title: Cauza T-487/13: Acțiune introdusă la 6 septembrie 2013 — Navarra de Servicios y Tecnologías/Comisia

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/34

         Acțiune introdusă la 6 septembrie 2013 — Navarra de Servicios y Tecnologías/Comisia
   (Cauza T-487/13)
   2013/C 313/64
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Navarra de Servicios y Tecnologías SA (Pamplona, Spania) (reprezentant: A. Andérez González, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului anularea deciziei atacate în ceea ce privește societatea reclamantă și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE.

                           —

                           Se invocă în această privință faptul că nu există un ajutor de stat întrucât nu există în speță o intervenție a statului prin transferul unor resurse statale, nici vreun avantaj pentru întreprinderile care desfășoară o activitate economică și nici o denaturare a concurenței sau o afectare a schimburilor comerciale dintre statele membre.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (2) TFUE, precum și a Protocolului privind sistemul de radiodifuziune publică în statele membre, anexat la Tratatul de la Amsterdam din 2 octombrie 1997.
               Se invocă în această privință:

                           —

                           forma de organizare juridică a serviciilor de interes economic general, pentru a căror configurare, organizare și finanțare se recunoaște statelor membre o marjă largă,

                           —

                           inexistența unei poziții concurențiale mai favorabile, obținută de societatea reclamantă și

                           —

                           respectarea în speță a criteriilor care decurg din Hotărârea Altmark, întrucât există o definiție clară și un transfer expres al obligațiilor de serviciu public și întrucât s-a efectuat o evaluare economică detaliată și obiectivă care nu depășește cheltuielile ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, în sensul că există în speță un obiectiv de interes comun pentru a cărui atingere măsura contestată se dovedește a fi ideală și proporțională și nu provoacă distorsiuni inutile pe piață.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe existența unui abuz de putere între obiectul deciziei contestate și scopul ultim urmărit prin intermediul acesteia, precum și pe disproporția vădită dintre scopul teoretic urmărit și consecințele la care conduce aplicarea sa, care se dovedesc a fi contrare interesului general și care favorizează interese comerciale și economice ale unui operator sau ale unor operatori determinați.


title: Cauza C-130/08: Acțiune introdusă la 31 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă

text:
               24.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 128/25

         Acțiune introdusă la 31 martie 2008 — Comisia Comunităților Europene/Republica Elenă
   (Cauza C-130/08)
   (2008/C 128/46)
   Limba de procedură: greaca
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: M. Contou-Durande)

      Pârâtă: Republica Elenă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a normelor administrative necesare pentru a garanta în toate cazurile examinarea pe fond a unei cereri de azil a unui resortisant al unei țări terțe care, în temeiul articolului 16 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003, a fost transferat în Grecia pentru a fi reprimit în vederea examinării cererii sale de azil, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003;

               —

               obligarea Republicii Elene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

               1.

               Înaltul Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați (UNHCR) a atenționat Comisia asupra problemei compatibilității legislației elene privind procedura de recunoaștere a statutului de refugiat unui străin cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 343/2003, în cazul în care străinul a părăsit țara în mod arbitrar și în privința căruia a fost adoptată o decizie de suspendare a procedurii referitoare la cererea sa de azil.

               2.

               Această problemă decurge din articolul 2 alineatul 8 din Decretul Președintelui 61/99 din 6 aprilie 1999 (FEK A' 63) privind suspendarea procedurii de examinare a cererii de azil. Această dispoziție asimilează plecarea în mod arbitrar și fără preaviz a solicitantului de azil cu retragerea cererii de azil și prevede suspendarea procedurii de examinare a cererii prin decizia Secretarului General al Ministerului Ordinii Publice, notificată persoanei interesate conform procedurii prevăzute în cazul domiciliului necunoscut. Această decizie poate fi anulată numai în cazul în care solicitantul se prezintă în fața autorităților competente cel mai târziu în termen de 3 luni de la comunicarea deciziei de suspendare a procedurii de examinare a cererii sale, cu condiția să prezinte probe care să demonstreze că absența lui s-a datorat forței majore.

               3.

               Trecerea fără preaviz a unui solicitant de azil din statul membru în care a depus cererea de azil într-un alt stat membru este una dintre situațiile tipice a căror reglementare este urmărită prin Regulamentul (CE) nr. 343/2003, astfel încât să se garanteze examinarea pe fond a unei astfel de cereri de către statul considerat competent pentru examinarea acesteia din urmă în temeiul articolului 16 alineatul (1) din regulament.

               4.

               Cu toate acestea, condițiile cumulative prevăzute la articolul 2 alineatul 8 din Decretul Președintelui fac imposibile în practică contestarea în justiție a unei decizii de suspendare și accesul efectiv la procedura de recunoaștere a statutului de refugiat.

               5.

               Republica Elenă a recunoscut că legislația elenă poate ridica probleme față de Regulamentul (CE) nr. 343/2003 și s-a arătat dispusă să ia măsuri în această privință. Astfel, Republica Elenă a propus să soluționeze problema prin adoptarea unui decret al președintelui care să transpună în ordinea juridică națională Directiva 2005/85/CE a Consiliului și să precizeze că dispozițiile în litigiu nu se vor aplica în cazurile în care ar fi aplicabil Regulamentul (CE) nr. 343/2003.

               6.

               În paralel, Republica Elenă a asigurat că va examina pe fond fiecare cerere de azil a persoanelor transferate în vederea reexaminării în cadrul Regulamentului (CE) nr. 343/2003 și că va revoca deciziile de suspendare adoptate.

               7.

               Comisia a luat cunoștință de aceste asigurări furnizate de Republica Elenă. Totuși, Comisia consideră că acestea nu sunt suficiente pentru a garanta securitatea juridică necesară pentru aplicarea corectă, în toate cazurile de cereri de azil, a dispozițiilor regulamentului și, în special, a examinării pe fond a fiecărei cereri de azil astfel încât refugiaților să li se garanteze accesul efectiv și real la procedurile de recunoaștere a statutului de refugiat.

               8.

               Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că prin neadoptarea măsurilor necesare pentru a garanta că va efectua examinarea pe fond a cererii de azil a unui resortisant al unei țări terțe în privința căruia a fost adoptată o decizie de suspendare din cauza plecării sale arbitrare și care a fost reprimit în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003, Republica Elenă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei dispoziții.


title: Cauza T-442/16: Acțiune introdusă la 4 august 2016 – Šroubárna Ždánice/Consiliul

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/42

         Acțiune introdusă la 4 august 2016 – Šroubárna Ždánice/Consiliul
   (Cauza T-442/16)
   (2016/C 392/55)
   Limba de procedură: ceha

      Părțile

      Reclamantă: Šroubárna Ždánice a. s. (Kyjov, Republica Cehă) (reprezentant: M. Osladil, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               constatarea că Uniunea Europeană este obligată să plătească reclamantei, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul suferit, suma de 75 502 534 CZK;

               —

               obligarea Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată ale reclamantei.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe faptul că sunt îndeplinite toate condițiile pentru a stabili răspunderea extracontractuală pentru prejudiciu a Uniunii Europene în temeiul articolului 268 TFUE coroborat cu articolul 340 al doilea paragraf TFUE:

               —

               prin aplicarea unei taxe antidumping la importul de anumite elemente de fixare din fier sau din oțel originare din Republica Populară Chineză, extins ulterior la importurile provenind din Malaysia, Uniunea Europeană și-a încălcat obligațiile care decurg din calitatea sa de membru al OMC, în special cele prevăzute de acordul antidumping;

               —

               încălcarea acordului antidumping implică o încălcare a articolului 216 alineatul (2) TFUE;

               —

               ca o consecință a actului nelegal al Uniunii Europene, reclamanta a suferit un prejudiciu în cuantum de 75 502 534 CZK;

               —

               prejudiciul descris mai sus prezintă o legătură de cauzalitate cu actul nelegal al Uniunii Europene.


title: Cauzele C-217/13 și C-218/13: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Oberbank AG C-217/13), Banco Santander SA (C-218/13), Santander Consumer Bank AG (C-218/13)/Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV [Trimitere preliminară — Mărci — Directiva 2008/95/CE — Articolul 3 alineatele (1) și (3) — Marcă constând într-o culoare roșie fără contururi, înregistrată pentru servicii bancare — Cerere de declarare a nulității — Caracter distinctiv dobândit prin utilizare — Probă — Sondaj de opinie — Momentul la care trebuie dobândit caracterul distinctiv prin utilizare — Sarcina probei]

text:
               25.8.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/12

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 19 iunie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Bundespatentgericht – Germania) – Oberbank AG C-217/13), Banco Santander SA (C-218/13), Santander Consumer Bank AG (C-218/13)/Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV
   (Cauzele C-217/13 și C-218/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Mărci - Directiva 2008/95/CE - Articolul 3 alineatele (1) și (3) - Marcă constând într-o culoare roșie fără contururi, înregistrată pentru servicii bancare - Cerere de declarare a nulității - Caracter distinctiv dobândit prin utilizare - Probă - Sondaj de opinie - Momentul la care trebuie dobândit caracterul distinctiv prin utilizare - Sarcina probei])
   2014/C 282/17
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundespatentgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamante: Oberbank AG C-217/13), Banco Santander SA (C-218/13), Santander Consumer Bank AG (C-218/13)

      Pârâtă: Deutscher Sparkassen- und Giroverband eV

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 3 alineatele (1) și (3) din Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări a dreptului național potrivit căreia, în procedurile în care se ridică problema dacă o marcă de culoare fără contururi a dobândit caracter distinctiv prin utilizare, este în toate cazurile necesar ca un sondaj de opinie să dea drept rezultat un grad de recunoaștere a acestei mărci de cel puțin 70 %.

               2)

               Atunci când un stat membru nu a utilizat posibilitatea prevăzută la articolul 3 alineatul (3) a doua teză din Directiva 2008/95, articolul 3 alineatul (3) prima teză din această directivă trebuie interpretat în sensul că, în cadrul unei proceduri de declarare a nulității unei mărci fără caracter distinctiv intrinsec, este necesar, în vederea aprecierii aspectului dacă acea marcă a dobândit caracter distinctiv prin utilizare, să se examineze dacă un asemenea caracter a fost dobândit înainte de data depunerii cererii de înregistrare a acelei mărci. Faptul că titularul mărcii contestate susține că aceasta din urmă a dobândit în orice caz caracter distinctiv prin utilizare după depunerea cererii de înregistrare, însă înainte de înregistrare este lipsit de incidență în această privință.

               3)

               Atunci când un stat membru nu a utilizat posibilitatea prevăzută la articolul 3 alineatul (3) a doua teză din Directiva 2008/95, articolul 3 alineatul (3) prima teză din directiva menționată trebuie interpretat în sensul că nu se opune ca, în cadrul unei proceduri de declarare a nulității, marca contestată să fie declarată nulă atunci când nu are caracter distinctiv intrinsec, iar titularul acesteia nu reușește să demonstreze că acea marcă dobândise, înainte de data depunerii cererii de înregistrare, un caracter distinctiv prin utilizare.

      (1)  JO C 189, 29.6.2013.


title: Cauza C-189/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 8 mai 2008 — Zuid-Chemie BV/Philippo's Mineralenfabriek NV/SA, în prezent PMF Productions

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hoge Raad der Nederlanden la 8 mai 2008 — Zuid-Chemie BV/Philippo's Mineralenfabriek NV/SA, în prezent PMF Productions
   (Cauza C-189/08)
   (2008/C 183/25)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hoge Raad der Nederlanden
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Zuid-Chemie BV

      Pârâtă: Philippo's Mineralenfabriek NV/SA
   Întrebările preliminare

               a)

               În cazul în care există o faptă delictuală precum cea pe care Zuid-Chemie și-a întemeiat pretenția, care prejudiciu trebuie considerat ca fiind prejudiciul inițial care rezultă dintr-o astfel de faptă: prejudiciul care se produce ca urmare a livrării produsului cu defect sau prejudiciul care se produce ca urmare a utilizării normale a produsului potrivit destinației sale?

               b)

               În cea de a doua ipoteză, locul unde a intervenit prejudiciul poate fi așadar considerat „locul unde s-a produs fapta prejudiciabilă” în sensul articolului 5 partea introductivă și punctul 3 din Regulamentul EEX (1) numai dacă prejudiciul constă într-un prejudiciu fizic adus persoanelor sau lucrurilor sau este posibil și atunci când (în acest moment) s-a suferit numai un prejudiciu financiar?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74).


title: Cauza T-315/13: Ordonanța Tribunalului din 16 iulie 2014 – Kompas MTS/Parlamentul și alții ( „Acțiune în despăgubire — Prejudiciu pretins suferit în urma transpunerii în dreptul austriac a unei directive în materie de fabricare, prezentare și vânzare a produselor din tutun — Etichetarea produselor din tutun — Măsuri restrictive cu privire la importul produselor din tutun — Acțiune vădit nefondată” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/60

         Ordonanța Tribunalului din 16 iulie 2014 – Kompas MTS/Parlamentul și alții
   (Cauza T-315/13) (1)

   ((„Acțiune în despăgubire - Prejudiciu pretins suferit în urma transpunerii în dreptul austriac a unei directive în materie de fabricare, prezentare și vânzare a produselor din tutun - Etichetarea produselor din tutun - Măsuri restrictive cu privire la importul produselor din tutun - Acțiune vădit nefondată”))
   2014/C 315/101
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) (Ljubljana, Slovenia) (reprezentant: J. Tischler, avocat)

      Pârâți: Parlamentul European (reprezentanți: L. Visaggio și P. Schonard, agenți), Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Simm și J. Herrmann, agenți) și Comisia Europeană (reprezentanți: inițial C. Cattabriga și F. Schatz, ulterior C. Cattabriga și S. Grünheid, agenți)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire întemeiată pe dispoziţiile articolului 268 TFUE coroborate cu cele ale articolului 340 al doilea paragraf TFUE, prin care se urmărește repararea prejudiciului pretins suferit de reclamantă ca urmare a punerii în aplicare a restricțiilor cantitative la importul de produse din tutun pe teritoriul austriac în urma adoptării Directivei 2001/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2001 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în materie de fabricare, prezentare și vânzare a produselor din tutun (JO L 194, p. 26, Ediţie specială, 15/vol. 7, p. 125)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acţiunea.

               2)

               Obligă Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, și pe cele efectuate de Parlamentul European, de Consiliul Uniunii Europene şi de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 233, 10.8.2013.


title: Cauza C-86/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgericht Siegburg (Germania) la 12 februarie 2010 — Hüseyin Balaban/Zelter GmbH

text:
               1.5.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/24

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Arbeitsgericht Siegburg (Germania) la 12 februarie 2010 — Hüseyin Balaban/Zelter GmbH
   (Cauza C-86/10)
   2010/C 113/38
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Arbeitsgericht Siegburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Hüseyin Balaban

      Pârâtă: Zelter GmbH

      Întrebarea preliminară

   Articolul 6 din Directiva 2000/78/CE (1) a Consiliului din 27 noiembrie 2000 trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții de drept intern care permite, la alegerea angajaților unei întreprinderi care urmează a fi concediați pentru motive legate de funcționarea întreprinderii, în vederea asigurării unei structuri de vârstă echilibrate, formarea unor grupe de vârstă și efectuarea alegerii din rândul angajaților comparabili astfel încât raportul dintre numărul de angajați care trebuie aleși în cadrul fiecărei grupe de vârstă și numărul total al angajaților comparabili care urmează să fie concediați să corespundă raportului dintre numărul de angajați din fiecare dintre grupele respective și numărul total al angajaților comparabili din cadrul întreprinderii?

      (1)  Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, JO L 303, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 6, p. 7.


title: Cauza C-386/08: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Firma Brita GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Acord de asociere CE-Israel — Domeniu de aplicare teritorial — Acord de asociere CE-OLP — Refuz de a aplica produselor originare din Cisiordania regimul tarifar preferențial acordat în favoarea produselor originare din Israel — Îndoieli cu privire la originea produselor — Exportator autorizat — Control ulterior al declarațiilor pe factură de către autoritățile vamale ale statului de import — Convenția de la Viena cu privire la dreptul tratatelor — Principiul efectului relativ al tratatelor)

text:
               17.4.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 100/4

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 25 februarie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg — Germania) — Firma Brita GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen
   (Cauza C-386/08) (1)

   (Acord de asociere CE-Israel - Domeniu de aplicare teritorial - Acord de asociere CE-OLP - Refuz de a aplica produselor originare din Cisiordania regimul tarifar preferențial acordat în favoarea produselor originare din Israel - Îndoieli cu privire la originea produselor - Exportator autorizat - Control ulterior al declarațiilor pe factură de către autoritățile vamale ale statului de import - Convenția de la Viena cu privire la dreptul tratatelor - Principiul efectului relativ al tratatelor)
   2010/C 100/06
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Finanzgericht Hamburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Firma Brita GmbH

      Pârâtă: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Finanzgericht Hamburg — Interpretarea Acordului euro-mediteranean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Statul Israel, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 20 noiembrie 1995 (JO 2000, L 147, p. 3), și în special a articolelor 32 și 33 din Protocolul nr. 4 la acordul menționat, precum și a Acordului de asociere euro-mediteranean interimar privind schimburile comerciale și cooperarea dintre Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Organizația pentru Eliberarea Palestinei (OLP), care acționează în numele Autorității Palestiniene din Cisiordania și Fâșia Gaza, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 24 februarie 1997 (JO L 187, p. 3) — Refuzul aplicării unui regim tarifar preferențial acordat produselor care provin din Israel pentru produsele care provin dintr-o colonie israeliană implantată în Cisiordania — Competența autorităților din statul de import de a verifica a posteriori certificatele de origine în lipsa unor îndoieli în ceea ce privește originea mărfurilor în cauză, altele decât cele care rezultă dintr-o divergență de interpretare, între părțile la Acordul de asociere CEE-Israel, a noțiunii „teritoriu al Statului Israel” și în lipsa aplicării în prealabil, în scopul interpretării acestei noțiuni, a procedurii de soluționare a litigiilor prevăzută la articolul 33 din Protocolul nr. 4 la acordul menționat

      Dispozitivul

               1.

               Autoritățile vamale ale statului membru de import pot refuza acordarea tratamentului preferențial instituit prin Acordul euro-mediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Statul Israel, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 20 noiembrie 1995, în cazul în care mărfurile respective sunt originare din Cisiordania. În plus, autoritățile vamale ale statului membru de import nu pot efectua un concurs de calificări lăsând deschisă problema de a determina care dintre acordurile relevante, și anume Acordul euro-mediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Statul Israel, pe de altă parte, și Acordul de asociere euro-mediteraneean interimar privind schimburile comerciale și cooperarea dintre Comunitatea Europeană, pe de o parte, și Organizația pentru Eliberarea Palestinei (OLP), care acționează în numele Autorității Palestiniene din Cisiordania și Fâșia Gaza, pe de altă parte, semnat la Bruxelles la 24 februarie 1997, este aplicabil în speță și dacă dovada originii ar trebui să provină de la autoritățile israeliene sau de la autoritățile palestiniene.

               2.

               În cadrul procedurii prevăzute la articolul 32 din Protocolul nr. 4 anexat la Acordul euromediteraneean de instituire a unei asocieri între Comunitățile Europene și statele membre ale acestora, pe de o parte, și Statul Israel, pe de altă parte, dovada de origine prezentată și răspunsul autorităților vamale ale statului de export nu sunt obligatorii pentru autoritățile vamale ale statului de import în cazul în care răspunsul menționat nu conține informații suficiente în sensul articolului 32 alineatul (6) din acest protocol pentru a stabili originea reală a produselor. În plus, autoritățile vamale ale statului de import nu sunt obligate să prezinte comitetului de cooperare vamală instituit la articolul 39 din protocolul menționat un diferend privind interpretarea domeniului de aplicare teritorial al acordului menționat.

      (1)  JO C 285, 8.11.2008.


title: Cauza C-303/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 21 iunie 2012 — Guido Imfeld, Nathalie Garcet/État belge

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunal de première instance de Liège (Belgia) la 21 iunie 2012 — Guido Imfeld, Nathalie Garcet/État belge
   (Cauza C-303/12)
   2012/C 287/33
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal de première instance de Liège

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Guido Imfeld, Nathalie Garcet

      Pârât: État belge

      Întrebarea preliminară

               1.

               Articolul [39 CE] se opune posibilității ca în regimul fiscal belgian, în temeiul articolului 155 din CIR/92 și al articolului 134 alineatul 1 al doilea paragraf din CIR/92, indiferent dacă se face abstracție sau se aplică Circulara din 12 martie 2008 cu nr. Ci.RH.331/575 420, veniturile profesionale obținute de reclamant în Germania, scutite în temeiul articolului 17 din Convenția pentru evitarea dublei impuneri dintre Germania și Belgia, să fie incluse la calculul impozitului belgian, să servească drept bază pentru acordarea avantajelor fiscale prevăzute de CIR/92, iar rezultatul acestor avantaje, precum cel obținut din cotitatea exceptată de la plata impozitului datorită situației familiale a reclamantului, să fie redus sau să fie acordat într-o mai mică măsură decât dacă ambii reclamanți ar obține venituri în Belgia și dacă reclamanta ar fi beneficiat de venituri mai ridicate decât reclamantul, în timp ce reclamantul, în Germania, este impozitat ca persoană luată separat pentru veniturile sale profesionale și nu poate obține toate avantajele fiscale legate de situația sa personală și familială întrucât autoritatea fiscală germană nu ține seama de aceasta decât parțial?


title: Cauza C-118/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission (Austria) la 1 aprilie 2009 — Mag. lic. Robert Koller/Rechtsanwaltsprüfungskommission beim Oberlandesgericht Graz

text:
               20.6.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 141/28

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission (Austria) la 1 aprilie 2009 — Mag. lic. Robert Koller/Rechtsanwaltsprüfungskommission beim Oberlandesgericht Graz
   (Cauza C-118/09)
   2009/C 141/48
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Mag. lic. Robert Koller

      Pârâtă: Rechtsanwaltsprüfungskommission beim Oberlandesgericht Graz

      Întrebările preliminare

               1)

               Directiva 89/48/CEE (1) este aplicabilă în cazul unui resortisant austriac, dacă acesta

                           a)

                           a absolvit cu succes în Austria un ciclu universitar de drept și a obținut, printr-o decizie în acest sens, gradul academic de „Magister des Rechtswissenschaften”,

                           b)

                           a fost autorizat, printr-un act de recunoaștere al Ministerului Educației și Științei din Regatul Spaniei, după ce a absolvit într-o universitate spaniolă mai multe examene suplimentare, care au necesitat însă o durată a formării de mai puțin de trei ani, să poarte titlul spaniol de „Licenciado en Derecho”, care este echivalent titlului austriac, și

                           c)

                           a obținut, prin înscrierea în cadrul ordinului avocaților din baroul din Madrid, dreptul de a utiliza titlul profesional de „abogado” și a exercitat efectiv profesia de avocat în Spania timp de trei săptămâni înaintea introducerii cererii și timp de cel mult cinci luni în raport cu data pronunțării deciziei în primă instanță?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
               Este compatibilă cu Directiva 89/48/CEE interpretarea articolului 24 din Bundesgesetz über den freien Dienstleistungsverkehr und die Niederlassung von europäischen Rechtsanwälten in Österreich (Legea federală privind libera prestare a serviciilor și stabilirea avocaților europeni în Austria, „EuRAG”) potrivit căreia obținerea unei diplome după absolvirea cursurilor de drept în Austria precum și obținerea titlului de „Licenciado en Derecho” după absolvirea, în urma unei perioade de mai puțin de trei ani, a unor examene suplimentare într-o universitate spaniolă nu sunt suficiente pentru a permite persoanei în cauză să se prezinte la proba de aptitudini în Austria, în conformitate cu articolul 24 alineatul 1 din EuRAG, în lipsa dovezii privind experiența practică prevăzute de dreptul național (articolul 2 alineatul 2 din Rechtsanwaltsordnung — Codul avocaților —, „RAO”), chiar dacă solicitantul are dreptul să profeseze în Spania în calitate de „abogado” fără a fi nevoie să îndeplinească o cerință comparabilă privind experiența practică și a exercitat profesia respectivă în acest stat timp de trei săptămâni înaintea introducerii cererii și timp de cel mult cinci luni în raport cu data pronunțării deciziei în primă instanță?

               3)

               Suspendă judecarea cauzei până la pronunțarea deciziei Curții de Justiție a Comunităților Europene.

      (1)  JO L 19, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 2, p. 76.


title: Cauza C-262/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgerichts Rüsselsheim (Germania) la 14 mai 2013 — Ekkehard Aleweld/Condor Flugdienst GmbH

text:
               27.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 215/7

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgerichts Rüsselsheim (Germania) la 14 mai 2013 — Ekkehard Aleweld/Condor Flugdienst GmbH
   (Cauza C-262/13)
   2013/C 215/09
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Rüsselsheim

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ekkehard Aleweld

      Pârâtă: Condor Flugdienst GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Se poate solicita o compensație în temeiul articolului 7 din Regulamentul (1) privind asistența pasagerilor și în cazul în care plecarea zborului rezervat are loc cu o întârziere mai mare de trei ore, iar pasagerul efectuează o rezervare la o altă companie aeriană, reducând astfel în mod considerabil întârzierea la sosire față de zborul inițial, în cazul în care atât zborul inițial, cât și zborul alternativ ajung la destinația inițială cu o întârziere mult mai mare de trei ore?

               2.

               În cazul unui răspuns pozitiv la prima întrebare, este decisiv în această privință dacă intervalul de cinci ore prevăzut la articolul 6 alineatul (1) [litera (c)] punctul (iii) privind aplicarea articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul [nr. 295/91] a expirat sau nu a expirat?

               3.

               Este relevant faptul că pasagerul a efectuat noua rezervare singur sau cu ajutorul pârâtei?

      (1)  Regulamentul (CE) nr.°261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (JO L 46, p. 1).


title: Cauza T-228/10: Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Telefónica/Comisia

text:
               17.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 195/28

         Acțiune introdusă la 21 mai 2010 — Telefónica/Comisia
   (Cauza T-228/10)
   2010/C 195/44
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamantă: Telefónica, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller și J. Domínguez Pérez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea articolului 1 alineatul (1) din decizia atacată;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   Decizia împotriva căreia se formulează prezenta acțiune este cea atacată și în cauzele T-219/10 Autogrill España/Comisia, T-221/10 Iberdrola/Comisia și T-225/10, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Comisia și T-227/10, Banco Santander/Comisia.
   Motivele și principalele argumente sunt asemănătoare cu cele invocate în cadrul acelor cauze.


title: Cauza C-168/13 PPU: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil Constitutionnel — Franța) — Jeremy F/Premier ministre [Cooperare polițienească și judiciară în materie penală — Decizia-cadru 2002/584/JAI — Articolul 27 alineatul (4) și articolul 28 alineatul (3) litera (c) — Mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre — Principiul specialității — Cerere de extindere a mandatului european de arestare care a justificat predarea sau cerere de predare ulterioară către alt stat membru — Decizie a autorității judiciare a statului membru de executare prin care este acordat consimțământul — Cale de atac suspensivă — Admisibilitate]

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/38

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 30 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Conseil Constitutionnel — Franța) — Jeremy F/Premier ministre
   (Cauza C-168/13 PPU) (1)

   (Cooperare polițienească și judiciară în materie penală - Decizia-cadru 2002/584/JAI - Articolul 27 alineatul (4) și articolul 28 alineatul (3) litera (c) - Mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre - Principiul specialității - Cerere de extindere a mandatului european de arestare care a justificat predarea sau cerere de predare ulterioară către alt stat membru - Decizie a autorității judiciare a statului membru de executare prin care este acordat consimțământul - Cale de atac suspensivă - Admisibilitate)
   2013/C 225/65
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil Constitutionnel

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jeremy F

      Pârât: Premier ministre

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Conseil Constitutionnel — Interpretarea articolelor 27 și 28 din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3) — Extinderea efectelor mandatului european de arestare — Existența unei acțiuni (recurs) în statul solicitat împotriva deciziei autorității judiciare de executare, în speță camera de instrucție a unei curți de apel — Termenul de 30 de zile

      Dispozitivul

   Articolul 27 alineatul (4) și articolul 28 alineatul (3) litera (c) din Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretate în sensul că nu se opun prevederii de către statele membre a unei căi de atac care suspendă executarea deciziei pe care autoritatea judiciară o adoptă, în termen de 30 de zile de la primirea cererii, pentru a-și da consimțământul fie pentru ca o persoană să fie urmărită penal, condamnată sau deținută în vederea executării unei pedepse sau a unei măsuri de siguranță privative de libertate, pentru o infracțiune săvârșită înaintea predării acesteia în temeiul unui mandat european de arestare, alta decât cea care a motivat această predare, fie pentru predarea unei persoane către un stat membru, altul decât statul membru de executare, în temeiul unui mandat european de arestare emis pentru o infracțiune săvârșită înaintea predării menționate, cu condiția ca decizia definitivă să fie adoptată în termenele prevăzute la articolul 17 din aceeași decizie-cadru.

      (1)  JO C 156, 1.6.2013.


title: Cauza C-439/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Beroep te Brussel (Belgia) la 6 octombrie 2008 — VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers VEBIC /Raad voor de Mededinging și Minister van Economie

text:
               6.12.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/19

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Hof van Beroep te Brussel (Belgia) la 6 octombrie 2008 — VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers „VEBIC”/Raad voor de Mededinging și Minister van Economie
   (Cauza C-439/08)
   (2008/C 313/28)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van Beroep te Brussel
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: VZW Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Bankerbakkers, IJsbereiders en Chocoladebewerkers „VEBIC”

      Pârâți: Raad voor de Mededinging și Minister van Economie
   Întrebările preliminare

               1)

               Dispozițiile citate la punctul 39 (1) trebuie să fie interpretate în sensul că autoritățile naționale de concurență deduc direct din acestea dreptul de a formula observații scrise cu privire la motivele invocate în cadrul unui recurs introdus împotriva deciziei acestora și chiar facultatea de a putea prezenta ele însele motive în fapt și în drept, în așa fel încât acest drept nu poate să fie înlăturat de către un stat membru?

               2)

               Aceleași dispoziții trebuie să fie interpretate în sensul că aplicarea eficientă a normelor de concurență în vederea protejării interesului general presupune ca autoritățile publice de supraveghere, desemnate ca autorități de concurență, nu au numai facultatea, ci și obligația de a participa în cadrul unei proceduri de recurs împotriva deciziilor lor prin susținerea propriului punct de vedere cu privire la motivele invocate în fapt și în drept?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la întrebările 1) și 2), este necesar ca aceste dispoziții să fie interpretate în sensul că, în lipsa unor dispoziții interne referitoare la participarea autorității de concurență la procedura în fața instanței de recurs și în cazul în care au fost desemnate autorități diferite, autoritatea competentă pentru a lua deciziile enumerate la articolul 5 din regulament este cea care participă în cadrul procedurii de recurs împotriva deciziei sale?

               4)

               Răspunsul la întrebările care precedă este diferit dacă autoritatea de concurență acționează, conform legislației interne, în calitate de instanță și/sau în cazul în care decizia finală este adoptată în urma unei cercetări efectuate de către un organ, care aparține acestei instanțe, însărcinat cu redactarea de obiecții și a unui proiect de decizie?

      (1)  JO 2003 L 1, p. 1.


title: Cauza F-52/08: Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Plasa/Comisia Comunităților Europene

text:
               19.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/35

         Acțiune introdusă la 4 iunie 2008 — Plasa/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-52/08)
   (2008/C 183/69)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Wolfgang Plasa (Alger, Algeria) (reprezentant: G. Vandersanden, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei Comisiei din 8 mai 2008 de repartizare a reclamantului la sediul din Bruxelles începând cu 1 august 2008 și, pe de altă parte, o cerere de reparare a prejudiciului material și moral suferit ca urmare a acestei decizii
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Comisiei din 8 mai 2008 de repartizare a reclamantului la sediul din Bruxelles începând cu 1 august 2008;

               —

               obligarea la repararea prejudiciului material și moral suferit ca urmare a acestei decizii, primul fiind evaluat la 150 000 euro, iar al doilea la echivalentul salariului pe un an, și anume 150 000 euro, aceste evaluări fiind făcute cu titlu provizoriu și sub rezerva majorării lor pe parcursul procesului;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Hotărârea Curții din 22 decembrie 2016 în cauza E-6/16 – Fjarskipti hf./Administrația pentru poștă și telecomunicații din Islanda (Furnizarea de servicii de telecomunicații – Directiva 2002/21/CE – Rețeaua de comunicații electronice – Serviciul de comunicații electronice – Rețeaua publică de comunicații)

text:
               27.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 133/6

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 22 decembrie 2016
   în cauza E-6/16
   Fjarskipti hf./Administrația pentru poștă și telecomunicații din Islanda
   (Furnizarea de servicii de telecomunicații – Directiva 2002/21/CE – Rețeaua de comunicații electronice – Serviciul de comunicații electronice – Rețeaua publică de comunicații)
   (2017/C 133/06)
   În cauza E-6/16, Fjarskipti hf./Administrația pentru poștă și telecomunicații din Islanda – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Tribunalul districtual din Reykjavík (Héraðsdómur Reykjavíkur) privind interpretarea articolului 2 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru), Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen (judecător-raportor) și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat la 22 decembrie 2016 hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Definiția de la articolul 2 litera (a) din Directiva 2002/21/CE a termenului „rețea de comunicații electronice” trebuie interpretată ca incluzând un sistem care să permită transmiterea de semnale scrise sub formă de mesaj SMS pe un dispozitiv al utilizatorului final, conectat prin intermediul unui browser de web, prin internet, la programul software de script PHP dintr-un domeniu de internet al întreprinderii de telecomunicații, care primește semnalele, le prelucrează și le transmite la rândul său către un server SMS din sistemul de comunicații al întreprinderii, care le transmite ulterior printr-o rețea la numărul de telefon al destinatarului.

               2.

               Definiția de la articolul 2 litera (c) din Directiva 2002/21/CE a termenului „serviciu de comunicații electronice” include un serviciu care constă în transmiterea de semnale care are loc într-o rețea de comunicații, astfel cum a fost descrisă în prima întrebare, indiferent dacă o taxă este colectată pentru un astfel de serviciu, cu condiția ca serviciul să fie furnizat în mod normal contra cost.

               3.

               Definiția de la articolul 2 litera (d) din Directiva 2002/21/CE a termenului „rețea publică de comunicații” trebuie interpretată ca incluzând o rețea, astfel cum este descrisă în prima întrebare, utilizată pentru a furniza servicii, astfel cum sunt descrise în a doua întrebare, indiferent dacă aceste servicii sunt puse numai la dispoziția abonaților întreprinderii respective, cu condiția ca rețeaua să fie utilizată, în întregime sau în principal, pentru furnizarea de astfel de servicii accesibile publicului.


title: Cauza C-126/14: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – „Sveda” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Trimitere preliminară — TVA — Directiva 2006/112/CE — Articolul 168 — Drept de deducere — Deducerea taxei achitate în amonte pentru achiziționarea sau producerea de bunuri de investiții — Traseu recreativ destinat în mod direct unei utilizări publice gratuite — Utilizarea traseului recreativ ca mijloc de realizare a unor operațiuni taxabile)

text:
               14.12.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 414/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 22 octombrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Lituania) – „Sveda” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Cauza C-126/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - TVA - Directiva 2006/112/CE - Articolul 168 - Drept de deducere - Deducerea taxei achitate în amonte pentru achiziționarea sau producerea de bunuri de investiții - Traseu recreativ destinat în mod direct unei utilizări publice gratuite - Utilizarea traseului recreativ ca mijloc de realizare a unor operațiuni taxabile))
   (2015/C 414/04)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Sveda” UAB

      Pârâtă: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      în prezența: Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Dispozitivul

   Articolul 168 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată trebuie interpretat în sensul că conferă, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, unei persoane impozabile dreptul de deducere a taxei pe valoarea adăugată achitate în amonte pentru achiziționarea sau producerea de bunuri de investiții destinate unei activități economice avute în vedere, legată de turismul rural și recreativ, care sunt, pe de o parte, destinate în mod direct unei utilizări publice gratuite și pot, pe de altă parte, să permită realizarea operațiunilor taxabile, dacă se dovedește o legătură directă și imediată între cheltuielile legate de operațiunile în amonte și una sau mai multe operațiuni în aval care dau drept de deducere sau cu ansamblul activității economice a persoanei impozabile, aspect a cărui verificare revine instanței de trimitere, pe baza unor elemente obiective.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza T-265/16: Acțiune introdusă la 27 mai 2016 – Puratos și alții/Comisia

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/33

         Acțiune introdusă la 27 mai 2016 – Puratos și alții/Comisia
   (Cauza T-265/16)
   (2016/C 279/47)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Puratos (Dilbeek, Belgia), Delta Light (Wevelgem, Belgia) și Ontex (Buggenhout, Belgia) (reprezentanți: H. Gilliams și J. Bocken, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei;

               —

               în subsidiar, anularea articolelor 2-4 din decizie;

               —

               în orice caz, anularea articolelor 2-4 din această decizie, în măsura în care aceste articole (a) impun recuperarea de la alte entități decât entitățile care au beneficiat de o „decizie fiscală anticipată privind profitul excedentar”, astfel cum este definită în decizie și (b) impun recuperarea unei sume egale cu scutirea fiscală a beneficiarului, fără a permite Belgiei să ia în considerare o ajustare progresivă reală efectuată de o altă administrație fiscală;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv este întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care Decizia Comisiei din 11 ianuarie 2016 privind schema de ajutoare de stat referitoare la scutirea aplicabilă profitului excedentar SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) pusă în aplicare de Regatul Belgiei pretinde existența unei scheme de ajutor.

               2.

               Al doilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și a obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată califică schema prezumată drept o măsură selectivă.

               3.

               Al treilea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE și a obligației de motivare și pe o eroare vădită de apreciere, în măsura în care decizia atacată afirmă că schema prezumată conferă un avantaj.

               4.

               Al patrulea motiv este întemeiat pe o încălcare a articolului 107 TFUE, pe o atingere adusă încrederii legitime, pe o eroare vădită de apreciere, pe un abuz de putere și pe lipsa motivării, în măsura în care decizia atacată obligă Belgia să recupereze ajutorul.


title: Cauza T-498/09 P: Ordonanța Tribunalului din 24 septembrie 2010 — Kerstens/Comisia ( Recurs — Funcție publică — Funcționari — Promovare — Exercițiul de promovare 2005 — Atribuirea de puncte de prioritate — Sarcina probei — Dreptul la apărare — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat )

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/32

         Ordonanța Tribunalului din 24 septembrie 2010 — Kerstens/Comisia
   (Cauza T-498/09 P) (1)

   (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Promovare - Exercițiul de promovare 2005 - Atribuirea de puncte de prioritate - Sarcina probei - Dreptul la apărare - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat)
   2010/C 317/59
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Petrus Kerstens (Overijse, Belgia) (reprezentant: C. Mourato, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Berscheid, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs introdus împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 septembrie 2009, Kerstens/Comisia (F-102/07, nepublicată încă în Repertoriu), prin care se urmărește anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Îl obligă pe domnul Petrus Kerstens la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza C-221/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberverwaltungsgerichts Berlin-Brandenburg (Germania) la 11 mai 2011 — Leyla Ecem Demirkan/Bundesrepublik Deutschland

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberverwaltungsgerichts Berlin-Brandenburg (Germania) la 11 mai 2011 — Leyla Ecem Demirkan/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-221/11)
   2011/C 232/25
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberverwaltungsgerichts Berlin-Brandenburg

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Leyla Ecem Demirkan

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Întrebările preliminare

               1.

               Noțiunea de liberă prestare a serviciilor în sensul articolului 41 alineatul (1) din Protocolul adițional la Acordul de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia din 23 noiembrie 1970 (1) include și libera prestare pasivă a serviciilor?

               2.

               În cazul în care răspunsul la întrebarea 1 este afirmativ, protecția liberei prestări pasive a serviciilor care rezultă din articolul 41 alineatul (1) din Protocolul adițional vizează și resortisanții turci, care — precum reclamanta — nu doresc să intre în Republica Federală Germania pentru a beneficia de o prestare concretă de servicii, ci doar în scopul vizitării rudelor pentru o perioadă de ședere de până la trei luni și invocă simpla posibilitate de a beneficia de servicii pe teritoriul Republicii Federale Germania?

      (1)  JO L 293, p. 4.


title: Cauza C-473/11: Acțiune introdusă la 16 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/13

         Acțiune introdusă la 16 septembrie 2011 — Comisia Europeană/Regatul Țărilor de Jos
   (Cauza C-473/11)
   2011/C 347/19
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Lozano Palacios și W. Roels, agenți)

      Pârât: Regatul Țărilor de Jos

      Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, prin aplicarea regimului special de TVA pentru agențiile de turism astfel cum este prevăzut de rezoluția nr. B71/2260 din martie 1971, Regatul Țărilor de Jos nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 43, 96, 98 și 306-310 din Directiva TVA (1);

               —

               obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Comisia apreciază că Țările de Jos nu au pus în aplicare regimul special de TVA pentru agențiile de turism. Această constatare decurge din Decizia nr. B71/2260 din 22 martie 1971, cu ultimele modificări, care este în mod vădit contrară regimului special pentru agențiile de turism prevăzut la articolele 306-310 din Directiva TVA.

      (1)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, p. 1, Ediție specială 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza C-461/16 P: Recurs introdus la 12 august 2016 de Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia

text:
               24.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/19

         Recurs introdus la 12 august 2016 de Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia
   (Cauza C-461/16 P)
   (2016/C 392/23)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurentă: Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. (reprezentanți: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană

      Concluziile

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului din 2 iunie 2016 în cauzele conexate T-426/10-T-429/16 și T-438/12-T-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias și alții/Comisia;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente atât prezentei proceduri, cât şi procedurii aflate pe rolul Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   Cu privire la calitatea de succesor a MRT:

               1.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept aplicând un criteriu juridic incorect în cadrul aprecierii succesiunii de întreprinderi şi, mai exact, a succesiunii MRT în privinţa Trenzas y Cables.

               2.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în calificarea juridică a faptelor considerând că MRT este responsabilă pentru comportamentul Trenzas y Cables în calitate de pretinsă succesoare a Trenzas y Cables pentru perioada cuprinsă între 10 iunie 1993 şi 19 octombrie 1996.

               3.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept rezultând din nemotivare, respingând argumentele invocate de recurentă referitoare la dubla imputare.

         Cu privire la elementele suplimentare:

               4.

               Hotărârea Tribunalului este afectată nu numai de o eroare drept în aplicarea criteriului juridic adecvat, ci şi de nemotivare, în măsura în care nu explică motivele pentru care declaraţiile pe propria răspundere ale directorilor generali ai Trenzas y Cables invocate de MRT sunt lipsite de fundament.

               5.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume impresiile concurenţilor, apreciind că aceste impresii reprezintă un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra existenţa unei entităţi economice constituite din Trenzas y Cables, GSW şi întreprinderile în care aceasta din urmă a deţinut o participaţie. Pe de altă parte, Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în denaturarea faptelor şi a elementelor de probă referitoare la percepţia concurenților.

               6.

               Tribunalul califică în mod eronat faptele, şi anume suprapunerile de personal între Trenzas y Cables, GSW şi întreprinderile în care aceasta din urmă deţine o participaţie, considerând că aceste suprapuneri constituie un indiciu suplimentar, aşadar relevant din punct de vedere juridic, pentru a demonstra că întreprinderile în care GSW deţine o participaţie nu sunt autonome în raport cu societatea-mamă a acestora.

               7.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept în calificarea anumitor fapte, şi anume reuniunea care a avut loc între Trenzas y Cables şi un concurent, considerând această reuniune ca un indiciu suplimentar pentru a demonstra că Trenzas y Cables, căreia i-ar fi succedat MRT, quod non, face parte dintr-o entitate economică a cărei societate-mamă este GSW.

         Cu privire la elementele invocate pentru răsturnarea prezumţiei

               8.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligaţiilor sale în materie de control jurisdicțional respingând argumentul recurentei potrivit căruia aceasta nu face parte dintr-o entitate economică formată din Trenzas y Cables, GSW și societățile în care aceasta din urmă deţine o participaţie, fără să examineze măcar elementele de probă prezentate pentru a răsturna prezumția exercitării unei influențe decisive.

               9.

               Tribunalul a săvârşit o eroare de drept constând în încălcarea dreptului la apărare atunci când consideră că, în măsura în care Comisia şi-a întemeiat aprecierea cu privire la capacitatea contributivă a recurentei pe elemente prezentate și cunoscute de aceasta din urmă, Comisia a respectat dreptul recurentei de a fi ascultată.

               10.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, nu şi-a exercitat competenţele în materie de control jurisdicțional corespunzător cerinţelor legale. În plus, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care constă în încălcarea obligației de motivare. În sfârşit, și, în orice caz, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept care rezultă din denaturarea faptelor și a elementelor de probă referitoare la posibilitatea recurentei de a obține o finanțare externă.

               11.

               Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în aprecierea elementelor de probă și, în orice caz, a adus atingere obligației sale de efectua un control de fond, atunci când a considerat că recurenta nu îi furnizase Comisiei informațiile necesare pentru a aprecia importanța patrimoniului acționarilor săi. În plus, hotărârea Tribunalului este afectată de nemotivare în măsura în care nu arată de ce rapoartele Deloitte invocate de recurentă nu prezintă niciun început de probă.


title: Cauza T-669/13 P: Recurs introdus la 17 decembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 7 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-97/12, Thomé/Comisia

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/40

         Recurs introdus la 17 decembrie 2013 de Comisia Europeană împotriva Hotărârii din 7 octombrie 2013 a Tribunalului Funcției Publice în cauza F-97/12, Thomé/Comisia
   (Cauza T-669/13 P)
   2014/C 52/76
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și G. Gattinara, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: Florence Thomé (Bruxelles, Belgia)

      Concluziile

   Recurenta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Hotărârii Tribunalului Funcției Publice din 7 octombrie 2013 pronunțată în cauza F-97/12, Thomé/Comisia;

               —

               respingerea acțiunii formulate de doamna Thomé în cauza F-97/12 ca inadmisibilă și, în orice caz, ca neîntemeiată;

               —

               soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurenta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea noțiunii de act care lezează. Comisia susține, pe de o parte, că un act deja anulat de AIPN în cadrul procedurii reclamației nu poate face obiectul unei anulări în cadrul procedurii jurisdicționale și, pe de altă parte, o decizie de admitere a unei pretenții a persoanei interesate nu poate fi calificată act care lezează (cu privire la punctele 28-37 din hotărârea atacată).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat, pe de o parte, pe o eroare de drept în stabilirea întinderii puterii de control a AIPN și a Tribunalului Funcției Publice cu privire la deciziile comisiilor de evaluare, precum și a puterii de control jurisdicțional a TFP și, pe de altă parte, pe o denaturare a obiectului litigiului și pe încălcarea principiului contradictorialității (cu privire la punctele 50-52 din hotărârea atacată). Comisia susține că TFP a aplicat deciziilor cu care este sesizat, și anume deciziile AIPN, un criteriu de control jurisdicțional inadecvat care depășește limitele controlului său jurisdicțional.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor de drept referitoare la aprecierea existenței unei diplome universitare conform anunțului de concurs (cu privire la punctele 56-58 din hotărârea atacată). Comisia susține că TFP a săvârșit o eroare de drept confundând valoarea profesională a unei diplome cu valoarea sa academică și apreciind că o diplomă neoficială, precum un titlu eliberat de o instituție de învățământ privat și care nu se bucură de nicio formă de recunoaștere a valorii sale academice, trebuie să fie luată în considerare de AIPN.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare întrucât TFP nu a explicat cum, la data prezentării candidaturii acesteia, diploma reclamantei, într-o primă etapă, ar fi fost conformă condiției prevăzute în anunțul de concurs, în timp ce această conformitate ar fi fost stabilită decât ulterior, cu ocazia procedurii reclamației (cu privire la punctele 56, 57 și 60-64 din hotărârea atacată).

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe erori de drept întrucât TFP a considerat că reclamanta în primă instanță a pierdut o șansă de a fi recrutată și că trebuia să fie despăgubită (cu privire la punctul 74 din hotărârea atacată).


title: Cauza T-227/17: Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Falmouth University/Comisia

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/29

         Acțiune introdusă la 19 aprilie 2017 – Falmouth University/Comisia
   (Cauza T-227/17)
   (2017/C 221/42)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Falmouth University (Falmouth, Regatul Unit) (reprezentanți: V. Sloane, barrister, F. Harmel, avocat, și T. Kotsonis, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Comisiei Europene prin care se constată că, în ceea ce privește perioada de programare 2007-2013 a Fondului European de Dezvoltare Regională (FEDR), au avut loc neregularități în cadrul operațiunii „Dezvoltarea bazei de cunoștințe creative din Cornwall” și că se impunea o corecție financiară forfetară de 25 %;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a constatat în mod eronat că criteriile de selecție încălcau articolul 44 alineatul (2) din Directiva 2004/18/CE (1).

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia nu avea dreptul să se întemeieze pe cele trei pretinse neregularități suplimentare.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că, în orice caz, Comisia a constatat în mod eronat că existau trei pretinse neregularități suplimentare.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că Comisia a acționat în mod vădit irațional și disproporționat atunci când a stabilit că suma corecției financiare era de 25 %.

      (1)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, 2004, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza T-288/13 P: Ordonanța Tribunalului din 26 mai 2014 – AK/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Evaluare — Raport asupra evoluției carierei — Exercițiile de evaluare 2001/2002, 2004, 2005 și 2008 — Întocmire tardivă a rapoartelor asupra evoluției carierei — Prejudiciu moral — Pierderea unei șanse de a fi promovat — Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat” )

text:
               15.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/59

         Ordonanța Tribunalului din 26 mai 2014 – AK/Comisia
   (Cauza T-288/13 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Evaluare - Raport asupra evoluției carierei - Exercițiile de evaluare 2001/2002, 2004, 2005 și 2008 - Întocmire tardivă a rapoartelor asupra evoluției carierei - Prejudiciu moral - Pierderea unei șanse de a fi promovat - Recurs în parte vădit inadmisibil și în parte vădit nefondat”))
   2014/C 315/99
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurentă: AK (Esbo, Finlanda) (reprezentanți: inițial D. de Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, ulterior D. De Abreu Caldas și Louis, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și C. Berardis-Kayser, agenți, asistați de B. Wägenbaur, avocat)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 13 martie 2013, AK/Comisia (F-91/10), prin care se solicită anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               AK suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană în cadrul prezentei proceduri.

      (1)  JO C 233, 10.8.2013.


title: Cauza C-570/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 6 noiembrie 2013 — Karoline Gruber

text:
               25.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/5

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Verwaltungsgerichtshof (Austria) la 6 noiembrie 2013 — Karoline Gruber
   (Cauza C-570/13)
   2014/C 24/09
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Karoline Gruber

      Pârât: Unabhängiger Verwaltungssenat für Kärnten

      Intervenientă: EMA Beratungs- und Handels GmbH

      Cealaltă parte: Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend

      Întrebările preliminare

               1.

               Dreptul Uniunii, în special Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1), în special articolul 11 din aceasta, se opune unei situații juridice naționale conform căreia o decizie prin care se constată că nu trebuie să se realizeze o evaluare a efectelor asupra mediului pentru un anumit proiect are caracter obligatoriu și pentru vecinii cărora nu le-a revenit calitatea de parte în cadrul procedurii de constatare anterioare, iar decizia le este opozabilă acestora în cadrul procedurii de autorizare ulterioare, chiar dacă au posibilitatea de a-și formula obiecțiile împotriva proiectului în cursul acestei proceduri de autorizare (ceea ce în procedura principală înseamnă că prin efectele proiectului le este pusă în pericol viața, sănătatea sau proprietatea ori aceștia sunt deranjați în mod nerezonabil de miros, zgomot, fum, praf, agitație sau în orice alt mod)?
               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

               2.

               Dreptul Uniunii, în special Directiva 2011/92 care se aplică în mod direct, impune infirmarea caracterului obligatoriu descris în cadrul primei întrebări?

      (1)  JO 2012, L 26, p. 1.


title: Cauza C-45/11 P: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2011 — Deutsche Bahn AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) [Recurs — Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare care constă înt-o combinație orizontală a culorilor gri și roșu — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Articolul 7 alineatul (1) litera (b)]

text:
               14.4.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 109/3

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 7 decembrie 2011 — Deutsche Bahn AG/Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)
   (Cauza C-45/11 P) (1)

   (Recurs - Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare care constă înt-o combinație orizontală a culorilor gri și roșu - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Articolul 7 alineatul (1) litera (b))
   2012/C 109/05
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Deutsche Bahn AG) (reprezentant: K. Schmidt-Hern, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 11 noiembrie 2010, Deutsche Bahn/OAPI (T-404/09), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 23 iulie 2009 de respingere a căii de atac împotriva deciziei examinatorului de refuz al înregistrării ca marcă comunitară pentru anumite servicii din clasa 39 a unui semn de culoare ce constă în combinația culorilor gri și roșu — Caracter distinctiv al unui semn care constă într-o combinație de culori

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Deutsche Bahn AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 130, 30.4.2011.


title: Cauza T-349/10: Acțiune introdusă la 26 august 2010 — Milux/OAPI (OVUMCONTROL)

text:
               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/53

      Acțiune introdusă la 26 august 2010 — Milux/OAPI (OVUMCONTROL)
      (Cauza T-349/10)
      ()
      (2010/C 288/98)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Milux Holding SA (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: J. Bojs, avocat)

         Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 iunie 2010 în cauza R 1436/2009-4;

                  —

                  obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

         Marca comunitară vizată: Marca verbală „OVUMCONTROL” pentru produse și servicii din clasele 9, 10 și 44

         Decizia examinatorului: Respinge cererea de înregistrare ca marcă comunitară

         Decizia camerei de recurs: Respinge calea de atac

         Motivele invocate: Încălcarea dispozițiilor Regulamentului nr. 207/2009, în măsura în care camera de recurs a făcut o greșită aplicare a principiului nediscriminării la situația de fapt din această cauză; în subsidiar, încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a considerat în mod eronat că marca solicitată nu are suficient caracter distinctiv intrinsec.


title: Cauza T-143/12: Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Germania/Comisia

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/27

         Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Germania/Comisia
   (Cauza T-143/12)
   2012/C 165/48
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze, K. Petersen și U. Soltész, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea articolului 1 din Decizia C(2012) 184 final a Comisiei din 25 ianuarie 2012 privind ajutorul de stat C 36/2007 (ex NN 25/2007) acordat de Germania în favoarea Deutsche Post AG;

               —

               anularea articolelor 4-6 din decizia menționată și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă zece motive.

               1.

               Primul motiv: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât Comisia a constatat că „subvenția pentru pensii” a favorizat o întreprindere
               Potrivit reclamantei, „subvenția pentru pensii” a fost acordată direct Fondului de Pensii al Funcționarilor Poștei și indirect pensionarilor, foști angajați ai poștei, astfel că nu a fost acordată unei întreprinderi. Deutsche Post AG nu a beneficiat nici de vreun ajutor indirect.

               2.

               Al doilea motiv: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE, întrucât Comisia a constatat că „subvenția pentru pensii” a compensat costurile care trebuiau să fie suportate „în mod normal” de întreprinderi
               Reclamanta consideră că prin „subvenția pentru pensii” se compensează în integralitate costuri sociale deosebit de ridicate care nu ar trebui să fie suportate „în mod normal” de întreprinderi. Totodată, costurile compensate prin această subvenție reprezintă o „obligație specială” în sensul Hotărârii Danske Busvognmænd (1).

               3.

               Al treilea motiv: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE [în subsidiar a articolului 107 alineatul (3) TFUE], întrucât Comisia a luat în considerare veniturile realizate din tarifele reglementate
               Reclamanta consideră că „avantajul comparativ” nu rezultă din „subvenția pentru pensii”, fiind independent de aceasta. „Avantajul comparativ” rezultă din tarifele reglementate și, prin urmare, din alte resurse decât cele de stat (Hotărârea PreussenElektra (2)). Costurile nu fac obiectul unei duble compensări. Prin urmare, niciun „ajutor” nu poate fi declarat incompatibil cu piața internă și nu poate fi recuperat. Comisia invocă existența unui „ajutor” numai pentru a putea preleva retroactiv veniturile realizate de Deutsche Post AG.

               4.

               Al patrulea motiv: încălcarea articolelor 107 și 108 TFUE, precum și a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 (3), întrucât Comisia a dispun în mod nelegal, în cadrul unei proceduri privind un ajutor de stat, prelevarea veniturilor realizate din tarifele reglementate, săvârșind astfel un abuz de putere și de procedură
               Comisia ar putea preleva în mod legal veniturile în această formă numai în cadrul Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (4), iar nu în cadrul unei proceduri privind un ajutor de stat.

               5.

               Al cincilea motiv: încălcarea articolelor 107 și 108 TFUE, precum și a Regulamentului nr. 659/1999, întrucât Comisia a inițiat în mod nelegal procedura privind un ajutor de stat împotriva unei „subvenții încrucișate”, săvârșind astfel un abuz de putere și de procedură
               Reclamanta susține că pretinsa „subvenție încrucișată” provine din tarifele reglementate, adică din alte resurse decât cele de stat, și nu poate fi considerată, așadar, un ajutor de stat. O astfel de „subvenție încrucișată” nu poate face obiectul unei proceduri privind un ajutor de stat.

               6.

               Al șaselea motiv: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE [în subsidiar a articolului 107 alineatul (3) TFUE], întrucât Comisia a efectuat calcule eronate cu ocazia comparării costurilor sociale
               Reclamanta arată că valoarea de referință stabilită de Comisie în funcție de contribuțiile salariaților este prea ridicată, dat fiind faptul că în dreptul german în materie de asigurări sociale, angajatorul suportă numai obligațiile patronale. Deoarece Comisia a inclus contribuțiile salariaților în salariul de bază („salariul brut fictiv”), includerea acelorași contribuții în valoarea de referință determină o dublă contabilizare. În plus, majorarea bazei de calcul salariale nu este corectă, deoarece retribuția funcționarilor poștei a fost superioară nivelului salariului concurenților din sectorul privat.

               7.

               Al șaptelea motiv: încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE [în subsidiar a articolului 107 alineatul (3) TFUE], întrucât Comisia a constatat că, și pentru perioada 1995-2002, „subvenția pentru pensii” reprezintă un ajutor (incompatibil cu piața internă)

               8.

               Al optulea motiv: încălcarea articolului 108 alineatul (1) TFUE și a articolului 1 litera (b) punctul i) din Regulamentul nr. 659/1999, întrucât Comisia a constatat că subvenția pentru pensii reprezintă un ajutor nou
               Potrivit reclamantei, constatările Comisiei se bazează pe o greșită apreciere a situației de fapt.

               9.

               Al nouălea motiv: încălcarea articolului 14 alineatul (1) și a articolului 7 alineatul (5) din Regulamentul nr. 659/1999, întrucât Comisia a obligat Germania să recupereze ajutorul (articolul 4 alineatul 1 din decizia atacată) și să prevină orice avantaj comparativ ulterior (articolul 4 alineatul 4 din decizia atacată), în condițiile în care aceste măsuri sunt necunoscute în dreptul ajutoarelor de stat
               Reclamanta susține că recuperarea prevăzută la articolul 4 alineatul 1 din decizia atacată nu are ca obiect „ajutorul”, ci veniturile pe Deutsche Post AG le-a realizat din tarifele reglementate ale serviciilor de curierat. Potrivit reclamantei, dispoziția de încetarea a încălcării nu poate fi executată prin reducerea „ajutorului”. Astfel, o reducere a „subvenției pentru pensii” nu ar avea nici un efect asupra valorii „avantajului comparativ”. Încetarea încălcării impusă la articolul 4 alineatul 4 din decizia atacată presupune o modificarea a reglementării prețurilor și aduce astfel atingerii suveranității de reglementare a reclamantei.

               10.

               Al zecelea motiv: prin inacțiunea sa și prin durata excesivă a procedurii, Comisia a încălcat articolul 6 TUE, articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, articolul 6 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, principiul bunei administrări, precum și articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999

      (1)  Hotărârea Curții din 16 martie 2004, Danske Busvognmænd/Comisia (T-157/01, Rec., p. II-917).

      (2)  Hotărârea Curții din 13 martie 2001, PreussenElektra (C-379/98, Rec., p. I-2099).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 8/vol. 01, p. 41).

      (4)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003 L 1, p. 1, Ediție specială, 8/vol. 01, p. 167 și rectificarea în Ediție specială, 8/vol. 04, p. 269).


title: Cauza T-40/15: Hotărârea Tribunalului din 17 februarie 2017 – ASPLA și Armando Álvarez/Uniunea Europeană („Răspundere extracontractuală — Precizia cererii introductive — Prescripţie — Admisibilitate — Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale — Termen rezonabil de soluționare — Prejudiciu material — Dobânzi calculate la cuantumul amenzii neplătite — Comisioane de constituire a garanției bancare — Legătură de cauzalitate”)

text:
               10.4.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/33

         Hotărârea Tribunalului din 17 februarie 2017 – ASPLA și Armando Álvarez/Uniunea Europeană
   (Cauza T-40/15) (1)

   ((„Răspundere extracontractuală - Precizia cererii introductive - Prescripţie - Admisibilitate - Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale - Termen rezonabil de soluționare - Prejudiciu material - Dobânzi calculate la cuantumul amenzii neplătite - Comisioane de constituire a garanției bancare - Legătură de cauzalitate”))
   (2017/C 112/45)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Spania) și Armando Álvarez, SA (Madrid, Spania) (reprezentanți: inițial M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt și S. Moya Izquierdo, ulterior M. Troncoso Ferrer și S. Moya Izquierdo, avocați)

      Pârâtă: Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: inițial A. Placco, ulterior J. Inghelram, Á. Almendros Manzano și P. Giusta, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: Comisia Europeană (reprezentanți: P. van Nuffel, F. Castilla Contreras și C. Urraca Caviedes, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolul 268 TFUE și prin care se urmărește repararea prejudiciului pretins suferit de reclamante ca urmare a duratei procedurii în fața Tribunalului în cadrul cauzelor în care s-au pronunțat Hotărârile din 16 noiembrie 2011, ASPLA/Comisia (T-76/06, nepublicată, EU:T:2011:672) și Álvarez/Comisia (T-78/06, nepublicată, EU:T:2011:673)

      Dispozitivul

               1)

               Obligă Uniunea Europeană, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, la plata unei despăgubiri de 44 951,24 euro către Plásticos Españoles, SA (ASPLA) și la plata unei despăgubiri de 111 042,48 euro către Armando Álvarez, SA pentru prejudiciul material suferit de fiecare dintre aceste societăți ca urmare a încălcării termenului rezonabil de soluționare în cauzele în care s-au pronunțat Hotărârile din 16 noiembrie 2011, ASPLA/Comisia (T-76/06, nepublicată, EU:T:2011:672) și Álvarez/Comisia (T-78/06, nepublicată, EU:T:2011:673). Fiecare dintre aceste despăgubiri va fi reevaluată prin calcularea de dobânzi compensatorii începând cu 27 ianuarie 2015 și până la pronunțarea prezentei hotărâri, la rata anuală a inflației constatată pentru perioada în cauză de Eurostat (Oficiul de Statistică al Uniunii Europene) în statul membru în care sunt stabilite aceste societăți.

               2)

               Fiecare dintre despăgubirile menționate la punctul 1) de mai sus va fi majorată cu dobânzi moratorii de la data pronunțării prezentei hotărâri și până la plata integrală, la rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele sale operațiuni de refinanțare, majorată cu două puncte procentuale.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               ASPLA și Armando Álvarez, pe de o parte, și Uniunea, reprezentată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, pe de altă parte, suportă propriile cheltuieli de judecată.

               5)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza T-154/10: Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — Franța/Comisia ( „Ajutoare de stat — Pretins ajutor pus în aplicare de Franța sub forma unei garanții implicite nelimitate constituite în favoarea La Poste care rezultă din statutul de instituție publică al acesteia — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Acțiune în anulare — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Sarcina probei privind existența unui ajutor de stat — Avantaj” )

text:
               10.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 343/14

         Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2012 — Franța/Comisia
   (Cauza T-154/10) (1)

   (Ajutoare de stat - Pretins ajutor pus în aplicare de Franța sub forma unei garanții implicite nelimitate constituite în favoarea La Poste care rezultă din statutul de instituție publică al acesteia - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Acțiune în anulare - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Sarcina probei privind existența unui ajutor de stat - Avantaj)
   2012/C 343/21
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Franceză (reprezentanți: inițial E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha, J. Gstalter și S. Menez, ulterior E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter și S. Menez, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: B. Stromsky și D. Grespan, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2010/605/UE a Comisiei din 26 ianuarie 2010 privind ajutorul de stat C 56/07 (ex E 15/05) acordat de Franța în favoarea La Poste (JO L 274, p. 1)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Franceză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 161, 19.6.2010.


title: Cauza F-103/10: Acțiune introdusă la 20 octombrie 2010 — Stephan Jaeger/Eurofound

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 30/64

         Acțiune introdusă la 20 octombrie 2010 — Stephan Jaeger/Eurofound
   (Cauza F-103/10)
   ()
   2011/C 30/126
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Stephan Jaeger (Dublin, Irlanda) (reprezentanți: A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârâtă: Fundația Europeană pentru Îmbunătățirea Condițiilor de Viață și de Muncă (Eurofound)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea fișei de regularizare a remunerației reclamantului pentru perioada iulie-decembrie 2009 și a fișelor de remunerație întocmite de la 1 ianuarie 2010 în cadrul ajustării anuale a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți în temeiul Regulamentului (UE, Euratom) nr. 1296/2009 al Consiliului din 23 decembrie 2009

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea, în măsura în care este necesar, a deciziilor Eurofound privind întocmirea fișelor de regularizare a remunerației reclamantului pentru perioada iulie-decembrie 2009 și a fișelor sale de remunerație de la 1 ianuarie 2010;

               —

               obligarea Eurofound la plata către reclamant a restanțelor din remunerații, majorate cu dobânzi de întârziere;

               —

               obligarea Eurofound la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-166/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 11 mai 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, terți interesați: Electrabel Nederland NV și Burgemeester en Wethouders

text:
               15.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 193/3

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Raad van State (Țările de Jos) la 11 mai 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, terți interesați: Electrabel Nederland NV și Burgemeester en Wethouders
   (Cauza C-166/09)
   2009/C 193/03
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Raad van State

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne

      Pârât: Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland

      Terți interesați: Electrabel Nederland NV și Burgemeester en Wethouders Rotterdam

      Întrebările preliminare

               1)

               Obligația de interpretare conformă cu directivele implică faptul că obligațiile prevăzute de Directiva 2008/1/CE (1) privind prevenirea și controlul integrat al poluării, transpuse în cadrul Wet milieubeheer (Legea privind gestiunea mediului), pot și trebuie interpretate în sensul că, la soluționarea unei cereri de autorizație de mediu, trebuie să se țină seama pe deplin de plafoanele de emisie de SO2 și de NOx prevăzute de Directiva 2001/81/CE (2) privind plafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici (denumită în continuare „Directiva PNE”), în special în ceea ce privește obligațiile prevăzute la articolul 9 alineatul (4) din Directiva 2008/1/CE?

               2a)

               Obligația unui stat membru de a se abține să adopte dispoziții de natură să compromită în mod serios realizarea rezultatului prevăzut de o directivă se aplică de asemenea perioadei cuprinse între 27 noiembrie 2002 și 31 decembrie 2010, prevăzută la articolul 4 alineatul (1) din Directiva PNE?

               2b)

               În perioada cuprinsă între 27 noiembrie 2002 și 31 decembrie 2010, se impun obligații pozitive statelor membre în cauză, pe lângă obligația acestora de abținere sau în locul acesteia, în cazul în care la sfârșitul perioadei menționate va avea loc sau riscă să aibă loc o depășire a plafoanelor naționale de SO2 și/sau de NOx prevăzute de Directiva PNE?

               2c)

               Pentru a răspunde la întrebările 2a) și 2b), prezintă importanță faptul că din cererea de eliberare a unei autorizații de mediu privind o instalație care va contribui sau riscă să contribuie la depășirea plafoanelor naționale de emisie de SO2 și/sau de NOx prevăzute de Directiva PNE rezultă că instalația va fi pusă în funcțiune cel mai devreme în anul 2011?

               3a)

               Obligațiile menționate în cadrul celei de a doua întrebări implică obligația statului membru în cauză de a refuza autorizația de mediu sau de a o condiționa de prevederi și restricții suplimentare în cazul în care nu se garantează că instalația pentru care se solicită autorizația nu va contribui sau nu riscă să contribuie la depășirea plafoanelor naționale de emisie de SO2 și/sau de NOx prevăzute de Directiva PNE? Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie să se țină seama de măsura în care instalația în cauză va contribui sau riscă să contribuie la această depășire?

               3b)

               Rezultă, dimpotrivă, din Directiva PNE că un stat membru, chiar în cazul depășirii sau al riscului de depășire a plafoanelor naționale de emisie de SO2 și/sau de NOx, dispune de o marjă de apreciere pentru a asigura realizarea obiectivelor prevăzute de directivă astfel încât acesta poate, în locul respingerii cererii de autorizație sau al condiționării acesteia de prevederi și restricții suplimentare, să adopte alte măsuri, precum o altfel de compensare?

               4)

               În măsura în care obligațiile avute în vedere în cuprinsul celei de a doua și al celei de a treia întrebări se impun statelor membre, un particular poate invoca respectarea acestora în fața instanței naționale?

               5a)

               Un particular poate invoca în mod direct articolul 4 din Directiva PNE?

               5b)

               În cazul unui răspuns afirmativ, acest articol poate fi invocat în mod direct începând cu data de 27 noiembrie 2002 sau numai începând cu data de 31 decembrie 2010? Pentru a răspunde la această întrebare, prezintă importanță faptul că din cererea de eliberare a unei autorizații de mediu rezultă că instalația autorizată va fi pusă în funcțiune cel mai devreme în anul 2011?

               6)

               În special, în cazul în care acordarea unei autorizații de mediu și/sau alte măsuri contribuie la depășirea plafoanelor naționale de emisie de SO2 și/sau de NOx prevăzute de Directiva PNE sau riscă să contribuie la această depășire, poate un particular să invoce în temeiul articolului 4 din această directivă:

                           a)

                           un drept general de a solicita adoptarea de către statul membru în cauză a unui pachet de măsuri prin intermediul cărora să se limiteze până în anul 2010 emisiile naționale anuale de SO2 și de NOx la plafoane care nu le depășesc pe cele naționale de emisie potrivit Directivei PNE sau, dacă nu este posibil, a unui pachet de măsuri prin intermediul cărora să se limiteze emisiile la acest nivel cât mai repede posibil după această dată?

                           b)

                           drepturi concrete de a solicita adoptarea de către statul membru în cauză a unor măsuri specifice privind o anumită instalație — de exemplu sub forma respingerii unei cereri de autorizație sau a condiționării acestei autorizații de prevederi sau restricții suplimentare — care să contribuie la limitarea până în anul 2010 a emisiilor naționale anuale de SO2 și de NOx la plafoane care nu le depășesc pe cele naționale de emisie potrivit Directivei PNE sau, dacă nu este posibil, a unui pachet de măsuri specifice care să determine limitarea emisiilor la acest nivel cât mai repede posibil după această dată?

               6c)

               Pentru a răspunde la întrebările 6a) și 6b), prezintă importanță măsura în care instalația în cauză contribuie la depășire sau la riscul de depășire a pragurilor?

      (1)  Directiva 2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (versiune codificată) (JO L 24, p. 8).

      (2)  Directiva 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind plafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici (JO L 309, p. 22, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 231).