglementări naționale, precum Decretul prezidențial 164/2004, care, spre deosebire de o normă de drept intern anterioară, precum articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920, pe de o parte, nu mai prevede, în cazul în care s-a recurs abuziv la contracte de muncă pe durată determinată în sectorul public, recalificarea acestora din urmă în contracte de muncă pe durată nedeterminată sau condiționează recalificarea de respectarea anumitor cerințe cumulative și restrictive și, pe de altă parte, exclude de la beneficiul măsurilor de protecție pe care le prevede lucrătorii care au încheiat un prim sau unic contract de muncă pe durată determinată, în condițiile în care astfel de modificări — aspect care trebuie verificat de instanța menționată — privesc o categorie limitată de lucrători care au încheiat un contract de muncă pe durată determinată sau sunt compensate prin adoptarea de măsuri de prevenire a folosirii abuzive de contracte de muncă pe durată determinată în sensul clauzei 5 punctul (1) din acordul-cadru menționat.
               Cu toate acestea, punerea în aplicare a acestui acord-cadru printr-o reglementare națională, precum Decretul prezidențial 164/2004, nu poate conduce la reducerea protecției care era aplicabilă anterior în ordinea juridică internă lucrătorilor pe durată determinată la un nivel inferior celui definit prin dispozițiile minime de protecție prevăzute de același acord-cadru. În special, respectarea clauzei 5 punctul (1) din acordul-cadru menționat impune ca o astfel de reglementare să prevadă, în ceea ce privește folosirea abuzivă de contracte de muncă pe durată determinată succesive, măsuri eficace și obligatorii de prevenire a unei astfel de folosiri abuzive, precum și sancțiuni care au un caracter suficient de eficace și de disuasiv pentru a garanta deplina eficacitate a acestor măsuri de prevenire. Prin urmare, este de competența instanței de trimitere să verifice dacă aceste condiții sunt îndeplinite.

               5)

               În împrejurări precum cele din acțiunile principale, Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care ordinea juridică internă a statului membru respectiv cuprinde, în sectorul avut în vedere, alte măsuri efective pentru a evita și, după caz, sancționa folosirea abuzivă de contracte de muncă pe durată determinată succesive în sensul clauzei 5 punctul (1) din acest acord, aceasta nu împiedică aplicarea unei norme de drept național care interzice în mod absolut, în sectorul public, transformarea în contract de muncă pe durată nedeterminată a unei succesiuni de contracte de muncă pe durată determinată care, întrucât au avut ca obiect acoperirea de nevoi permanente și durabile ale angajatorului trebuie să fie considerate abuzive. Este totuși de competența instanței de trimitere să aprecieze în ce măsură condițiile de aplicare, precum și punerea în aplicare efectivă a dispozițiilor relevante de drept intern fac din aceasta o măsură adecvată pentru prevenirea și, după caz, sancționarea folosirii abuzive de către administrația publică a unor contracte sau raporturi de muncă pe durată determinată succesive.
               În schimb, nefiind aplicabilă lucrătorilor care au încheiat un prim sau unic contract de muncă pe durată determinată, clauza 5 punctul (1) din acordul-cadru menționat nu impune statelor membre să adopte sancțiuni în cazul în care un astfel de contract acoperă, în realitate, nevoi permanente și durabile ale angajatorului.

               6)

               Este de competența instanței de trimitere să interpreteze dispozițiile relevante de drept intern, în măsura posibilului, în conformitate cu clauza 5 punctul (1) și cu clauza 8 punctul (3) din Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, precum și să decidă, în acest context, dacă o „măsură legală echivalentă” în sensul primeia dintre aceste clauze, precum cea prevăzută la articolul 8 alineatul 3 din Legea 2112/1920, trebuie aplicată în acțiunile principale în locul altor dispoziții de drept intern.

      (1)  JO C 269, 10.11.2007.


title: Cauza C-427/12: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 martie 2014 – Comisia Europeană/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene (Acțiune în anulare  — Alegerea temeiului juridic  — Articolele 290 TFUE și 291 TFUE  — Act delegat și act de punere în aplicare  — Regulamentul (UE) nr. 528/2012  — Articolul 80 alineatul (1)  — Produse biocide  — Agenția Europeană pentru Produse Chimice  — Stabilirea taxelor de către Comisie)

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/8

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 martie 2014 – Comisia Europeană/Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-427/12) (1)

   ((Acțiune în anulare - Alegerea temeiului juridic - Articolele 290 TFUE și 291 TFUE - Act delegat și act de punere în aplicare - Regulamentul (UE) nr. 528/2012 - Articolul 80 alineatul (1) - Produse biocide - Agenția Europeană pentru Produse Chimice - Stabilirea taxelor de către Comisie))
   2014/C 142/08
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Smulders, C. Zadra şi E. Manhaeve, agenţi)

      Pârâte: Parlamentul European (reprezentanţi: L. Visaggio şi A. Troupiotis, agenţi), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanţi: M. Moore şi I. Šulce, agenţi)

      Interveniente în susținerea pârâtelor: Republica Cehă (reprezentanţi: M. Smolek, E. Ruffer şi D. Hadroušek, agenţi), Regatul Danemarcei (reprezentanţi: V. Pasternak Jørgensen şi C. Thorning, agenţi), Republica Franceză (reprezentanţi: G. de Bergues, D. Colas şi N. Rouam, agenţi), Regatul Ţărilor de Jos (reprezentanţi: M. Bulterman şi M. Noort, agenţi), Republica Finlanda (reprezentanţi: H. Leppo şi M. J. Leppo, agenţi), Regatul Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord (reprezentanţi: C. Murrell şi M. Holt, agenţi, asistaţi de B. Kennelly, barrister)

      Obiectul

   Acțiune în anulare – Art. 80 alin. (1) din Regulamentul (UE) nr. 528/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 privind punerea la dispoziție pe piață și utilizarea produselor biocide (JO L 167, p. 1), în măsura în care prevede adoptarea de măsuri de stabilire a taxelor care se plătesc Agenției Europene pentru Produse Chimice (ECHA) printr-un act de punere în aplicare, potrivit articolului 291 TFUE, iar nu printr-un act delegat, în conformitate cu articolul 290 TFUE – Alegerea temeiului juridic – Atribuire a competențelor de reglementare pe care legiuitorul Uniunii le poate atribui Comisiei

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

               3)

               Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Republica Finlanda, precum și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 355, 17.11.2012.


title: Cauza C-5/11: Hotărârea Curții (a patra) din 21 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Procedură penală împotriva Titus Alexander Jochen Donner (Libera circulație a mărfurilor — Proprietate industrială și comercială — Vânzarea de copii ale unor opere într-un stat membru în care dreptul de autor privind aceste opere nu este protejat — Transportul acestor mărfuri într-un alt stat membru în care încălcarea dreptului de autor menționat este sancționată de dreptul penal — Procedură penală împotriva transportatorului pentru complicitate la distribuirea ilicită a unei opere protejate prin dreptul de autor)

text:
               18.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 250/3

         Hotărârea Curții (a patra) din 21 iunie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesgerichtshof — Germania) — Procedură penală împotriva Titus Alexander Jochen Donner
   (Cauza C-5/11) (1)

   (Libera circulație a mărfurilor - Proprietate industrială și comercială - Vânzarea de copii ale unor opere într-un stat membru în care dreptul de autor privind aceste opere nu este protejat - Transportul acestor mărfuri într-un alt stat membru în care încălcarea dreptului de autor menționat este sancționată de dreptul penal - Procedură penală împotriva transportatorului pentru complicitate la distribuirea ilicită a unei opere protejate prin dreptul de autor)
   2012/C 250/05
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Partea din procedura penală principală

   Titus Alexander Jochen Donner

      Obiectul

   Cerere de pronunțarea unei hotărâri preliminare — Bundesgerichtshof — Interpretarea articolelor 34 și 36 TFUE — Libera circulație a mărfurilor — Proprietate industrială și comercială — Vânzarea de copii ale unor opere într-un stat membru în care dreptul de autor privind aceste opere nu este protejat — Transportul acestor mărfuri într-un alt stat membru în care încălcarea dreptului de autor este sancționată de dreptul penal — Situația în care transferul proprietății la cumpărător s-a efectuat în statul membru de origine, iar transferul dreptului de dispoziție reală în statul membru de destinație — Procedură penală împotriva transportatorului pentru complicitate la distribuirea ilicită a unei opere protejate prin dreptul de autor.

      Dispozitivul

               1.

               Un comerciant care își îndreaptă activitatea publicitară spre membri ai publicului cu reședința într-un stat membru determinat și creează sau pune la dispoziția lor un sistem de livrare și un mod de plată specific — sau permite unui terț să facă acest lucru —, punând astfel membrii publicului în situația de a obține livrarea de copii ale unor opere protejate prin dreptul de autor în acest stat membru, realizează, în statul membru în care are loc livrarea, o „distribuire către public” în sensul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională.

               2.

               Articolele 34 TFUE și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun ca un stat membru să desfășoare, în temeiul dreptului penal național, urmărirea penală pentru complicitate la distribuirea fără autorizare de copii ale unor opere protejate prin dreptul de autor în cazul în care copiile unor asemenea opere sunt distribuite către public pe teritoriul acestui stat membru în cadrul unei vânzări, care vizează în mod specific publicul respectivului stat, încheiată în alt stat membru, în care aceste opere nu sunt protejate printr-un drept de autor sau în care protecția de care beneficiază nu poate fi opusă în mod util terților.

      (1)  JO C 103, 2.4.2011.


title: Cauza T-617/14: Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2015 – Pro Asyl/EASO [„Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Plan operațional pentru detașarea unei echipe de sprijin pentru azil pe teritoriul Bulgariei — Refuz al accesului — Nepronunțare asupra fondului — Acțiune în anulare — Registrul electronic al documentelor — Inadmisibilitate parţială vădită”]

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/27

         Ordonanța Tribunalului din 14 iulie 2015 – Pro Asyl/EASO
   (Cauza T-617/14) (1)

   ([„Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Plan operațional pentru detașarea unei echipe de sprijin pentru azil pe teritoriul Bulgariei - Refuz al accesului - Nepronunțare asupra fondului - Acțiune în anulare - Registrul electronic al documentelor - Inadmisibilitate parţială vădită”])
   (2015/C 320/43)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Pro Asyl Bundesweite Arbeitsgemeinschaft für Flüchtlinge eV (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentant: S. Hilbrans, avocat)

      Pârât: Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO) (reprezentanți: L. Cerdán Ortiz-Quintana, agent, asistat de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a scrisorii EASO/ED/2014/134 din 10 iunie 2014

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei în măsura în care privește anularea scrisorii EASO/ED/2014/134 a Biroului European de Sprijin pentru Azil (EASO) din 10 iunie 2014 prin care se refuză accesul la Planul operațional pentru detașarea echipei de sprijin al Uniunii Europene în Bulgaria.

               2)

               Respinge în rest acțiunea ca vădit inadmisibilă.

               3)

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 409, 17.11.2014.