title: Cauza C-587/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lituania) la 12 noiembrie 2015 – Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintarą Dockevičių și Jurgitą Dockevičienę

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/17

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (Lituania) la 12 noiembrie 2015 – Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintarą Dockevičių și Jurgitą Dockevičienę
   (Cauza C-587/15)
   (2016/C 027/21)
   Limba de procedură: lituaniana

      Instanța de trimitere

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras

      Pârâți: Gintaras Dockevičius și Jurgita Dockevičienė

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2, articolul 10 alineatele (1) şi (4) şi articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2009/103 (1), articolul 3 alineatul (4), articolul 5 alineatele (1) şi (4), articolul 6 alineatul (1) şi articolul 10 din Regulamentul general (2) şi articolul 47 din cartă (împreună sau separat, dar fără limitare la aceste dispoziţii) trebuie să fie înţelese şi interpretate în sensul că, în cazul în care:

                           —

                              un birou naţional al asigurătorilor (Biroul A) plăteşte despăgubiri părţii vătămate printr-un accident de circulaţie produs în statul membru în care se află sediul biroului respectiv întrucât cetăţeanul unui alt stat membru care a fost responsabil pentru acest prejudiciu nu avea asigurare de răspundere civilă;

                           —

                              în urma plăţii despăgubirilor în cauză, Biroul A se subrogă în drepturile părţii vătămate şi solicită rambursarea cheltuielilor suportate pentru soluţionarea cererii de despăgubiri de la biroul naţional al asigurătorilor din ţara de origine a persoanei responsabile (Biroul B);

                           —

                              Biroul B, fără efectuarea unei anchete proprii sau solicitarea unor informaţii suplimentare, dă curs cererii de rambursare formulate de Biroul A;

                           —

                              Biroul B introduce o acţiune în justiție împotriva pârâţilor (persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului) solicitând rambursarea cheltuielilor pe care le-a suportat,

                     reclamantul din această acțiune în justiție (Biroul B) îşi poate întemeia cererea formulată împotriva pârâţilor (persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului) numai pe plata cheltuielilor efectuată către Biroul A şi el (reclamantul) nu este obligat să demonstreze că au fost îndeplinite condiţiile pentru angajarea răspunderii civile a pârâtului/persoanei responsabile (vinovăţia, fapta ilicită, raportul de cauzalitate şi prejudiciul) şi că dreptul străin a fost corect aplicat la despăgubirea părții vătămate?

               2)

               Articolul 24 alineatul (1) al cincilea paragraf litera (c) din Directiva 2009/103 şi articolul 3 alienatele (1) şi (4) din Regulamentul general (împreună sau separat, dar fără limitare la aceste dispoziţii) trebuie să fie înţelese şi interpretate în sensul că Biroul A este obligat ca, înainte de a lua o decizie finală privind repararea prejudiciului suferit de partea vătămată, să informeze în mod clar şi inteligibil (inclusiv în ceea ce privește limba în care sunt comunicate informaţiile), persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului (dacă nu este aceeaşi persoană) despre iniţierea procedurii de soluţionare a cererii de despăgubiri şi despre desfăşurarea acesteia şi să le acorde suficient timp pentru a formula observaţii sau obiecţiuni legate de viitoarea decizie de reparare a prejudiciului şi/sau valoarea despăgubirii respective?

               3)

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare [altfel spus, în cazul în care pârâţii (persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului) pot solicita reclamantului (Biroul B) să prezinte probe sau pot invoca împotriva acestuia orice obiecţiuni care privesc, printre altele, împrejurările accidentului de circulaţie, aplicarea normelor în materia răspunderii civile a persoanei responsabile, valoarea prejudiciului şi modul de calcul al acesteia], articolul 2, articolul 10 alineatul (1) şi articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2009/103 şi articolul 3 alineatul (4) al doilea paragraf din Regulamentul general (împreună sau separat, dar fără limitare la dispoziţiile menţionate anterior) trebuie să fie înţelese şi interpretate în sensul că, indiferent dacă, înainte de adoptarea deciziei finale, Biroul B nu a solicitat Biroului A să furnizeze informaţii despre interpretarea legislaţiei aplicabile în ţara în care s-a produs accidentul rutier şi despre soluționarea cererii de despăgubire, Biroul A trebuie în orice caz să furnizeze aceste informaţii Biroului B dacă acesta din urmă le solicită ulterior, împreună cu orice alte informaţii necesare pentru Biroului B pentru a demonstra că cererea [de rambursare] formulată împotriva pârâţilor (persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului) este justificată?

               4)

               În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare (altfel spus, în cazul în care Biroul A este obligat să informeze persoana responsabilă şi proprietarul vehiculului despre procedura de soluţionare a cererii de despăgubire şi să le ofere posibilitatea de a formuleze obiecţiuni privind răspunderea sau valoarea prejudiciului), care sunt consecinţele care decurg din nerespectarea de către Biroul A a obligaţiei sale de a furniza informaţii pentru:

                           a)

                           obligaţia Biroului B de a da curs cererii de rambursare prezentate de Biroul A;

                           b)

                           obligaţia persoanei responsabile şi a proprietarului vehiculului de a rambursa cheltuielile suportate de Biroul B?

               5)

               Articolul 5 alineatul (1) şi articolul 10 din Regulamentul general trebuie să fie înţelese şi interpretate în sensul că este necesar să se considere că suma plătită ca despăgubire de către Biroul A părţii vătămate implică un risc de nerambursare (cu excepţia cazului în care riscul respectiv este asumat de Biroul B), iar nu că ea constituie o obligaţie pecuniară care revine celeilalte persoane implicate în accidentul de circulaţie, ţinând seama, în special, de împrejurările prezentei cauze:

                           —

                              organismul de despăgubire (Biroul A) a respins iniţial cererea de despăgubire formulată de partea vătămată;

                           —

                              pentru acest motiv, partea vătămată a introdus o acţiune în justiție prin care a solicitat despăgubiri;

                           —

                              această acţiune introdusă împotriva Biroului A a fost respinsă de instanţele inferioare ca fiind nefondată şi nesusţinută de probe;

                           —

                              partea vătămată şi Biroul A au ajuns la un acord amiabil numai în fața unei instanţe superioare, pentru că aceasta din urmă a indicat că, dacă părţile refuză încheierea unui acord amiabil, cauza urmează să fie trimisă spre rejudecare;

                           —

                              Biroul A şi-a justificat decizia de a încheia un acord amiabil în esenţă pe dorința de a se evita astfel cheltuielile suplimentare cauzate de prelungirea litigiului;

                           —

                              în prezenta procedură, nicio instanţă nu a constatat răspunderea (vinovăţia) pârâtului implicat în accidentul de circulaţie?

      (1)  Directiva 2009/103/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind asigurarea de răspundere civilă auto și controlul obligației de asigurare a acestei răspunderi (JO L 263, p. 11)

      (2)  Regulamentul general al Consiliului birourilor adoptat prin Acordul din 30 mai 2002 între birourile naţionale de asigurări ale statelor membre ale Spațiului Economic European și ale altor state asociate, care este anexat la Decizia 2003/564/CE a Comisiei din 28 iulie 2003 privind aplicarea Directivei 72/166/CEE a Consiliului privind controlul asigurării de răspundere civilă auto (JO L 192, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 5 , p. 220).


title: Cauza T-492/11: Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2013 — „Rauscher” Consumer Products/OAPI (Reprezentarea unui tampon) [ „Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând un tampon igienic — Motiv absolut de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/24

         Hotărârea Tribunalului din 12 septembrie 2013 — „Rauscher” Consumer Products/OAPI (Reprezentarea unui tampon)
   (Cauza T-492/11) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative reprezentând un tampon igienic - Motiv absolut de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 313/47
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă:„Rauscher” Consumer Products GmbH (Viena, Austria) (reprezentant: M. Stütz, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: D. Walicka, agent)

      Obiectul

   Acțiune împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 20 iulie 2011 (cauza R 2168/2010-1), privind cererea de înregistrare ca marcă comunitară a unui semn figurativ reprezentând un tampon igienic

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă „Rauscher” Consumer Products GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 355, 3.12.2011.


title: Cauza C-617/12: Ordonanța Curții (Camera a opta) din 14 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) – Regatul Unit) – Astrazeneca AB/Comptroller General of Patents (Medicamente de uz uman — Certificat suplimentar de protecție — Regulamentul (CE) nr. 469/2009 — Articolul 13 alineatul (1) — Noțiunea „prima autorizație de introducere pe piață în Comunitate”  — Autorizație eliberată de Institutul Elvețian pentru Produse Terapeutice (Swissmedic) — Recunoaștere automată în Liechtenstein — Autorizație eliberată de Agenția Europeană pentru Medicamente — Durata de validitate a unui certificat)

text:
               7.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 102/7

         Ordonanța Curții (Camera a opta) din 14 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) – Regatul Unit) – Astrazeneca AB/Comptroller General of Patents
   (Cauza C-617/12) (1)

   ((Medicamente de uz uman - Certificat suplimentar de protecție - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Articolul 13 alineatul (1) - Noțiunea „prima autorizație de introducere pe piață în Comunitate” - Autorizație eliberată de Institutul Elvețian pentru Produse Terapeutice (Swissmedic) - Recunoaștere automată în Liechtenstein - Autorizație eliberată de Agenția Europeană pentru Medicamente - Durata de validitate a unui certificat))
   2014/C 102/08
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Astrazeneca AB

      Pârât: Comptroller General of Patents

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court (Regatul Unit) – Interpretarea articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1) – Noțiunea „prima autorizație de introducere pe piață” – Autorizație elvețiană recunoscută în mod automat de Liechtenstein, dar care nu a fost acordată în conformitate cu procedura administrativă prevăzută de Directiva 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman

      Dispozitivul

   În contextul Spațiului Economic European (SEE), articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente trebuie interpretat în sensul că o autorizație administrativă eliberată pentru un medicament de Institutul Elvețian pentru Produse Terapeutice (Swissmedic) și care este recunoscută în mod automat în Liechtenstein trebuie să fie considerată prima autorizație de introducere pe piață a acestui medicament în Spațiul Economic European în sensul acestei dispoziții atunci când această autorizație este anterioară autorizațiilor de introducere pe piață eliberate pentru respectivul medicament fie de Agenția Europeană pentru Medicamente (EMA), fie de autoritățile statelor membre ale Uniunii Europene potrivit cerințelor care figurează în Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, precum și de cele din Republica Islanda și din Regatul Norvegiei. În această privință, nu este relevantă împrejurarea că, pe baza unor date clinice analoge, Agenția Europeană pentru Medicamente, spre deosebire de autoritatea elvețiană, a refuzat eliberarea unei autorizații de introducere pe piață pentru medicamentul în cauză în urma examinării respectivelor date clinice sau faptul că autorizația elvețiană a fost suspendată de Institutul Elvețian pentru Produse Terapeutice și a fost restabilită ulterior de acesta numai după ce titularul autorizației i-a prezentat date suplimentare.

      (1)  JO C 86, 23.3.2013.


title: Cauza C-453/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg (Trimitere preliminară — Regulamentul (CE) nr. 883/2004 — Articolul 5 — Noțiunea „prestații echivalente” — Asimilare a prestațiilor pentru limită de vârstă din două state membre ale Spațiului Economic European — Reglementare națională care ia în considerare prestațiile pentru limită de vârstă primite în alte state membre pentru calcularea cuantumului cotizațiilor sociale)

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/13

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 21 ianuarie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof – Austria) – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg
   (Cauza C-453/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Regulamentul (CE) nr. 883/2004 - Articolul 5 - Noțiunea „prestații echivalente” - Asimilare a prestațiilor pentru limită de vârstă din două state membre ale Spațiului Economic European - Reglementare națională care ia în considerare prestațiile pentru limită de vârstă primite în alte state membre pentru calcularea cuantumului cotizațiilor sociale))
   (2016/C 098/15)
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

      Pârât: Landeshauptmann von Vorarlberg

      Cu participarea: Rudolf Mathis

      Dispozitivul

   Articolul 5 litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială trebuie interpretat în sensul că, în împrejurări precum cele în discuție în litigiul principal, prestațiile pentru limită de vârstă acordate în cadrul unui sistem de pensii ocupaționale al unui stat membru și cele acordate în cadrul unui sistem de pensii legal al altui stat membru, aceste două sisteme intrând în domeniul de aplicare al acestui regulament, constituie prestații echivalente în sensul acestei dispoziții, întrucât ambele categorii de prestații urmăresc același obiectiv, de a asigura beneficiarilor lor menținerea unui nivel de trai comparabil cu cel pe care îl aveau înainte de pensionare.

      (1)  JO C 462, 22.12.2014.


title: Cauza C-246/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 10 mai 2017 – Ibrahima Diallo/État belge

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Belgia) la 10 mai 2017 – Ibrahima Diallo/État belge
   (Cauza C-246/17)
   (2017/C 231/24)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ibrahima Diallo

      Pârât: État belge

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora (1) trebuie interpretat în sensul că impune ca decizia cu privire la constatarea dreptului de ședere să fie adoptată și notificată în termenul de șase luni sau în sensul că permite ca decizia să fie adoptată în acest termen, însă să fie notificată ulterior? În cazul în care decizia menționată poate fi notificată ulterior, în ce termen trebuie să fie notificată?

               2)

               Articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, coroborat cu articolul 5 din aceasta, cu articolul 5 alineatul (4) din Directiva 2003/86/CE [a Consiliului] din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (2) și cu articolele 7, 20, 21 și 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat și aplicat în sensul că decizia adoptată în acest temei trebuie doar să fie luată în termenul de șase luni pe care îl prevede, fără să existe vreun termen pentru notificarea sa sau vreo incidență asupra dreptului de ședere în cazul în care notificarea intervine după expirarea acestui termen?

               3)

               Pentru a garanta efectivitatea dreptului de ședere al unui membru de familie al unui cetățean al Uniunii, principiul efectivității se opune ca autoritatea națională să recupereze, în urma anulării unei decizii cu privire la dreptul menționat anterior, termenul integral de șase luni de care dispunea în temeiul articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora? În cazul unui răspuns afirmativ, care este termenul de care mai dispune autoritatea națională după anularea deciziei sale prin care se refuză recunoașterea dreptului în discuție?

               4)

               Articolele 5, 10 și 31 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, coroborate cu articolele 8 și 13 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, articolele 7, 24, 41 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolul 21 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, sunt compatibile cu o jurisprudență și cu dispoziții naționale, precum articolul 39/2 alineatul 2, articolele 40, 40bis, 42 și 43 din Legea din 15 decembrie 1980 privind accesul pe teritoriul belgian, șederea, stabilirea și returnarea forțată a străinilor, și articolul 52 alineatul 4 din Decretul regal din 8 octombrie 1981 privind accesul pe teritoriul belgian, șederea, stabilirea și returnarea forțată a străinilor, care determină ca o hotărâre de anulare a unei decizii prin care se refuză șederea în temeiul acestor dispoziții, pronunțată de Conseil du contentieux des étrangers, să aibă un efect interuptiv iar nu suspensiv în privința termenului imperativ de șase luni prevăzut la articolul 10 din Directiva 2004/38/CE, la articolul 42 din legea din 15 decembrie 1980 și la articolul 52 din decretul regal din 8 octombrie 1981?

               5)

               Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora impune ca din depășirea termenului de șase luni prevăzut la articolul 10 alineatul (1) din aceasta să rezulte o consecință și, în cazul unui răspuns afirmativ, ce consecință trebuie să rezulte? Aceeași Directivă 2004/38/CE impune sau permite ca consecința depășirii acestui termen să fie acordarea automată a permisului de ședere solicitat fără să se fi constatat dacă solicitantul răspunde efectiv condițiilor impuse pentru a beneficia de dreptul de ședere pe care îl reclamă?

      (1)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56).

      (2)  JO L 251, p. 12, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 164.


title: Cauza C-44/08: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 8 februarie 2008 — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry și alții/Fujitsu Siemens Computers Oy

text:
               26.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 107/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Korkein oikeus (Finlanda) la 8 februarie 2008 — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry și alții/Fujitsu Siemens Computers Oy
   (Cauza C-44/08)
   (2008/C 107/20)
   Limba de procedură: finlandeza
   Instanța de trimitere
   Korkein oikeus
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamante: Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry, Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ry, Uusi Insinööriliitto UIL ry (fost Insinööriliitto IL ry), Metallityöväen Liitto ry, Palvelualojen Ammattiliitto PAM ry, Suomen Ekonomiliitto — Finlands Ekonomförbund SEFE ry, Ammattiliitto SUORA ry, Suomen Valtiotieteilijöitten Liitto SVAL ry — Statsvetarnas Förbund i Finland rf, Sähköalojen Ammattiliitto ry, Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry și Toimihenkilöunioni TU ry

      Pârâtă: Fujitsu Siemens Computers Oy
   Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 98/59/CE (1) trebuie interpretat în sensul că obligația de a iniția consultări „în timp util” atunci când angajatorul „are în vedere concedieri colective”, impune începerea consultărilor atunci când, din deciziile strategice sau din modificări în legătură cu activitatea comercială rezultă necesitatea unei concedieri colective? Alternativ, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că obligația de a iniția consultările ia naștere deja atunci când angajatorul are în vedere măsuri sau modificări în legătură cu activitatea comercială, precum modificarea capacității de producție sau concentrarea producției, care să aibă drept urmare necesitatea concedierilor colective?

               2)

               Luând în considerare faptul că articolul 2 alineatul (3) litera (a) din directivă face trimitere la comunicarea în timp util a informațiilor în cursul consultărilor, articolul 2 alineatul (1) din directivă trebuie interpretat în sensul că obligația de a iniția consultările „în timp util” atunci când „sunt avute în vedere” concedieri colective presupune ca inițierea consultărilor să aibă deja loc înainte ca planurile angajatorului să se afle într-un stadiu în care acesta să fie în măsură să concretizeze informațiile prevăzute la articolul 2 alineatul (3) litera (b) și să le comunice lucrătorilor?

               3)

               Articolul 2 alineatul (1) coroborat cu articolul 2 alineatul (4) din directivă trebuie interpretat în sensul că, în cazul în care angajatorul este o întreprindere care se află sub controlul unei alte societăți, obligația de a iniția consultările cu reprezentanții lucrătorilor ia naștere atunci când, fie angajatorul, fie societatea-mamă care își exercită controlul asupra acestuia are în vedere să efectueze o concediere colectivă a lucrătorilor încadrați de acest angajator?

               4)

               În cazul în care este vorba despre consultări într-o filială a unui grup și se apreciază, luându-se în considerare dispozițiile articolului 2 alineatul (4) din directivă, obligația prevăzută la articolul 2 alineatul (1) de a iniția consultările „în timp util” atunci când „sunt avute în vedere” concedieri colective, obligația de a iniția consultările ia naștere deja în momentul în care conducerea grupului sau a societății-mamă are în vedere concedierea colectivă, însă acest plan nu s-a concretizat încă în ceea ce îi privește pe lucrătorii încadrați de o anumită filială aflată sub control? Alternativ, obligația de inițiere a consultărilor în cadrul filialei ia naștere doar în momentul în care conducerea grupului sau a societății-mamă are în vedere în mod expres să efectueze concedierea colectivă în filiala respectivă ?

               5)

               Atunci când angajatorul este o întreprindere (o filială a unui grup) care este controlată de o altă întreprindere (societatea-mamă sau conducerea grupului) în sensul articolului 2 alineatul (4) din directivă, articolul 2 din directivă trebuie interpretat în sensul că procedura de consultare prevăzută în această dispoziție trebuie să se încheie înaintea luării unei decizii de către societatea-mamă sau de către conducerea grupului cu privire la concedierile colective în cadrul filialei?

               6)

               Dacă directiva trebuie interpretată în sensul că procedura de consultare care trebuie îndeplinită în cadrul filialei se încheie obligatoriu înaintea luării unei decizii de către societatea-mamă sau de către conducerea grupului cu privire la concedierile colective, în această privință are relevanță numai o decizie al cărei efect direct constă în concedierile colective în cadrul filialei sau este necesar ca procedura de consultare să se fi încheiat înaintea luării unei decizii comerciale sau strategice de către societatea-mamă sau de către conducerea grupului, în baza căreia concedierile colective din cadrul filialei sunt probabile, însă nu sunt încă cu siguranță definitive?

      (1)  Directiva 98/59/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la concedierile colective (JO L 225, p. 16, Ediție specială, 05/vol. 05, p. 95).


title: Cauza C-180/11: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) — Ungaria] — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft (Directiva 2004/48/CE — Norme prin care se reglementează examinarea probelor în cadrul unui litigiu în fața unei instanțe naționale sesizate cu o cerere de anulare a protecției unui model de utilitate — Competențele instanței naționale — Convenția de la Paris — Acordul TRIPS)

text:
               12.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/13

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 15 noiembrie 2012 [cerere de decizie preliminară formulată de Fővárosi Törvényszék (fostă Fővárosi Bíróság) — Ungaria] — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft
   (Cauza C-180/11) (1)

   (Directiva 2004/48/CE - Norme prin care se reglementează examinarea probelor în cadrul unui litigiu în fața unei instanțe naționale sesizate cu o cerere de anulare a protecției unui model de utilitate - Competențele instanței naționale - Convenția de la Paris - Acordul TRIPS)
   2013/C 9/19
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Fővárosi Törvényszék (anciennement Fővárosi Bíróság)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bericap Záródástechnikai bt

      Pârâtă: Plastinnova 2000 kft

      Cu participarea: Magyar Szabadalmi Hivatal

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Fővárosi Bíróság — Interpretarea Acordului privind aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală, care figurează în anexa 1 C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului, a Convenției pentru protecția proprietății industriale, semnată la Paris la 20 martie 1883, precum și a Directivei 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului, din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală (JO L 157, p. 45, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 56) — Norme privind examinarea probelor în cadrul unui litigiu în fața instanței naționale sesizate cu o cerere de anulare a protecției unui model de utilitate — Competențele instanței naționale

      Dispozitivul

   Având în vedere că dispozițiile articolului 2 alineatul (1) și ale articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind respectarea drepturilor de proprietate intelectuală, interpretate în lumina articolului 2 alineatul (1) din Convenția privind protecția proprietății industriale, semnată la Paris la 20 martie 1883, revizuită ultima dată la Stockholm la 14 iulie 1967 și modificată la 28 septembrie 1979, și a articolului 41 alineatele (1) și (2) din Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală, care figurează în anexa 1 C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994), nu sunt aplicabile unei proceduri de invalidare precum cea în discuție în litigiul principal, aceste dispoziții nu pot fi considerate că se opun ca, într-o asemenea procedură judiciară, instanța:

               —

               să nu fie legată de concluziile și de celelalte declarații ale părților și să poată dispune din oficiu administrarea probelor pe care le consideră necesare,

               —

               să nu fie legată de o decizie administrativă dată într-o cerere de invalidare și nici de situația de fapt constatată în acea decizie și

               —

               să nu poată examina din nou probele care au fost deja administrate cu ocazia unei cereri anterioare de invalidare.

      (1)  JO C 232, 6.8.2011.


title: Cauza C-128/13: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL [Trimitere preliminară — Agricultură — Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 — Articolul 4 alineatul (1) și articolul 13 — Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 — Articolul 19 alineatul (1) litera (a) — Restituiri la export — Avans din restituire — Condiții de eliberare a garanției constituite pentru a asigura rambursarea avansului]

text:
               9.2.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/3

         Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 11 decembrie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal da Relação de Lisboa – Portugalia) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL
   (Cauza C-128/13) (1)

   ([Trimitere preliminară - Agricultură - Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 - Articolul 4 alineatul (1) și articolul 13 - Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 - Articolul 19 alineatul (1) litera (a) - Restituiri la export - Avans din restituire - Condiții de eliberare a garanției constituite pentru a asigura rambursarea avansului])
   (2015/C 046/04)
   Limba de procedură: portugheza

      Instanța de trimitere

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Cruz & Companhia Lda

      Pârâți: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

      Dispozitivul

   Articolul 19 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei din 22 iulie 1985 de stabilire a normelor comune de aplicare a regimului de garanții pentru produsele agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 3403/93 al Comisiei din 10 decembrie 1993, trebuie interpretat în sensul că garanția furnizată de un exportator pentru a asigura rambursarea avansului perceput din restituirea la export nu trebuie considerată ca fiind stinsă, chiar dacă s-a stabilit că exportatorul a prezentat documentele privind acceptarea declarației de export, dovada că produsele au părăsit teritoriul vamal al Uniunii Europene cel târziu în termen de 60 de zile de la această acceptare, precum și dovada privind vămuirea acestor produse în țara terță importatoare, în cazul în care nu sunt îndeplinite celelalte condiții pentru acordarea restituirii, în special condiția ca produsele exportate să fie calitativ sănătoase și să prezinte o calitate adecvată pentru comercializare, prevăzută la articolul 13 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1829/94 al Comisiei din 26 iulie 1994.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza C-10/17 P: Recurs introdus la 11 ianuarie 2017 de Polo Club împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 10 noiembrie 2016 în cauza T-67/15, Polo Club/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/2

         Recurs introdus la 11 ianuarie 2017 de Polo Club împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera a noua) din 10 noiembrie 2016 în cauza T-67/15, Polo Club/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
   (Cauza C-10/17 P)
   (2017/C 231/02)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurent: Polo Club (reprezentant: D. Masson, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Lifestyle Equities CV
   Prin Ordonanța din 1 iunie 2017, Curtea de Justiție (Camera a zecea) a declarat recursul inadmisibil.


title: Cauza T-8/11: Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Bank Kargoshaei și alții/Consiliul

text:
               5.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 72/24

         Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2011 — Bank Kargoshaei și alții/Consiliul
   (Cauza T-8/11)
   2011/C 72/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agrochemical Company, Shomal Cement Co. (Teheran, Iran) (reprezentanți: L. Defalque și S. Woog, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantelor

               —

               Anularea punctului 5 din secțiunea B din anexa la Decizia 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (1) și a punctului 5 secțiunea B din anexa VIII la Regulamentul (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (2) și anularea deciziei cuprinse în scrisoarea Consiliului din 28 octombrie 2010;

               —

               declararea articolului 20 alineatul (1) litera (b) din Decizia Consiliului din 26 iulie 2010 (3) și a articolului 16 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 961/2010 ca fiind nelegale și inaplicabile reclamantelor;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele se întemeiază pe motive care sunt identice cu cele invocate în cauza T-7/11, Bank Melli Iran/Consiliul.

      (1)  JO L 281, p. 81.

      (2)  JO L 281, p. 1.

      (3)  Decizia 2010/413/PESC a Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC, JO L 195, p. 39.


               22.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 374/16

         Acțiune introdusă la 19 octombrie 2011 de DB Schenker împotriva Autorității AELS de Supraveghere
   (Cauza E-14/11)
   2011/C 374/11
   La data de 19 octombrie 2011, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS (formând împreună „DB Schenker”), reprezentați de Jon Midthjell, avocat, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norvegia, au introdus o acțiune împotriva Autorității AELS de Supraveghere la Curtea de Justiție a AELS.
   Solicitanții cer Curții de Justiție a AELS:

               1.

               să anuleze decizia atacată în măsura în care prin respectiva decizie se refuză accesul la documente de inspecție în cauza 34250 (Norway Post/Privpak);

               2.

               să ordone ca pârâtul și toți intervenienții să suporte costurile.

      Situația de fapt și de drept și motivele invocate:

               —

               solicitanții, Schenker North AB, Schenker Privpak AB și Schenker Privpak AS fac parte din DB Schenker, un grup internațional de servicii de expediere de mărfuri și de logistică, deținut de Deutsche Bahn AG. Întreprinderea Schenker North AB conduce activitățile grupului desfășurate pe uscat, pe mare și prin intermediul transportului feroviar în Norvegia, Suedia și Danemarca, inclusiv filialele Schenker Privpak AS și Schenker Privpak AB (denumite împreună „DB Schenker”);

               —

               la 14 iulie 2010, Autoritatea AELS de Supraveghere a adoptat o decizie în cauza 34250 (Norway Post/Privpak), constatând că Norway Post a abuzat de poziția sa dominantă pe piața norvegiană de livrare de pachete între întreprinderi și consumatori în perioada 2000-2006. Solicitanții au introdus o acțiune în despăgubiri împotriva Norway Post pentru pierderile cauzate de încălcarea prevederilor legale. La 3 august 2010, solicitanții au prezentat o cerere de acces la documente în conformitate cu normele privind accesul la documente (denumite în continuare RAD) stabilite prin Decizia Autorității AELS de Supraveghere din 27 iunie 2008;

               —

               prin scrisoarea din data de 16 august 2011, Autoritatea AELS de Supraveghere a respins cererea solicitanților de acces la documentele colectate în cursul unei inspecții la sediul Norway Post desfășurate între 21 și 24 iunie 2004. Solicitanții încearcă să conteste refuzul în temeiul articolului 36 SCA.

         Reclamanții susțin că Autoritatea AELS de Supraveghere a încălcat drepturile întreprinderii DB Schenker de acces la documente în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din RAD:

               —

               prin aplicarea greșită a excepției prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din RAD privind confidențialitatea și integritatea personală;

               —

               prin aplicarea greșită a excepțiilor prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din RAD privind interesele comerciale, inspecțiile și investigațiile și interesul public superior pentru divulgarea conținutului documentelor în cauză; și

               —

               a încălcat dreptul de acces parțial la documente prevăzut la articolul 4 alineatul (6) din RAD.


title: Cauza T-500/09: Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2011 — Italia/Comisia ( FEOGA — Secțiunea Garantare — Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară — Ajutoare pentru prelucrarea citricelor — Eficacitatea controalelor — Proporționalitate )

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/17

         Hotărârea Tribunalului din 22 septembrie 2011 — Italia/Comisia
   (Cauza T-500/09) (1)

   (FEOGA - Secțiunea «Garantare» - Cheltuieli excluse de la finanțarea comunitară - Ajutoare pentru prelucrarea citricelor - Eficacitatea controalelor - Proporționalitate)
   2011/C 319/33
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: L. Ventrella și G. Palmieri, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentant: P. Rossi, agent)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2009/721/CE a Comisiei din 24 septembrie 2009 de excludere de la finanțarea comunitară a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul secțiunii Garantare a Fondului european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și în cadrul Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 257, p. 28), în măsura în care exclude anumite cheltuieli efectuate de Republica Italiană în sectorul prelucrării citricelor

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 37, 13.2.2010.


title: Cauza T-43/13: Ordonanța Tribunalului din 20 martie 2014 – Donnici/Parlamentul European (Acțiune în despăgubire — Membri ai Parlamentului European — Verificarea prerogativelor — Decizie a Parlamentului European prin care se declară lipsit de validitate un mandat de deputat european — Anularea deciziei Parlamentului European printr-o hotărâre a Curții — Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată)

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/26

         Ordonanța Tribunalului din 20 martie 2014 – Donnici/Parlamentul European
   (Cauza T-43/13) (1)

   ((Acțiune în despăgubire - Membri ai Parlamentului European - Verificarea prerogativelor - Decizie a Parlamentului European prin care se declară lipsit de validitate un mandat de deputat european - Anularea deciziei Parlamentului European printr-o hotărâre a Curții - Acțiune în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată))
   2014/C 159/35
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Beniamino Donnici (Castrolibero, Italia) (reprezentanţi: V. Vallefuoco şi J. M. Van Gyseghem, avocaţi)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: N. Lorenz şi S. Seyr, agenţi)

      Obiectul

   Acțiune în despăgubire prin care se solicită repararea prejudiciului pretins suferit ca urmare a adoptării deciziei Parlamentului European din 24 mai 2007 privind verificarea prerogativelor sale, care a fost anulată prin Hotărârea Curții din 30 aprilie 2009, Italia și Donnici/Parlamentul European (C-393/07 și C-9/08, Rep., p. I 3679)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Îl obligă pe domnul Beniamino Donnici la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură.

      (1)  JO C 79, 16.3.2013.


title: Cauza C-146/09: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 aprilie 2009 — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG

text:
               4.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 153/26

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 24 aprilie 2009 — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG
   (Cauza C-146/09)
   2009/C 153/49
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesgerichtshof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Prof. Dr. Claus Scholl

      Pârâtă: Stadtwerke Aachen AG

      Întrebarea preliminară

   Dispoziția articolului 6 alineatul (3) a treia liniuță a treia ipoteză din Directiva 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 1997 privind protecția consumatorilor cu privire la contractele la distanță (1) trebuie interpretată în sensul că nu există un drept de retractare în cazul contractelor încheiate la distanță având ca obiect furnizarea energiei electrice și a gazului prin intermediul unei rețele?

      (1)  JO L 144, p. 19, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 160.


title: Cauza C-74/12: Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procedură penală împotriva Abd Aziz Tam (Trimitere preliminară — Lipsa descrierii litigiului principal — Inadmisibilitate vădită)

text:
               6.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 303/8

         Ordonanța Curții (Camera a cincea) din 4 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere — Italia) — Procedură penală împotriva Abd Aziz Tam
   (Cauza C-74/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Lipsa descrierii litigiului principal - Inadmisibilitate vădită)
   2012/C 303/16
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Giudice di Pace di Revere

      Partea din acțiunea principală

   Abd Aziz Tam

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Giudice di Pace di Revere — Interpretarea art. 2, 4, 6, 7, 8, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98), precum și a art. 4 alin. (3) TUE — Legislație națională care prevede aplicarea unei amenzi străinului intrat în mod ilegal pe teritoriul național sau care s-a aflat în situație de ședere ilegală pe acel teritoriu — Admisibilitatea delictului penal de ședere ilegală — Posibilitatea de a substitui amenda cu expulzarea imediată pentru o perioadă de cel puțin cinci ani sau cu o pedeapsă privativă de libertate („permanenza domiciliare”) — Obligațiile statelor membre în cursul termenului de transpunere a unei directive

      Dispozitivul

   Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Giudice di Pace di Revere (Italia) prin decizia din 26 ianuarie 2012, este vădit inadmisibilă.

      (1)  JO C 118, 21.4.2012.


title: Cauza C-503/08: Ordonanța președintelui Curții din 26 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei

text:
               12.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 220/31

         Ordonanța președintelui Curții din 26 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Regatul Spaniei
   (Cauza C-503/08) (1)

   2009/C 220/62

      Limba de procedură: spaniola

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 6, 10.1.2009.


title: Cauza C-204/09: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Trimitere preliminară — Convenția de la Aarhus — Directiva 2003/4/CE — Acces la informațiile despre mediu — Organisme sau instituții care acționează cu capacitate legislativă — Confidențialitatea procedurilor desfășurate de autoritățile publice — Condiție potrivit căreia această confidențialitate trebuie să fie prevăzută de legislație)

text:
               31.3.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 14 februarie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesverwaltungsgericht — Germania) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Cauza C-204/09) (1)

   (Trimitere preliminară - Convenția de la Aarhus - Directiva 2003/4/CE - Acces la informațiile despre mediu - Organisme sau instituții care acționează cu capacitate legislativă - Confidențialitatea procedurilor desfășurate de autoritățile publice - Condiție potrivit căreia această confidențialitate trebuie să fie prevăzută de legislație)
   2012/C 98/03
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Flachglas Torgau GmbH

      Pârâtă: Bundesrepublik Deutschland

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesverwaltungsgericht — Interpretarea articolului 2 alineatul (2) a doua teză și a articolului 4 alineatul (2) prima teză litera (a) din Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului (JO L 41, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 9, p. 200) — Reglementare națională care exonerează autoritățile federale supreme de obligația de a furniza informații în măsura în care acționează în cadrul procesului legislativ și care prevede, la modul general, că o cerere de informații trebuie respinsă în cazul în care dezvăluirea informațiilor afectează în mod negativ confidențialitatea procedurilor — Limitele posibilității statelor membre de a exclude din noțiunea „autoritate publică” prevăzută de Directiva 2003/4/CE organismele care acționează în baza capacităților lor legislative — Condiții de aplicare a derogării legate de confidențialitatea procedurilor

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 2 punctul 2 al doilea paragraf prima teză din Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu și de abrogare a Directivei 90/313/CEE a Consiliului trebuie interpretat în sensul că posibilitatea oferită prin această dispoziție statelor membre de a nu considera autorități publice „organismele sau instituțiile care acționează în baza capacităților […] legislative” se poate aplica ministerelor, în măsura în care participă la procedura legislativă, în special prin prezentarea de proiecte de legi sau de avize, și că această posibilitate nu este subordonată respectării condițiilor prevăzute la articolul 2 punctul 2 al doilea paragraf a doua teză din această directivă.

               2.

               Articolul 2 punctul 2 al doilea paragraf prima teză din Directiva 2003/4 trebuie interpretat în sensul că posibilitatea oferită prin această dispoziție statelor membre de a nu considera autorități publice organismele și instituțiile care acționează în baza capacităților legislative nu mai poate fi pusă în aplicare după finalizarea procedurii legislative în cauză.

               3.

               Articolul 4 alineatul (2) primul paragraf litera (a) din Directiva 2003/4 trebuie interpretat în sensul că condiția pe care o prevede, potrivit căreia confidențialitatea procedurilor desfășurate de autoritățile publice trebuie să fie prevăzută de legislație, poate fi considerată îndeplinită ca urmare a existenței, în legislația națională a statului membru în cauză, a unei norme care prevede, la modul general, că confidențialitatea procedurilor desfășurate de autoritățile publice constituie un motiv de refuz al accesului la informațiile despre mediu deținute de aceste autorități, cu condiția ca legislația națională să stabilească în mod clar noțiunea de proceduri, aspect pe care trebuie să îl verifice instanța națională.

      (1)  JO C 193, 15.8.2009.


title: Cauza T-354/05: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 martie 2009 — TF1/Comisia (Ajutoare de stat — Finanțare a France Télévisions prin taxa pentru servicii publice audio vizuale — Examinare permanentă a ajutoarelor existente — Recomandare prin care se propune adoptarea unor măsuri adecvate — Angajamente ale statului membru acceptate de Comisie — Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună — Acțiune în anulare — Termen de introducere a acțiunii — Natura actului atacat — Interesul de a exercita acțiunea — Admisibilitate — Dreptul la apărare — Obligație de motivare — Hotărârea Altmark)

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/31

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 11 martie 2009 — TF1/Comisia
   (Cauza T-354/05) (1)

   (Ajutoare de stat - Finanțare a France Télévisions prin taxa pentru servicii publice audio vizuale - Examinare permanentă a ajutoarelor existente - Recomandare prin care se propune adoptarea unor măsuri adecvate - Angajamente ale statului membru acceptate de Comisie - Decizie prin care ajutorul este declarat compatibil cu piața comună - Acțiune în anulare - Termen de introducere a acțiunii - Natura actului atacat - Interesul de a exercita acțiunea - Admisibilitate - Dreptul la apărare - Obligație de motivare - Hotărârea Altmark)
   2009/C 113/62
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Télévision française 1 SA (TF1) (Boulogne-Billancourt, Franța) (reprezentanți: J. -P. Hordies și C. Smits, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene (reprezentant: C. Giolito, agent)

      Interveniente în susținerea pârâtei: Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și A..–L. Vendrolini, agenți) și France Télévisions S.A. (Paris, Franța) (reprezentanți: J.-P. Gunther și D. Tayar, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C (2005) 1166 final a Comisiei din 20 aprilie 2005 privind un ajutor acordat societății France Télévisions [ajutor E 10/2005 (ex C 60/1999) — Franța, Taxa pentru servicii publice de radiodifuziune].

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Télévision française 1 SA (TF1) să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie și de Franța Télévisions SA.

               3)

               Republica Franceză își va suporta propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 315, 10.12.2005.


title: Cauza T-357/02 RENV: Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2011 — Freistaat Sachsen/Comisia (Ajutoare de stat — Ajutoare acordate de autoritățile landului Saxonia — Ajutoare pentru coaching, pentru participarea la târguri și expoziții, pentru cooperare și pentru promovarea designului — Decizie prin care schema de ajutor este declarată în parte compatibilă și în parte incompatibilă cu piața comună — Schemă de ajutor în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii — Neexercitare a puterii de apreciere — Obligația de motivare)

text:
               10.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/40

         Hotărârea Tribunalului din 14 iulie 2011 — Freistaat Sachsen/Comisia
   (Cauza T-357/02 RENV) (1)

   (Ajutoare de stat - Ajutoare acordate de autoritățile landului Saxonia - Ajutoare pentru coaching, pentru participarea la târguri și expoziții, pentru cooperare și pentru promovarea designului - Decizie prin care schema de ajutor este declarată în parte compatibilă și în parte incompatibilă cu piața comună - Schemă de ajutor în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii - Neexercitare a puterii de apreciere - Obligația de motivare)
   2011/C 269/86
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Freistaat Sachsen (Germania) (reprezentant: T. Lübbig, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Gross, V. Kreuschitz și T. Maxian Rusche, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a articolului 2 al doilea paragraf și a articolelor 3 și 4 din Decizia 2003/226/CE a Comisiei din 24 septembrie 2002 privind schema de ajutor preconizată de Germania — „Program în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii — Îmbunătățirea performanțelor întreprinderilor din Saxonia” — Subprogramele 1 (coaching), 4 (participarea la târguri și expoziții), 5 (cooperare) și 7 (promovarea designului) (JO 2003, L 91, p. 13)

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Freistaat Sachsen (Germania) suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană, atât în fața Tribunalului, cât și a Curții.

      (1)  JO C 31, 8.2.2003.


title: Cauza T-683/13: Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Brammer/OAPI – Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER) [„Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EUROMARKER — Marca comunitară verbală anterioară EURIMARK — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/32

         Hotărârea Tribunalului din 2 februarie 2016 – Brammer/OAPI – Office Ernest T. Freylinger (EUROMARKER)
   (Cauza T-683/13) (1)

   ([„Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale EUROMARKER - Marca comunitară verbală anterioară EURIMARK - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 098/42)
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Brammer GmbH (Viena, Austria) (reprezentant: R. Kornfeld, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: G. Schneider și H. Kunz, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Office Ernest T. Freylinger SA (Strassen, Luxemburg)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 8 octombrie 2013 (cauza R 1653/2012-1), privind o procedură de opoziție între Office Ernest T. Freylinger SA și Brammer GmbH

      Dispozitivul

               1)

               Anulează în parte Decizia Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 8 octombrie 2013 (cauza R 1653/2012-1), în măsura în care prin aceasta s-a concluzionat că există un risc de confuzie în ceea ce privește serviciile din clasa 38 „acordarea accesului la servere ale unor bănci de date pentru cercetări privind disponibilitatea și prevederile în materie de mărci și desene comunitare” desemnate prin marca solicitată.

               2)

               Respinge în rest acțiunea..

               3)

               Brammer GmbH și OAPI suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza T-270/13: Acțiune introdusă la 21 mai 2013 — SACBO/Comisia și TEN-T EA

text:
               20.7.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 207/46

         Acțiune introdusă la 21 mai 2013 — SACBO/Comisia și TEN-T EA
   (Cauza T-270/13)
   2013/C 207/77
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA) [Grassobbio (BG), Italia] (reprezentanți: M. Muscardini, G. Greco, avocați)

      Pârâte: Agenția Executivă pentru Rețeaua Transeuropeană de Transport, Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei atacate în măsura în care a considerat neeligibile anumite costuri externe, reducând astfel cofinanțarea datorată și cerând restituirea sumei de 158 517,54 euro, cu toate consecințele legale;

               —

               obligarea pârâtelor la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Deciziei din 18 martie 2013 adoptată de Agenția Executivă pentru Rețeaua Transeuropeană de Transport (TEN-T EA) având ca obiect „Finalizarea acțiunii 2009-IT-91407-S — «Studiu pentru dezvoltarea intermodal a aeroportului Bergame-Orio al Serio» — Decizia C(2010) 4456 a Comisiei (1)”, în măsura în care aceasta a declarat neeligibile și, prin urmare, nesusceptibile de a beneficia de o subvenție costurile referitoare la activitățile 1, 2.1, 4, 5, 6 și 7, deja realizate, cerând restituirea sumei de 158 517,54 euro.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă cinci motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 680/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007, precum și a articolelor III.4.2.2 și III.4.2.3 din Decizia (2010) 4456 a Comisiei din 24 iunie 2010.

                           —

                           Reclamanta invocă în această privință neaplicarea procedurii de „denunțare” prevăzute la articolul III.4.2.3din decizia de acordare a finanțării.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 17 alineatele (2) și (6) din Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004, a articolului 296 al doilea paragraf TFUE și a articolului 41 alienatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii, precum și pe încălcarea articolului II.2.3 din Decizia (2010) 4456 a Comisiei din 24 iunie 2010.
               Reclamanta invocă în această privință:

                           —

                           motivarea contradictorie, în măsura în care decizia afirmă că ar exista o „fragmentare a contractelor de achiziții” nejustificată, susținând totodată, pe de altă parte, că „obiectele contractelor de achiziții” ar fi „atât de legate” încât ar fi trebuit să facă obiectul unei proceduri unice de atribuire;

                           —

                           caracterul eronat al afirmației privind fragmentarea incorectă a unui contract de achiziții unitar, dat fiind că este infirmată de conținutul Deciziei (2010) 4456 a Comisiei din 24 iunie 2010;

                           —

                           lipsa oricărei fragmentări a contractelor de achiziții și a oricărei divizări a proiectelor;

                           —

                           inaplicabilitatea Directivei 2004/17/CE în cazul contractelor de achiziții inferioare pragului atunci când nu există un interes transfrontalier.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului I.3.1 din Decizia (2010) 4456 a Comisiei din 24 iunie 2010, a articolului 41 alienatul (2) litera (c) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii și a articolului 296 TFUE, precum și a principiului încrederii legitime.
               Reclamanta invocă în această privință:

                           —

                           motivarea contradictorie, în măsura în care aceasta este contrară actelor prin care TEN-T EA a acceptat și aprobat planul de acțiune strategică și raportul privind situația lucrărilor;

                           —

                           conformitatea activităților efectuate de SACBO cu cele care fac obiectul cofinanțării.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 40 alineatul (3) literele (b), (c) și (d) din Directiva 2004/17/CE.
               Reclamanta invocă în această privință:

                           —

                           inaplicabilitatea Directivei 2004/17/CE în cazul contractelor de achiziții care fac obiectul cofinanțării întrucât acestea au ca obiect „studiul” și „cercetarea”;

                           —

                           imposibilitatea atribuirii prin intermediul unei proceduri de achiziții publice din cauza termenelor impuse prin decizia de cofinanțare.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității.

         Reclamanta consideră că pârâtele au încălcat principiul proporționalității supunând pretinsa încălcare unui regim mai sever decât cel prevăzut pentru situația încetării cofinanțării.

      (1)  „Closure of Action no 2009-IT-91407-S — «STUDY FOR BERGAMO-ORIO AL SERIO AIRPORT DEVELOPMENT INTERMODALITY» — Commission Decision C(2010) 4456”.


title: Cauza C-18/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag cu sediul în Haarlem (Țările de Jos) la 13 ianuarie 2016 – K/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               14.3.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 98/25

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Rechtbank Den Haag cu sediul în Haarlem (Țările de Jos) la 13 ianuarie 2016 – K/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-18/16)
   (2016/C 098/31)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag cu sediul în Haarlem

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: K

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebarea preliminare

   Articolul 8 alineatul (3) literele (a) și (b) din Directiva privind primirea (1) este conform cu articolul 6 din Cart (2) ă:

               1)

               într-o situație în care un resortisant al unei țări terțe a fost plasat în custodie publică în temeiul articolului 8 alineatul (3) literele (a) și (b) din Directiva privind primirea și are dreptul, în temeiul articolului 9 din Directiva privind procedurile de azil (3), de a rămâne într-un stat membru până la adoptarea unei decizii în primă instanță cu privire la cererea sa de azil, și

               2)

               ținând seama de Explicațiile cu privire la cartă (JO 2007, C 303/02) potrivit cărora restrângerile la care pot fi supuse drepturile prevăzute la articolul 6 nu le pot depăşi pe cele permise chiar de articolul 5 alineatul (1) litera (f) din CEDO [Convenția europeană a drepturilor omului] și de interpretarea dată de Curtea Europeană a Drepturilor Omului acestei din urmă dispoziții, în special în Hotărârea din 22 septembrie 2015, Nabil și alții împotriva Ungariei, 62116/12, potrivit căreia luarea în custodie publică a unui solicitant de azil este contrară dispoziției citate anterior a CEDO în cazul în care această măsură nu a fost impusă în scopul îndepărtării?

      (1)  Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională (JO L 180, p. 96).

      (2)  Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (JO 2007, C 303, p. 1).

      (3)  Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale (JO L 180, p. 60.


title: Cauza T-480/09: Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICOCENTER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICOCENTER — Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               6.8.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 232/27

         Hotărârea Tribunalului din 28 iunie 2011 — ATB Norte/OAPI — Bricocenter Italia (BRICOCENTER)
   (Cauza T-480/09) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare figurative BRICOCENTER - Mărcile comunitare figurative anterioare ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro și CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2011/C 232/47
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: ATB Norte, SL (Burgos, Spania) (reprezentanți: inițial P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver și G. Marín Raigal, ulterior F. Brandolini Kujman, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și G. Mannucci, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Italia) (reprezentanți: G. Ghidini, M. Mergati și C. Signorini, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 28 septembrie 2009 (cauza R 1045/2008-4) privind o procedură de opoziție între ATB Norte, SL și Bricocenter Italia Srl

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 28 septembrie 2009 (cauza R 1045/2008-4) în măsura în care prin aceasta s-a admis calea de atac formulată de Bricocenter Italia Srl în fața camerei de recurs privind serviciile de „publicitate”, de „conducerea afacerilor” și de „administrarea afacerilor”, vizate în cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia și OAPI suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cursul procedurii în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 24, 30.1.2010.


title: Cauza C-411/15 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 ianuarie 2017 – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR)/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor — Atribuirea unor cote de vânzare, coordonarea prețurilor și a condițiilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile — Retragerea reclamantelor din procedura de tranzacție — Competență de fond — Protecția încrederii legitime și a egalității de tratament — Durată rezonabilă a procedurii)

text:
               27.2.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/3

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 12 ianuarie 2017 – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR)/Comisia Europeană
   (Cauza C-411/15 P) (1)

   ((Recurs - Înțelegeri - Piața europeană a fosfaților pentru hrana animalelor - Atribuirea unor cote de vânzare, coordonarea prețurilor și a condițiilor de vânzare și schimbul de informații comerciale sensibile - Retragerea reclamantelor din procedura de tranzacție - Competență de fond - Protecția încrederii legitime și a egalității de tratament - Durată rezonabilă a procedurii))
   (2017/C 063/04)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurente: Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (reprezentant: N. Lenoir, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Giolito și B. Mongin, agenți, asistați de N. Coutrelis, avocați)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Timab Industries, precum și Cie financière et de participations Roullier (CFPR) la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 320, 28.9.2015.


title: Hotărârea Curții din 10 mai 2016 în cauzele conexate E-15/15 și E-16/15, Franz-Josef Hagedorn/Vienna-Life Lebensversicherung AG și Rainer Armbruster/Swiss Life (Liechtenstein) AG (Directiva 2002/83/CE – Articolul 36 – Transferul contractelor de asigurare de viață – Admisibilitate – Termenul de „contract de asigurare” – Modificarea condițiilor de asigurare)

text:
               2.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 66/29

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 10 mai 2016
   în cauzele conexate E-15/15 și E-16/15,
   Franz-Josef Hagedorn/Vienna-Life Lebensversicherung AG și Rainer Armbruster/Swiss Life (Liechtenstein) AG
   (Directiva 2002/83/CE – Articolul 36 – Transferul contractelor de asigurare de viață – Admisibilitate – Termenul de „contract de asigurare” – Modificarea condițiilor de asigurare)
   (2017/C 66/08)
   În cauzele conexate E-15/15 și E-16/15, Franz-Josef Hagedorn/Vienna-Life Lebensversicherung AG și Rainer Armbruster/Swiss Life (Liechtenstein) AG – CERERE înaintată Curții în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție de către Curtea Supremă a Principatului Liechtenstein (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) privind interpretarea Directivei 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață, Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a emis la 10 mai 2016 hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:

               1.

               Articolul 36 alineatul (1) din Directiva 2002/83/CE nu tratează actele juridice, precum cele prin care o poliță de asigurare de viață de tip unit-linked existentă este transferată prin intermediul unui contract de cumpărare de la o persoană la alta în condițiile în care, conform poliței de asigurare, riscul asigurat, respectiv persoana asigurată este același. Transferul unei polițe de asigurare de viață de tip unit-linked prin intermediul unui act juridic nu constituie o modificare a condițiilor poliței, cu excepția cazului în care se modifică și clauzele poliței de asigurare, afectând astfel echilibrul dintre drepturile și obligațiile părților la contractul de asigurare. Instanța de trimitere este cea care trebuie să aprecieze situația de fapt a cauzelor și să stabilească dacă transferurile relevante au condus la o modificare a condițiilor de asigurare aferente polițelor de asigurare de viață de tip unit-linked achiziționate de către semnatarii cererii.

               2.

               În cazul în care a survenit o „modificare a condițiilor de asigurare” în sensul directivei, instanța de trimitere trebuie să evalueze dacă informațiile enumerate în anexa III partea B punctul (b)(2) au fost furnizate deținătorului poliței second-hand într-un mod clar, corect și exhaustiv, în scris și într-o limbă oficială a statului SEE al angajamentului.

               3.

               În ceea ce privește obligația de informare a întreprinderii de asigurare, nu are importanță dacă fostul titular al poliței era o întreprindere, iar noul titular al poliței este un consumator, mai puțin atunci când această diferență a dus la modificarea condițiilor contractului de asigurare.

               4.

               Informațiile enumerate în anexa III partea A din directivă se referă numai la „informații privind întreprinderea de asigurare” și „informații privind angajamentul”. Prin urmare, în ceea ce privește obligația de informare pe care o are întreprinderea de asigurare conform directivei, nu este relevant dacă titularul inițial al poliței a prezentat sau nu informații despre el, astfel încât să se poată evalua riscul său sau profilul său de investiții.

               5.

               Directivele trebuie să fie transpuse în ordinea juridică națională a statelor SEE, cu o forță obligatorie incontestabilă, cu specificitatea, cu precizia și cu claritatea necesare în vederea satisfacerii cerinței de securitate juridică. De asemenea, instanțele naționale au obligația de a interpreta dreptul național în conformitate cu dreptul SEE. În temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, Curtea are competența de a emite avize consultative cu privire la interpretarea Acordului privind SEE, la cererea instanțelor naționale. Odată ce Curtea a pronunțat hotărârea sa, instanța de trimitere este cea care interpretează dreptul național în lumina factorilor pe care Curtea i-a clarificat. În cazurile în care o interpretare conformă a dreptului național nu este suficientă pentru a atinge rezultatul urmărit de norma relevantă a SEE, Curtea poate fi sesizată în temeiul procedurii prevăzute la articolul 31 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție.


title: Cauza T-541/13: Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Abertis Telecom și Retevisión I/Comisia [„Ajutoare de stat — Televiziune digitală — Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania — Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă — Avantaj — Serviciu de interes economic general — Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE — Ajutoare noi — Obligația de motivare”]

text:
               25.1.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 27/41

         Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2015 – Abertis Telecom și Retevisión I/Comisia
   (Cauza T-541/13) (1)

   ([„Ajutoare de stat - Televiziune digitală - Ajutor pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate din Spania - Decizie prin care ajutoarele sunt declarate în parte compatibile și în parte incompatibile cu piața internă - Avantaj - Serviciu de interes economic general - Articolul 107 alineatul (3) litera (c) TFUE - Ajutoare noi - Obligația de motivare”])
   (2016/C 027/48)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Reclamante: Abertis Telecom, SA (Barcelona, Spania) și Retevisión I, SA (Barcelona) (reprezentanți: inițial L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan și M. Reverter Baquer, ulterior L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo et M. Reverter Baquer, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Gippini Fournier, B. Stromsky și P. Němečková, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtei: SES Astra (Betzdorf, Luxemburg) (reprezentanţi: F. González Díaz, F. Salerno și V. Romero Algarra, avocați)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2014/489/UE a Comisiei din 19 iunie 2013 privind ajutorul de stat SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] pus în aplicare de Regatul Spaniei pentru utilizarea televiziunii digitale terestre în regiunile îndepărtate și mai puțin urbanizate (cu excepția comunității autonome Castilla-La Mancha) (JO L 217, p. 52)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Abertis Telecom, SA și Retevisión I, SA suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană și de SES Astra.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013.


title: Cauza C-158/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de de Rechtbank Den Haag (Țările de Jos) la 28 martie 2013 — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de de Rechtbank Den Haag (Țările de Jos) la 28 martie 2013 — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Cauza C-158/13)
   2013/C 164/19
   Limba de procedură: olandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Hamidullah Rajaby

      Pârât: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Întrebările preliminare

               1.

               Având în vedere împrejurările din speță, în care pare să existe o încălcare vădită a dreptului Uniunii cu efecte pentru viitor și în care, în cadrul procedurii administrative părțile au discutat în contradictoriu cu privire la aplicabilitatea articolului 14 din Regulamentul nr. 343/2003 (1), pe care nu au mai reluat-o însă în cadrul procedurii contencioase, iar reclamantul nu s-a mai întemeiat în mod expres pe aceasta în fața instanței, neluarea sa în considerare de către instanță — în temeiul interdicției de a o examina din oficiu — este contrară dreptului Uniunii?

               2.

               Poate fi vorba deja despre dependență în sensul articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 343/2003 în împrejurările din speță, cu alte cuvinte în cazul în care membrii familiei sunt reprezentați de o femeie tânără din Afganistan fără niciun fel de educație, însoțită de doi copii (în prezent) în vârstă de 5 ani și jumătate, respectiv de 3 ani, cărora femeia trebuie să le asigure traiul și pentru a căror întreținere și educație aceasta nu se poate adresa decât reclamantului în calitate de soț și tată al copiilor, și a cărei cerere de azil a fost, în plus, respinsă de pârât întrucât a considerat că prezentarea situației este absolut neverosimilă, deși situația poate fi confirmată de declarațiile reclamantului și de documentele prezentate (în copie) de acesta?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56).


title: Cauza T-329/05: Hotărârea Tribunalului din 25 aprilie 2012 — Movimondo Onlus/Comisia ( „Clauză compromisorie — Acord-cadru de parteneriat dintre ECHO și organizații umanitare — Acorduri de subvenționare — Suspendarea plăților” )

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/16

         Hotărârea Tribunalului din 25 aprilie 2012 — Movimondo Onlus/Comisia
   (Cauza T-329/05) (1)

   (Clauză compromisorie - Acord-cadru de parteneriat dintre ECHO și organizații umanitare - Acorduri de subvenționare - Suspendarea plăților)
   2012/C 165/25
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale (Roma, Italia) (reprezentanți: inițial P. Vitali, G. Verusio, G. M. Roberti și A. Franchi, ulterior P. Vitali, G. Verusio și A. Franchi, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: M. Wilderspin și F. Moro, agenți, asistați de A. Dal Ferro, avocat)

      Obiectul

   În principal, cerere formulată în temeiul articolului 238 CE pentru plata sumelor datorate în temeiul acordurilor de subvenționare și, în subsidiar, cerere de anulare a două scrisori ale Comisiei din datele de 17 iunie 2005 și 27 iulie 2005.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 257, 15.10.2005.


title: Cauza F-97/07: Acțiune introdusă la 24 septembrie 2007 — De Fays/Comisia Comunităților Europene

text:
               24.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 283/45

         Acțiune introdusă la 24 septembrie 2007 — De Fays/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-97/07)
   (2007/C 283/82)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Chantal De Fays (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: P.-P. Gehuchten și Ph. Reyniers, avocats)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri (AIPN) din 21 iunie 2007 și, în măsura în care acest lucru este necesar, a deciziei acesteia din 21 noiembrie 2006;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata salariilor care au făcut obiectul măsurii de suspendare, majorate cu dobânzile legale;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta, funcționar în cadrul Comisiei suferind de o boală care, în opinia sa, ar fi obligat-o să nu se prezinte la serviciu, contestă deciziile AIPN prin care absențele sale succesive începând cu 19 octombrie 2006 sunt considerate nemotivate și prin care i-au fost aplicate dispozițiile articolului 60 din Statutul funcționarilor Comunităților Europene (statutul).
   Reclamanta invocă pentru început faptul că în cadrul desfășurării procedurii de arbitraj inițiate în temeiul prevederilor articolului 59 din statut a fost încălcat dreptul la apărare și principiul contradictorialității. Mai mult, raportul medicului arbitru nu ar fi fost corect motivat, fiind afectat de o eroare vădită de apreciere.
   Reclamanta susține, în plus, că decizia prin care a fost obligată să se prezinte la locul de muncă încalcă, în stadiul actual al cunoștințelor științifice, principiul precauției.


title: Cauza T-157/15: Acțiune introdusă la 30 martie 2015 – Estonia/Comisia

text:
               8.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 190/25

         Acțiune introdusă la 30 martie 2015 – Estonia/Comisia
   (Cauza T-157/15)
   (2015/C 190/29)
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Estonia (reprezentant: Kristi Kraavi-Käerdi, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare C(2015) 53 a Comisiei Europene din 16 ianuarie 2015 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (1), în măsura în care privește Republica Estonia cu suma de 6 91  746,53 euro;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta atacă Decizia de punere în aplicare C(2015) 53 a Comisiei din 16 ianuarie 2015, în măsura în care privește Republica Estonia cu suma de 6 91  746,53 euro pentru anii 2009-2011.
   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.
   Primul motiv: decizia atacată trebuie să fie anulată întrucât Comisia a stabilit și a apreciat în mod eronat împrejurările care constituie temeiul acesteia și a aplicat în mod eronat dreptul Uniunii, concluzionând astfel în mod eronat că Estonia a periclitat fondurile Uniunii.
   Al doilea motiv: Comisia a încălcat principiul proporționalității și, prin urmare, a aplicat în mod eronat articolul 52 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 (2) în sensul că, prin decizia atacată, a fost stabilită în privința Estoniei o corecție financiară forfetară de 2 %.
   Al treilea motiv: Comisia a încălcat principiul bunei administrări, întrucât nu a analizat cu diligență și nu a luat în considerare toate probele prezentate de reclamantă.
   Al patrulea motiv: Comisia a încălcat principiul securității juridice, în sensul că a considerat că în privința elementelor caracteristice ale peisajelor trebuia aplicat standardul BCAM și că aplicarea acestuia trebuia să fie verificată în mod continuu și în anul 2009.

      (1)  JO L 16, p. 33.

      (2)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO L 347, p. 549).


title: Cauza T-439/11: Acțiune introdusă la 12 august 2011 — Sport-pari/Consiliul

text:
               1.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 290/15

         Acțiune introdusă la 12 august 2011 — Sport-pari/Consiliul
   (Cauza T-439/11)
   2011/C 290/22
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Sport-pari ZAO (Minsk, Belarus) (reprezentanți: V. Vaitkute Pavan, A. Smaliukas și E. Matulionyte, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Regulamentului (UE) nr. 588/2011 al Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 765/2006 al Consiliului privind măsurile restrictive împotriva președintelui Lukașenko și anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 1), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               anularea Deciziei 2011/357/PESC a Consiliului din 20 iunie 2011 de modificare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsurile restrictive împotriva anumitor funcționari din Belarus (JO L 161, p. 25), în măsura în care o privește pe reclamantă;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă drept argument principal erorile vădite de apreciere care afectează măsurile contestate adoptate de Consiliu. Aceasta susține, în special, că în mod eronat Consiliul a considerat că reclamanta este (a) controlată de domnul Vladimir Peftiev, (b) un operator al unei loterii naționale, (c) legată de sau asociată cu încălcările normelor electorale și ale drepturilor omului sau cu represiunea împotriva societății civile din Belarus sau cu importul în Belarus de echipamente care ar putea fi utilizate pentru represiune internă.
   În plus, în susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a obligației de a prezenta o motivare adecvată pentru includerea reclamantei pe listele cu persoane și entități cărora li se aplică măsurile restrictive.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a dreptului la apărare și a dreptului la un proces echitabil prevăzute la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolele 6 și 13 din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, întrucât pârâtul:

                           —

                           nu a comunicat în nicio etapă a procedurii motivele detaliate pentru includerea reclamantei pe listele cu persoane și entități care fac obiectul măsurilor restrictive;

                           —

                           nu a dat reclamantei posibilitatea de a-și exercita efectiv dreptul la apărare, în special dreptul de a fi audiată și dreptul de a beneficia de o procedură care să îi permită să solicite în mod efectiv retragerea sa de pe listele cu persoane și entități care fac obiectul măsurilor restrictive.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a dreptului fundamental la proprietate prevăzut la articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în mod nejustificat și disproporționat, fără probe decisive.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea de către pârât a principiului proporționalității, în măsura în care acesta a impus o limitare disproporționată a drepturilor fundamentale ale reclamantei, fără a prezenta garanții procedurale adecvate și probe decisive.


title: Cauza T-547/13: Acțiune introdusă la 8 octombrie 2013 — Rosian Express/OAPI (Forma unei cutii)

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/34

         Acțiune introdusă la 8 octombrie 2013 — Rosian Express/OAPI (Forma unei cutii)
   (Cauza T-547/13)
   2013/C 367/61
   Limba de procedură: româna

      Părțile

      Reclamantă: Rosian Express Srl (Mediaș, România) (reprezentant: E. Grecu, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea deciziei Camerei a cincea de recurs a Oficiului pentru Armonizare in cadrul Pieței interne (mărci, desene și modele industriale);

               —

               Obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marcă tridimensională reprezentând forma unei cutii, pentru bunuri și servicii din clasele 28 și 35

      Decizia examinatorului: respinge cererea

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac

      Motivele invocate: greșita interpretare a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009


title: Cauza C-455/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Varbergs tingsrätt (Suedia) la 28 august 2015 – P/Q

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Varbergs tingsrätt (Suedia) la 28 august 2015 – P/Q
   (Cauza C-455/15)
   (2015/C 346/12)
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Varbergs tingsrätt

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: P

      Pârâtă: Q

      Întrebarea preliminară

   Varbergs tingsrätt trebuie, în temeiul articolului 23 litera (a) din Regulamentul Bruxelles II (1) sau al unei alte dispoziții și fără a aduce atingere articolului 24 din acest regulament, să refuze recunoașterea deciziei pronunțate de instanța de prim grad de jurisdicție din Silute la 18 februarie 2015 și, în consecință, să continue procedura referitoare la exercitarea autorității părintești cu care este sesizată în prezent?

      (1)  Regulamentul nr. 2201/2003 al Consiliului din 27 noiembrie 2003 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 183).


title: Cauza C-477/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 8 august 2017 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin și alții

text:
               23.10.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 357/4

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Centrale Raad van Beroep (Țările de Jos) la 8 august 2017 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin și alții
   (Cauza C-477/17)
   (2017/C 357/05)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Centrale Raad van Beroep

      Părțile din procedura principală

      Apelant: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Intimați: D. Balandin, I. Lukachenko, Holiday on Ice Services BV

      Întrebarea preliminară

   Articolul 1 din Regulamentul nr. 1231/2010 (1) trebuie interpretat în sensul că lucrătorii salariați cetățeni ai unei țări terțe, care au reședința în afara Uniunii, dar care lucrează temporar în diferite state membre ale Uniunii pentru un angajator stabilit în Țările de Jos, pot invoca (titlul II din) Regulamentul nr. 883/2004 (2) și Regulamentul nr. 987/2009 (3)?

      (1)  Regulamentul (UE) nr. 1231/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de extindere a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 și a Regulamentului (CE) nr. 987/2009 la resortisanții țărilor terțe care nu fac obiectul regulamentelor respective exclusiv pe motive de cetățenie (JO 2010, L 344, p. 1).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială […] (JO 2009, L 284, p. 1).


title: Cauza T-71/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 noiembrie 2007 — Enercon/OAPI (Turbină eoliană) (Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale reprezentând învelișul nacelei unei turbine eoliene — Motive absolute de refuz — Lipsa caracterului distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)

text:
               22.12.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 315/37

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 15 noiembrie 2007 — Enercon/OAPI (Turbină eoliană)
   (Cauza T-71/06) (1)

   (Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a unei mărci comunitare tridimensionale reprezentând învelișul nacelei unei turbine eoliene - Motive absolute de refuz - Lipsa caracterului distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) litera (b) și articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 40/94)
   (2007/C 315/70)
   Limba de procedură: germana
   Părțile

      Reclamantă: Enercon GmbH (Aurich, Germania) (reprezentant: R. Böhm, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 30 noiembrie 2005 (cauza R 179/2005-2) de respingere a înregistrării unei mărci tridimensionale (parte a unei turbine eoliene în formă de minge de fotbal american) ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Enercon GmbH la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 108, 6.5.2006.