title: Cauza C-305/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 30 mai 2016 – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/34

         Cerere de decizie preliminară introdusă de First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Regatul Unit) la 30 mai 2016 – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Cauza C-305/16)
   (2016/C 270/38)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Avon Cosmetics Ltd

      Pârâți: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Întrebările preliminare

               1.

               În cazul în care un vânzător direct vinde bunuri (denumite în continuare „instrumente pentru sporirea vânzărilor”) unor revânzători neplătitori de TVA sau vânzătorul neplătitor de TVA achiziționează bunuri și servicii de la terți (denumite în continuare „bunuri și servicii ale terților”), aceste bunuri fiind utilizate de revânzătorii neplătitori de TVA, în ambele cazuri, în scopul susținerii activității lor economice de vânzare a altor bunuri care sunt achiziționate de asemenea de la vânzătorul direct și care fac obiectul unor măsuri administrative instituite în temeiul unei derogări autorizate cel mai recent prin Decizia Consiliului din 24 mai 1989 (89/534/CEE (1)) (denumită în continuare „derogarea”), autorizațiile, legislația de punere în aplicare și/sau măsurile administrative relevante încalcă dispoziții sau principii de drept al Uniunii Europene aplicabile prin faptul că impun vânzătorului direct să calculeze taxa aferentă ieșirilor pe baza prețului de vânzare încasat de revânzătorii neplătitori de TVA pentru vânzarea celorlalte bunuri, fără să deducă TVA-ul suportat de revânzătorul neplătitor de TVA pentru astfel de instrumente pentru sporirea vânzărilor și/sau de bunuri și servicii ale terților?

               2.

               Avea Regatul Unit obligația de a informa Comisia, atunci când a solicitat Consiliului să autorizeze aplicarea derogării, că revânzătorii neplătitori de TVA suportă TVA-ul pentru cumpărarea de instrumente pentru sporirea vânzărilor și/sau de bunuri și servicii ale terților utilizate în scopul susținerii activităților lor economice și, în consecință, că ar trebui prevăzută în cadrul derogării o ajustare care să reflecte această taxă aferentă intrărilor nerecuperabilă sau taxă aferentă ieșirilor plătită în exces?

               3.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima și/sau la a doua întrebare de mai sus, se solicită Curții să precizeze:

                           a.

                           dacă una dintre autorizațiile, legislația de punere în aplicare și/sau măsurile administrative relevante poate și trebuie să fie interpretată în sensul prevederii unei ajustări care să corespundă fie (i) TVA-ului nerecuperabil pentru instrumentele pentru sporirea vânzărilor sau pentru bunuri și servicii ale terților, suportat de revânzători neplătitori de TVA care utilizează aceste bunuri în scopul susținerii activităților lor economice; FIE (ii) cuantumului TVA-ului colectat de Her Majesty’s Revenue & Customs în exces față de taxa evitată; FIE (iii) eventualei concurențe neloiale care survine între vânzătorii direcți, revânzătorii neplătitori de TVA ai acestora și alte întreprinderi care nu folosesc metoda vânzării directe.

                           b.

                           dacă:

                                       i.

                                       autorizarea aplicării de către Regatul Unit a derogării de la articolul 11 A alineatul (1) litera (a) din A șasea directivă a fost nelegală.

                                       ii.

                                       pe lângă derogarea de la articolul 11 A alineatul (1) litera (a) din A șasea directivă, este necesară o derogare de la articolul 17 din aceeași directivă. În cazul unui răspuns afirmativ, dacă Regatul Unit a acționat nelegal prin faptul că nu a solicitat Comisiei sau Consiliului să autorizeze acest stat membru să aplice o derogare de la articolul 17.

                                       iii.

                                       Regatul Unit acționează nelegal prin faptul că nu administrează TVA-ul într un mod care să permită vânzătorilor direcți să solicite o creditare aferentă TVA-ului pentru instrumente pentru sporirea vânzărilor sau pentru bunuri și servicii ale terților suportat de revânzători neplătitori de TVA care utilizează aceste bunuri în scopul susținerii activităților lor economice.

                                       iv.

                                       toate sau o parte din autorizațiile, legislația de punere în aplicare și/sau măsurile administrative relevante sunt, prin urmare, nevalide și/sau nelegale.

                           c.

                           dacă măsura de remediere adecvată din partea Curții de Justiție a Uniunii Europene sau a tribunalului sau a instanței naționale competente este:

                                       i.

                                       o instrucțiune potrivit căreia statul membru trebuie să transpună derogarea în dreptul intern prin prevederea unei ajustări care să corespundă fie (a) TVA-ului nerecuperabil pentru instrumente pentru sporirea vânzărilor sau pentru bunuri și servicii ale terților suportat de revânzători neplătitori de TVA care utilizează aceste bunuri în scopul susținerii activităților lor economice; FIE (b) TVA-ului colectat de Her Majesty’s Revenue & Customs în exces față de taxa evitată; FIE (iii) eventualei concurențe neloiale care survine între vânzătorii direcți, revânzătorii neplătitori de TVA ai acestora și alte întreprinderi care nu folosesc metoda vânzării directe sau

                                       ii.

                                       o declarație potrivit căreia autorizarea derogării și, prin extensie, derogarea în sine sunt nevalide sau

                                       iii.

                                       o declarație potrivit căreia legislația internă aplicabilă este nevalidă sau

                                       iv.

                                       o declarație potrivit căreia notificarea privind decizia [„Notice of Direction”] este nevalidă sau

                                       v.

                                       o declarație potrivit căreia Regatul Unit este obligat să solicite autorizarea în vederea aplicării unei derogări suplimentare prin care să se prevadă o ajustare adecvată corespunzătoare fie (a) TVA-ului nerecuperabil pentru instrumente pentru sporirea vânzărilor sau pentru bunuri și servicii ale terților suportat de revânzători neplătitori de TVA care utilizează aceste bunuri în scopul susținerii activităților lor economice; FIE (b) TVA-ului colectat de Her Majesty’s Revenue & Customs în exces față de taxa evitată; FIE (iii) eventualei concurențe neloiale care survine între vânzătorii direcți, revânzătorii neplătitori de TVA ai acestora și alte întreprinderi care nu folosesc metoda vânzării directe.

               4.

               În temeiul articolului 27 din A șasea directivă (articolul 395 din [Directiva 2006/112]), „evaziune[a] fiscală” sau „fraud[a]]” trebuie cuantificată drept echivalentul pierderii nete de venituri fiscale de către statul membru (luând în calcul atât taxa aferentă ieșirilor plătită, cât și taxa aferentă intrărilor recuperabilă în cadrul structurii care generează evaziunea sau frauda fiscală) sau drept echivalentul pierderii brute de venituri fiscale de către statul membru (luând în calcul doar taxa aferentă ieșirilor în cadrul structurii care generează evaziunea fiscală sau frauda)?

      (1)  Decizia Consiliului din 24 mai 1989 de autorizare a Regatului Unit în vederea aplicării, în ceea ce privește anumite activități de aprovizionare a revânzătorilor neplătitori de TVA, a unei măsuri de derogare de la articolul 11 A alineatul (1) litera (a) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (JO L 280, p. 54).


title: Cauza T-302/16: Acțiune introdusă la 10 iunie 2016 – Bay/Parlamentul

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/40

         Acțiune introdusă la 10 iunie 2016 – Bay/Parlamentul
   (Cauza T-302/16)
   (2016/C 279/55)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Nicolas Bay (La Celle-Saint-Cloud, Franța) (reprezentant: A. Cuignache, avocat)

      Pârât: Parlamentul European

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

      in limine litis

               —

               anularea deciziei președintelui Parlamentului European din 9 martie 2016;

               —

               anularea deciziei Biroului Parlamentului European din 11 aprilie 2016;
               pe fond

               —

               retragerea sancțiunii deciziei din 11 aprilie 2016.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe neregularități de procedură internă și pe nulitatea deciziei președintelui Parlamentului European din 9 martie 2016, precum și a deciziei Biroului Parlamentului European din 11 aprilie 2016, care a pronunțat împotriva reclamantului sancțiunea pierderii dreptului la indemnizația de ședere pentru o durată de cinci zile. Prima decizie atacată ar aduce atingere dreptului la bună administrare și principiului egalității armelor. Cea de a doua decizie atacată ar aduce atingere dreptului la tratarea imparțială și echitabilă a cauzelor de către instituțiile, organele și organismele Uniunii și dreptului la un proces echitabil.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe lipsa probelor materiale care ar putea demonstra faptele reproșate reclamantului și, în special, utilizarea de către acesta din urmă a cardului de vot al altui deputat european.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe inconsecvența și inadmisibilitatea mărturiilor care ar sta la baza sancțiunii aplicate reclamantului.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe imposibilitatea materială a reclamantului de a vota în locul altui deputat european.


title: Cauza F-139/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 28 iunie 2012 — BJ/Comisia

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/42

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 28 iunie 2012 — BJ/Comisia
   (Cauza F-139/11) (1)

   2012/C 287/79
   Limba de procedură: franceza
   Președintele Camerei intâia a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 65, 3.3.12, p. 25.


title: Cauza F-89/08: Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2008 — P/Parlamentul European

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/74

         Acțiune introdusă la 3 noiembrie 2008 — P/Parlamentul European
   (Cauza F-89/08)
   (2009/C 44/132)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: P (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: E. Boigelot, avocat)

      Pârât: Parlamentul European
   Obiectul și descrierea litigiului
   Pe de o parte, anularea deciziei Parlamentului European de concediere a reclamantului cu un preaviz de trei luni și, pe de altă parte, o cerere de daune interese
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Parlamentului European din 15 aprilie 2008 de concediere a reclamantului cu un preaviz de trei luni și de retragere imediată a dreptului acestuia de acces la Parlament, impunându-i-se predarea cheilor de la birou în cel mai scurt timp;

               —

               prin urmare, pe de o parte, reintegrarea imediată a reclamantului în funcție, pe postul și în gradul pe care le avea în momentul deciziei din 15 aprilie 2008, cu efect retroactiv, și, pe de altă parte, obținerea plății salariului începând cu 15 iulie 2008 și până la data reintegrării efective, cu o dobândă de întârziere de 7 % pe an;

               —

               obligarea pârâtei la plata unei sume de 10 000 de euro, sub rezerva creșterii și/sau scăderii în cursul procedurii, cu titlu de despăgubire pentru prejudiciul moral și pentru atingerea adusă carierei;

               —

               obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate C-274/11 și C-295/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 aprilie 2013 — Regatul Spaniei, Republica Italiană/Consiliului Uniunii Europene [Brevet unitar — Decizie de autorizare a unei forme de cooperare consolidată în temeiul articolului 329 alineatul (1) TFUE — Acțiune în anulare pentru necompetență, abuz de putere și încălcarea tratatelor — Condiții enunțate la articolul 20 TUE, precum și la articolele 326 TFUE și 327 TFUE — Competență neexclusivă — Decizie adoptată „în ultimă instanță” — Protejarea intereselor Uniunii]

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/3

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 16 aprilie 2013 — Regatul Spaniei, Republica Italiană/Consiliului Uniunii Europene
   (Cauzele conexate C-274/11 și C-295/11) (1)

   (Brevet unitar - Decizie de autorizare a unei forme de cooperare consolidată în temeiul articolului 329 alineatul (1) TFUE - Acțiune în anulare pentru necompetență, abuz de putere și încălcarea tratatelor - Condiții enunțate la articolul 20 TUE, precum și la articolele 326 TFUE și 327 TFUE - Competență neexclusivă - Decizie adoptată „în ultimă instanță” - Protejarea intereselor Uniunii)
   2013/C 164/05
   Limbile de procedură: spaniola și italiana

      Părțile

      Reclamante: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent), Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Intervenientă în susținerea Regatului Spaniei: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistată de S. Fiorentino, avvocato dello Stato

      Intervenient în susținerea Republicii Italiene: Regatul Spaniei (reprezentant: N. Díaz Abad, agent)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial de T. Middleton și F. Florindo Gijón, precum și de A. Lo Monaco, ulterior de T. Middleton și F. Florindo Gijón, precum și de M. Balta și K. Pellinghelli, agenți)

      Interveniente în susținerea pârâtului: Regatul Belgiei (reprezentanți: C. Pochet precum și J.-C. Halleux și T. Materne, agenți), Republica Cehă (reprezentanți: M. Smolek, D. Hadroušek și J. Vláčil, agenți), Republica Federală Germania (reprezentanți: T. Henze și J. Kemper, agenți), Irlanda (reprezentanți: D. O’Hagan, agent, asistat de N. J. Travers, BL), Republica Franceză (reprezentanți: E. Belliard precum și G. de Bergues și A. Adam, agenți), Ungaria (reprezentanți: M. Z. Fehér și K. Molnár, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels și M. de Ree, agenți), Republica Polonă (reprezentanți: B. Majczyna precum și E. Gromnicka și M. Laszuk, agenți), Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și C. Meyer-Seitz, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: L. Seeboruth, agent, asistat de T. Mitcheson, barrister), Parlamentul European (reprezentanți: I. Díez Parra și G. Ricci, precum și M. Dean, agenți), Comisia Europeană (reprezentanți: I. Martínez del Peral, precum și T. van Rijn, B. Smulders, F. Bulst și L. Prete, agenți)

      Obiectul

   Anularea Deciziei 2011/167/UE a Consiliului din 10 martie 2011 de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul creării unei protecții prin brevet unitar (JO L 76, p. 53) — Abuz de putere — Încălcarea sistemului judiciar al Uniunii

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunile.

               2.

               Regatul Spaniei suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cauza C-274/11.

               3.

               Republica Italiană suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cauza C-295/11.

               4.

               Regatul Belgiei, Republica Cehă, Republica Federală Germania, Irlanda, Republica Franceză, Republica Letonia, Ungaria, Regatul Țărilor de Jos, Republica Polonă, Regatul Suediei, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, Parlamentul European și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 219, 23.7.2011.

      JO C 232, 6.8.2011.


title: Cauzele conexate T-60/06 RENV II și T-62/06 RENV II: Hotărârea Tribunalului din 22 aprilie 2016 – Italia și Eurallumina/Comisia („Ajutoare de stat — Directiva 92/81/CEE — Accize pentru uleiurile minerale — Uleiuri minerale utilizate drept combustibil în producția de alumină — Scutire de acciză — Caracterul selectiv al măsurii — Ajutoare care pot fi considerate compatibile cu piața comună — Orientările comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului — Liniile directoare din 1998 privind ajutoarele de stat regionale — Încredere legitimă — Securitate juridică — Principiul lex specialis derogat legi generali — Principiul prezumției de legalitate și al efectului util ale actelor instituțiilor — Principiul bunei administrări — Obligația de motivare”)

text:
               6.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 200/18

         Hotărârea Tribunalului din 22 aprilie 2016 – Italia și Eurallumina/Comisia
   (Cauzele conexate T-60/06 RENV II și T-62/06 RENV II) (1)

   ((„Ajutoare de stat - Directiva 92/81/CEE - Accize pentru uleiurile minerale - Uleiuri minerale utilizate drept combustibil în producția de alumină - Scutire de acciză - Caracterul selectiv al măsurii - Ajutoare care pot fi considerate compatibile cu piața comună - Orientările comunitare privind ajutorul de stat pentru protecția mediului - Liniile directoare din 1998 privind ajutoarele de stat regionale - Încredere legitimă - Securitate juridică - Principiul lex specialis derogat legi generali - Principiul prezumției de legalitate și al efectului util ale actelor instituțiilor - Principiul bunei administrări - Obligația de motivare”))
   (2016/C 200/26)
   Limbile de procedură: italiana și engleza

      Părțile

      Reclamante: Republica Italiană (reprezentanți: G. Palmieri, agent, asistați de G. Aiello, avvocato dello Stato) și Eurallumina SpA (Portoscuso, Italia) (reprezentanți: L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis și L. Philippou, solicitors)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan și„ K. Walkerová, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei 2006/323/CE a Comisiei din 7 decembrie 2005 privind scutirea de acciză pentru uleiurile minerale utilizate drept combustibil în producția de alumină în regiunea Gardanne, în regiunea Shannon și în Sardinia, pusă în aplicare de Franța, de Irlanda și, respectiv, de Italia (JO 2006, L 119, p. 12), în măsura în care în aceasta se constată existența unui ajutor de stat acordat de Republica Italiană între 3 februarie 2002 și 31 decembrie 2003 în temeiul scutirii de acciză pentru uleiurile minerale utilizate drept combustibil în producția de alumină în Sardinia (Italia) și se dispune ca Republica Italiană să recupereze acest ajutor.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunile.

               2)

               Obligă Republica Italiană la plata cheltuielilor de judecată în cauzele T-60/06, T-60/06 RENV I și T-60/06 RENV II și să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și o cincime din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauzele C-89/08 P și C-272/12 P.

               3)

               Obligă Eurallumina SpA să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauzele T-62/06, T-62/06 RENV I și T-62/06 RENV II și trei douăzecimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie în cauzele C-89/08 P și C-272/12 P.

               4)

               Obligă Comisia să suporte un sfert din propriile cheltuieli de judecată în cauzele T-62/06, T-62/06 RENV I și T-62/06 RENV II, precum și o cincime din propriile cheltuieli de judecată în cauzele C-89/08 P și C-272/12 P.

      (1)  JO C 96, 22.4.2006.


title: Cauza C-104/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 5 martie 2014 – Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali/Federazione Italiana Consorzi Agrari şi alţii

text:
               16.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 184/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Corte Suprema di Cassazione (Italia) la 5 martie 2014 – Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali/Federazione Italiana Consorzi Agrari şi alţii
   (Cauza C-104/14)
   2014/C 184/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Corte Suprema di Cassazione

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

      Pârâte: Federazione Italiana Consorzi Agrari Soc.coop.arl – Federconsorzi in concordato preventivo şi Liquidazione Giudiziale dei Beni Ceduti ai Creditori della Federazione Italiana Consorzi Agrari Soc. coop. arl

      Întrebările preliminare

               1)

               Raportul de mandat ex lege existent între Administrația statului și consorțiile agrare (raport din care a luat naștere creanța care a fost cesionată succesiv de consorții către Federconsorzi și de către aceasta creditorilor săi în cadrul unei proceduri colective) pentru aprovizionarea și distribuția de produse agricole, care rezultă din Decretul legislativ nr. 169/1948 și din Legea nr. 1294/1957, intră în definiția noțiunii de tranzacție comercială, astfel cum este aceasta definită la articolul 2 din Directiva 2000/35/CE (1) și la articolul 2 din Directiva 2011/7/UE (2)?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, obligația de transpunere a Directivei 2000/35/CE [articolul 6 alineatul (2)] și a Directivei 2011/7/UE [articolul 12 alineatul (3)], cu posibilitatea de a menține în vigoare norme mai favorabile, presupune obligația de a nu modifica in peius sau chiar de a nu exclude rata dobânzii moratorii aplicabile în privința raporturilor aflate în desfășurare la momentul intrării în vigoare a directivelor menționate?

               3)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a doua întrebare, obligația de a nu modifica in peius rata dobânzii moratorii aplicabile raporturilor aflate în desfășurare trebuie interpretată în sensul că se aplică și în privința unei reglementări unitare a dobânzilor care prevede până la un anumit moment (în speță, de la 31 ianuarie 1982 până la 31 decembrie 1995), aplicarea unei rate a dobânzii diferită de cea a dobânzii legale și a unei capitalizări, fie și anuală, iar nu semestrială, astfel cum solicită creditorul, iar după momentul menționat, numai plata unei dobânzi legale, reglementare care, având în vedere împrejurările litigiului (a se vedea punctul 3 de mai sus), nu este în mod necesar defavorabilă pentru creditor?

               4)

               Obligația de transpunere a Directivei 2000/35/CE (articolul 6) și a Directivei 2011/7/UE (articolul 12), în partea în care, referitor la interzicerea abuzului de libertate contractuală în detrimentul creditorului, acestea prevăd, la articolul 3 alineatul (3) și, respectiv, la articolul 7, lipsa de efect a clauzelor contractuale sau a practicilor inechitabile, împiedică statul să adopte norme care să prevadă excluderea plății de dobânzi moratorii în raporturile în care statul este parte, raporturi aflate în desfășurare la momentul intrării în vigoare a directivelor menționate?

               5)

               În cazul unui răspuns afirmativ la cea de a patra întrebare, obligația de a nu interveni în raporturile aflate în desfășurare în care statul este parte prin intermediul unei norme în temeiul căreia să se excludă plata de dobânzi moratorii este aplicabilă unei reglementări unitare a dobânzilor care prevede până la un anumit moment (în speță, de la 31 ianuarie 1982 până la 31 decembrie 1995), aplicarea unei rate a dobânzii diferită de cea a dobânzii legale și a unei capitalizări, fie și anuală, iar nu semestrială, astfel cum solicită creditorul, iar după momentul menționat, numai plata unei dobânzi legale, reglementare care, având în vedere împrejurările litigiului (a se vedea punctul 3 de mai sus), nu este în mod necesar defavorabilă pentru creditor”?

      (1)  Directiva 2000/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind combaterea întârzierii efectuării plăților în cazul tranzacțiilor comerciale (JO L 200, p. 35, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 226).

      (2)  Directiva 2011/7/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale (JO L 48, p. 1).


title: Cauza T-731/14: Acțiune introdusă la 17 octombrie 2014 – Agrotikos Synetairismos Profitis Ilias/Consiliul

text:
               19.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 16/41

      Acțiune introdusă la 17 octombrie 2014 – Agrotikos Synetairismos Profitis Ilias/Consiliul
      (Cauza T-731/14)
      (2015/C 016/64)
      Limba de procedură: greaca

         Părțile

         Reclamantă: Agrotikos Synetairismos Profitis Ilias (Skydra, Grecia) (reprezentant: K. Chrysogonos, avocat)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Regulamentului (UE) nr. 833/2014 al Consiliului din 31 iulie 2014 privind măsuri restrictive având în vedere acțiunile Rusiei de destabilizare a situației în Ucraina (JO 2014, L 229, p. 1) și declararea admisibilității cererii de anulare în măsura în care Tribunalul stabilește că sunt întrunite toate condițiile pentru admisibilitatea acțiunii în anulare, și

                  —

                  obligarea Consiliului la suportarea și la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii reclamanta se întemeiază pe un motiv unic.

                  1.

                  Motivul de anulare constă într-o eroare în alegerea temeiului juridic:

                              —

                              Reclamanta susține că regulamentul atacat a fost adoptat în mod eronat în temeiul articolului 215 TFUE, deși rezultă din obiectivul și din conținutul regulamentului că acesta ar fi trebuit adoptat în temeiul articolului 207 TFUE (anterior articolul 133 CE) referitor la politica comercială comună și, în consecință, ar fi trebuit adoptat urmând procedura legislativă ordinară. Interesul legal al reclamantei de a formula acțiunea se bazează pe faptul că măsura atacată reprezintă un act normativ, care nu implică măsuri de executare în sensul articolului 263 TFUE al patrulea paragraf și o privește în mod direct pe reclamantă.


title: Cauza C-575/14 P: Ordonanța Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană (Recurs — Clauză compromisorie — Contract privind asistența financiară din parte Uniunii Europene acordată pentru un proiect în cadrul programului eContent — Rezilierea contractului de către Comisia Europeană — Plata sumelor nevărsate și repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de recurentă — Denaturarea elementelor dosarului — Recurs vădit inadmisibil în parte și vădit nefundat pentru restul capetelor de cerere — Cerere de modificare a deciziei Tribunalului Uniunii Europene cu privire la cheltuielile de judecată — Inadmisibilitate vădită)

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/16

         Ordonanța Curții (Camera a doua) din 30 iunie 2015 – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Comisia Europeană
   (Cauza C-575/14 P) (1)

   ((Recurs - Clauză compromisorie - Contract privind asistența financiară din parte Uniunii Europene acordată pentru un proiect în cadrul programului eContent - Rezilierea contractului de către Comisia Europeană - Plata sumelor nevărsate și repararea prejudiciului pretins a fi fost suferit de recurentă - Denaturarea elementelor dosarului - Recurs vădit inadmisibil în parte și vădit nefundat pentru restul capetelor de cerere - Cerere de modificare a deciziei Tribunalului Uniunii Europene cu privire la cheltuielile de judecată - Inadmisibilitate vădită))
   (2015/C 294/21)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (reprezentanți: M. Sfyri și I. Ampazis, dikigoroi)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: L Cappelletti și S. Delaude, agenți)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza T-358/15: Acțiune introdusă la 3 iulie 2015 – Arrom Conseil/OAPI – Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci)

text:
               7.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 294/80

         Acțiune introdusă la 3 iulie 2015 – Arrom Conseil/OAPI – Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci)
   (Cauza T-358/15)
   (2015/C 294/96)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Arrom Conseil (Paris, Franța) (reprezentanți: C. Herissay Ducamp și J. Blanchard, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Puig France SAS (Paris, Franța)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „Roméo has a gun by Romano Ricci” – cererea de înregistrare nr. 11 193 604

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a OAPI din 26 martie 2015 în cauza R 1020/2014-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea în parte a deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) și a articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-187/13: Ordonanța Tribunalului din 20 februarie 2014 – Jannatian/Consiliul ( „Acțiune în anulare  — Politica externă și de securitate comună  — Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului  — Lista persoanelor și entităților cărora li se aplică aceste măsuri restrictive  — Termenul pentru formularea acțiunii  — Tardivitate  — Inadmisibilitate” )

text:
               5.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 135/38

         Ordonanța Tribunalului din 20 februarie 2014 – Jannatian/Consiliul
   (Cauza T-187/13) (1)

   ((„Acțiune în anulare - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Iranului - Lista persoanelor și entităților cărora li se aplică aceste măsuri restrictive - Termenul pentru formularea acțiunii - Tardivitate - Inadmisibilitate”))
   2014/C 135/49
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Mahmoud Jannatian (Teheran, Iran) (reprezentanți: E. Rosenfeld și S. Monnerville, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și M. Bishop, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare, în măsura în care îl privesc pe reclamant: a Poziției comune 2008/479/PESC a Consiliului din 23 iunie 2008 de modificare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 163, p. 43); a Deciziei 2008/475/CE a Consiliului din 23 iunie 2008 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 163, p. 29); a Poziției comune 2008/652/PESC a Consiliului din 7 august 2008 de modificare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 213, p. 58); a Deciziei 2009/840/PESC a Consiliului din 17 noiembrie 2009 de punere în aplicare a Poziției comune 2007/140/PESC privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 303, p. 64); a Regulamentului (CE) nr. 1100/2009 al Consiliului din 17 noiembrie 2009 de punere în aplicare a articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 423/2007 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Deciziei 2008/475/CE (JO L 303, p. 31); a Deciziei 2010/413/PESC Consiliului din 26 iulie 2010 privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Poziției comune 2007/140/PESC (JO L 195, p. 39); a Deciziei 2010/644/PESC a Consiliului din 25 octombrie 2010 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC (JO L 281, p. 81); a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 423/2007 (JO L 281, p. 1) și a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 961/2010 (JO L 88, p. 1)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

               2)

               Domnul Mahmoud Jannatian suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene.

      (1)  JO C 171, 15.6.2013.


title: Cauza T-418/07: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 iunie 2009 — LIBRO Handelsgesellschaft mbH/OAPI — Dagmar Causley (LiBRO) [ Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare LiBRO — Marcă figurativă comunitară anterioară LIBERO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera(b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] — Refuz parțial de înregistrare — Cerere de anulare formulată de intervenientă — Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului — Semnarea memoriului în care sunt expuse motivele de recurs în fața camerei de recurs — Admisibilitatea recursului în fața camerei de recurs ]

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/46

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 iunie 2009 — LIBRO Handelsgesellschaft mbH/OAPI — Dagmar Causley (LiBRO)
   (Cauza T-418/07) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare LiBRO - Marcă figurativă comunitară anterioară LIBERO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera(b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] - Refuz parțial de înregistrare - Cerere de anulare formulată de intervenientă - Articolul 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului - Semnarea memoriului în care sunt expuse motivele de recurs în fața camerei de recurs - Admisibilitatea recursului în fața camerei de recurs”)
   2009/C 180/84
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: LIBRO Handelsgesellschaft mbH (Guntramsdorf, Austria) (reprezentant: G. Prantl, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Dagmar Causley (Pleidelsheim, Germania) (reprezentant: W. Günther, avocat)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 3 septembrie 2007 (cauza R 1454/2005-4) privind o procedură de opoziție între Dagmar Causley și LIBRO Handelsgesellschaft mbH

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Respinge cererea formulată de Dagmar Causley.

               3)

               Obligă LIBRO Handelsgesellschaft mbH la plata cheltuielilor de judecată, cu excepția celor efectuate de Dagmar Causley.

      (1)  JO C 8, 12.1.2008.


title: Cauza C-112/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 24 februarie 2016 – Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

text:
               17.5.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 175/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 24 februarie 2016 – Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti
   (Cauza C-112/16)
   (2016/C 175/11)
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Consiglio din Stato

      Părțile din procedura principală

      Apelantă: Persidera SpA

      Intimate: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

      Întrebările preliminare

               1)

               Dreptul Uniunii Europene, în special articolele 56 TFUE, 101 TFUE, 102 TFUE și 106 TFUE, articolul 9 din Directiva 2002/21/CE (1), așa-numita Directivă-cadru, articolele 3, 5 și 7 din Directiva 2002/20/CE (2), așa-numita Directivă privind autorizarea, și articolele 2 și 4 din Directiva 2002/77/CE (3), așa-numita Directivă privind concurența, precum și principiile nediscriminării, transparenței, liberei concurențe, proporționalității, efectivității și pluralismului informațiilor se opun unei norme naționale care, în vederea stabilirii numărului de rețele digitale care trebuie să fie atribuite operatorilor în cadrul conversiei rețelelor analogice, prevede luarea în considerare, în aceeași măsură ca rețelele analogice gestionate în deplină legalitate, și a rețelelor analogice gestionate în trecut cu încălcarea limitelor în materie de concentrări prevăzute de norme naționale care au făcut anterior obiectul unor critici din partea Curții de Justiție sau a Comisiei Europene sau, în orice caz, fără concesiune?

               2)

               Dreptul Uniunii Europene, în special articolele 56 TFUE, 101 TFUE, 102 TFUE și 106 TFUE, articolul 9 din Directiva 2002/21/CE, așa-numita Directivă-cadru, articolele 3, 5 și 7 din Directiva 2002/20/CE, așa-numita Directivă privind autorizarea, și articolele 2 și 4 din Directiva 2002/77/CE, așa-numita Directivă privind concurența, precum și principiile nediscriminării, transparenței, liberei concurențe, proporționalității, efectivității și pluralismului informațiilor se opun unei norme naționale care, în vederea stabilirii numărului de rețele digitale care trebuie să fie atribuite operatorilor în cadrul conversiei rețelelor analogice, presupunând luarea în considerare a tuturor rețelelor analogice gestionate în orice mod până la acel moment, chiar cu încălcarea limitelor în materie de concentrări prevăzute de norme naționale care au făcut anterior obiectul unor critici din partea Curții de Justiție sau a Comisiei Europene sau, în orice caz, fără concesiune, determină în concret față de un operator de rețele multiple reducerea numărului de rețele digitale atribuite în raport cu cele gestionate în sistemul analogic într-o măsură proporțional mai mare decât cea impusă concurenților?

      (1)  Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195).

      (2)  Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183).

      (3)  Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice (JO L 249, p. 21, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 132).


title: Cauza T-24/11: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2011 — Bank Refah Kargaran/Consiliul

text:
               12.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/23

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2011 — Bank Refah Kargaran/Consiliul
   (Cauza T-24/11)
   2011/C 80/44
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Bank Refah Kargaran (Teheran, Iran) (reprezentant: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei 2010/644/PESC din 25 octombrie 2010, în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               anularea Regulamentului (UE) 961/2010 al Consiliului din 25 octombrie 2010, în măsura în care se referă la reclamantă;

               —

               declararea Deciziei 2010/413/PESC ca fiind inaplicabilă reclamantei;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Motivele și principalele argumente invocate de reclamantă sunt identice sau similare în esență cu cele invocate în cauza T-4/11, Export Development Bank of Iran/Consiliul.


title: Cauza F-30/07: Acțiune introdusă în 28 martie 2007 — Noworyta/Parlament

text:
               26.5.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 117/38

         Acțiune introdusă în 28 martie 2007 — Noworyta/Parlament
   (Cauza F-30/07)
   (2007/C 117/61)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamantă: Lidia Noworyta (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocats)

      Pârât: Parlamentul European
   Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei autorității împuternicite să facă numiri din 28 aprilie 2006 de respingere a propunerii superiorului ierarhic al reclamantei din 20 octombrie 2005 de a-i acorda acesteia indemnizația forfetară pentru orele suplimentare efectuate în condiții speciale în sensul articolului 3 din anexa VI la statut sau a oricărui alt tip de indemnizație, fie în temeiul articolului 56a, fie al articolului 56b din statut;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   În sprijinul acțiunii sale, reclamanta invocă în primul rând încălcarea principiului general conform căruia orice angajat trebuie să beneficieze de condiții de muncă echitabile, în special în ceea ce privește timpul de muncă și compensarea sau plata orelor suplimentare efectuate sau în considerarea particularităților organizării programului său de muncă.
   În special, ea arată că, spre deosebire de articolele 56a și 56b din statut, articolul 3 din anexa VI la statut nu subordonează posibilitatea acordării unei indemnizații forfetare pentru orele suplimentare efectuate în condiții de muncă speciale condiției ca aceste ore să fie efectuate în mod regulat. În opinia reclamantei, autoritatea împuternicită să facă numiri (AIPN) ar fi comis o eroare de drept adăugând această condiție la regulile interne adoptate în legătură cu compensarea orelor suplimentare.
   AIPN ar fi comis, de asemenea o eroare de drept arătând că funcționarii recrutați începând cu 1 mai 2004 nu ar putea beneficia de o astfel de indemnizație, deși această posibilitate ar fi menționată în mod expres la articolul 1 din respectivele reguli interne.
   În plus, reclamanta susține că decizia de a i se refuza orice compensare sau indemnizație pentru condițiile sale speciale de muncă ar încălca articolele 56a și 56b din statut, precum și principiul egalității de tratament.
   În fine, în opinia reclamantei, poziția Parlamentului nu ar fi consecventă, din moment ce directorul general al Direcției generale a Președinției ar fi afirmat că la centrala telefonică nimeni nu efectuează ore suplimentare în mod regulat în timp ce AIPN ar fi afirmat, în ceea ce o privește, că era în curs un studiu pentru examinarea posibilităților de armonizare a condițiilor de muncă în respectivul serviciu datorită orarelor atipice practicate, în afara programului general/normal de muncă.


               23.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 288/5

      Desemnarea judecătorului care îl înlocuiește pe președinte în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii
      (2010/C 288/09)
      La 20 septembrie 2010, Tribunalul a decis, în conformitate cu articolul 106 din Regulamentul de procedură, să îl desemneze pe domnul judecător Prek pentru a-l înlocui pe președintele Tribunalului în caz de împiedicare sau de absență a acestuia, în calitate de judecător delegat cu luarea măsurilor provizorii pentru perioada cuprinsă între 20 septembrie 2010 și 31 august 2011.


title: Cauza F-56/13: Acțiune introdusă la 6 iunie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/29

         Acțiune introdusă la 6 iunie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-56/13)
   2013/C 274/45
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: ZZ (reprezentant: L. Vogel, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei privind transferul drepturilor de pensie ale reclamantei în sistemul de pensii al Uniunii, decizie care aplică noile DGA referitoare la articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei adoptate de AIPN la 27 februarie 2013 prin care au fost respinse reclamațiile introduse de reclamantă la 7 ianuarie 2013 împotriva deciziilor PMO.4 din 10 octombrie 2012;

               —

               anularea și a deciziilor respective adoptate de PMO.4 la 10 octombrie 2012 împotriva cărora erau formulate reclamațiile reclamantei;

               —

               constatarea nelegalității dispozițiilor generale de aplicare a articolelor 11 și 12 din anexa VIII la statut, astfel cum acestea au fost adoptate la 3 martie 2011, în special articolul 9 din acestea și declararea inaplicabilității lor în speță;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-82/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Spania) – Transportes Jordi Besora, SL/Generalitat de Catalunya (Impozitarea indirectă — Accize — Directiva 92/12/CEE — Articolul 3 alineatul (2) — Uleiuri minerale — Taxă pe vânzările cu amănuntul — Noțiunea „scop specific”  — Transfer de competențe către comunitățile autonome — Finanțare — Afectare prestabilită — Cheltuieli în legătură cu îngrijirile medicale și cu mediul)

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/3

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 27 februarie 2014 (cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Spania) – Transportes Jordi Besora, SL/Generalitat de Catalunya
   (Cauza C-82/12) (1)

   ((Impozitarea indirectă - Accize - Directiva 92/12/CEE - Articolul 3 alineatul (2) - Uleiuri minerale - Taxă pe vânzările cu amănuntul - Noțiunea „scop specific” - Transfer de competențe către comunitățile autonome - Finanțare - Afectare prestabilită - Cheltuieli în legătură cu îngrijirile medicale și cu mediul))
   2014/C 112/03
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Transportes Jordi Besora, SL

      Pârâtă: Generalitat de Catalunya

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară – Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Interpretarea articolului 3 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO L 76, p. 1, Ediţie specială, 9/vol. 1, p. 129) – Uleiuri minerale – Taxă specială pe vânzările cu amănuntul ale anumitor uleiuri minerale – Impozite indirecte altele decât acciza care are un scop specific – Taxă având un scop care poate fi atins de o altă taxă armonizată – Taxă stabilită simultan cu acest transfer al anumitor competenţe către regiuni şi urmărind, în parte, să susţină cheltuielile efectuate de regiuni aferente noilor competenţe transferate – Finalitate pur bugetară

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale care instituie o taxă pe vânzarea cu amănuntul de uleiuri minerale, cum este taxa pe vânzările anumitor uleiuri minerale (Impuesto sobre las Ventas Minoristas de Determinados Hidrocarburos) în discuție în litigiul principal, o asemenea taxă neputând fi considerată ca urmărind un scop specific în sensul acestei dispoziții, din moment ce această taxă, destinată să finanțeze exercitarea de către colectivitățile teritoriale în cauză a competențelor lor în materie de sănătate și de mediu, nu urmărește, în sine, să asigure protecția sănătății și a mediului.

      (1)  JO C 138, 12.5.2012.


title: Cauza T-200/08: Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2010 — Interflon/OAPI — Illinois Tool Works (FOODLUBE) [ Marcă comunitară — Procedură de declarare a nulității — Marca comunitară verbală FOODLUBE — Motive absolute de refuz — Caracter descriptiv — Caracter distinctiv — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 51 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009] ]

text:
               20.11.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 317/26

         Hotărârea Tribunalului din 29 septembrie 2010 — Interflon/OAPI — Illinois Tool Works (FOODLUBE)
   (Cauza T-200/08) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de declarare a nulității - Marca comunitară verbală FOODLUBE - Motive absolute de refuz - Caracter descriptiv - Caracter distinctiv - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 51 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenite articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) și articolul 52 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009])
   2010/C 317/46
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Interflon BV (Rosendaal, Țările de Jos) (reprezentant: S. Wertwijn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: J. Novais Gonçalves, agent)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Illinois Tool Works, Inc. (Glenview, Illinois, Statele Unite)

      Obiectul

   Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 3 martie 2008 (cauza R 638/2007-2), privind o procedură de declarare a nulității între Interflon BV și Illinois Tool Works, Inc.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează Decizia Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) din 3 martie 2008 (cauza R 638/2007-2) în măsura în care prin aceasta se respinge calea de atac în ceea ce privește produsele chimice destinate industriei, care fac parte din clasa 1 și uleiurile și grăsimile industriale, precum și lubrifianții care fac parte din clasa 4.

               2.

               Respinge acțiunea pentru restul capetelor de cerere.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-547/07: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/35

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2007 — Comisia Comunităților Europene/Republica Polonă
   (Cauza C-547/07)
   (2008/C 51/58)
   Limba de procedură: poloneza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: D. Recchia și K. Herrmann, agenți)

      Pârâtă: Republica Polonă
   Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin neclasificarea ca arii de protecție specială pentru păsări (APS) a tuturor ariilor care, în urma aplicării criteriilor ornitologice, par a fi cele mai adecvate pentru conservarea speciilor de păsări, Republica Polonă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (2) din Directiva 79/409/CEE (1) a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice,

               —

               obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Republica Polonă era obligată să stabilească ariile de protecție specială pentru păsări cu ocazia aderării sale la Uniunea Europeană.
   În decembrie 2004 ar fi fost publicat în Polonia un inventar ornitologic al habitatelor păsărilor cu relevanță europeană (IBA 2004) care ar recunoaște, în baza unor criterii ornitologice, 140 de arii esențiale pentru conservarea păsărilor.
   Cincisprezece dintre zonele incluse în inventarul IBA 2004 nu ar fi fost clasificate de Republica Polonă ca APS în pofida faptului că autoritățile poloneze nu au prezentat nicio analiză științifică care să justifice această lipsă.
   În plus, suprafața a opt APS ar fi fost cu mult inferioară celei care figura în inventarul IBA 2004 astfel încât dincolo de limitele acestor APS s-ar afla teritorii care, potrivit IBA 2004, par cele mai adecvate în vederea clasificării ca APS.
   În plus, în septembrie 2007, autoritățile poloneze ar fi redus suprafața a cinci arii desemnate drept APS fără a informa Comisia, fapt care nu este lipsit de importanță în ceea ce privește protecția păsărilor.

      (1)  JO L 103, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77.


title: Cauza C-260/11: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — The Queen, la cererea David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (Mediu — Convenția de la Aarhus — Directiva 85/337/CEE — Directiva 2003/35/CE — Articolul 10a — Directiva 96/61/CE — Articolul 15a — Accesul la justiție în materie de mediu — Noțiunea „cost care să nu fie prohibitiv” al procedurilor jurisdicționale)

text:
               1.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 156/5

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 11 aprilie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Supreme Court of the United Kingdom — Regatul Unit) — The Queen, la cererea David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (Cauza C-260/11) (1)

   (Mediu - Convenția de la Aarhus - Directiva 85/337/CEE - Directiva 2003/35/CE - Articolul 10a - Directiva 96/61/CE - Articolul 15a - Accesul la justiție în materie de mediu - Noțiunea „cost care să nu fie prohibitiv” al procedurilor jurisdicționale)
   2013/C 156/07
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Supreme Court of the United Kingdom

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos, Regina

      Pârâți: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Obiectul

   Cerere de decizie preliminară — Supreme Court of the United Kingdom — Interpretarea articolului 10a din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 de instituire a participării publicului la elaborarea anumitor planuri și programe privind mediul și de modificare a directivelor 85/337/CEE și 96/61/CE ale Consiliului în ceea ce privește participarea publicului și accesul la justiție — Declarația Comisiei (JO L 156, p. 17) — Interpretarea articolului 15a din Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (JO L 257, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/35/CE — Interpretarea articolului 9 alineatul (4) din Convenția (de la Aarhus) privind accesul la informații, participarea publicului la luarea deciziilor și accesul la justiție în probleme de mediu, încheiată, în numele Comunității Europene prin Decizia Consiliului din 17 februarie 2005 (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 14, p. 201) — Obligarea părții care cade în pretenții la plata cheltuielilor de judecată — Noțiunea „cost neprohibitiv” al unei proceduri judiciare

      Dispozitivul

   Cerința potrivit căreia procedura judiciară nu trebuie să aibă un cost prohibitiv, prevăzută la articolul 10a al cincilea paragraf din Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului și la articolul 15a al cincilea paragraf din Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării, astfel cum au fost modificate prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003, presupune ca persoanele care sunt vizate de aceste dispoziții să nu fie împiedicate să inițieze sau să continue o cale de atac jurisdicțională care intră în domeniul de aplicare al acestor articole din cauza sarcinii financiare pe care aceasta ar putea-o determina. În cazul în care o instanță națională este chemată să se pronunțe cu privire la obligarea la plata cheltuielilor de judecată a unui particular care, în calitate de reclamant, a căzut în pretenții într-un litigiu în materie de mediu sau, mai general, în cazul în care trebuie, cum este cazul instanțelor din Regatul Unit, să își exprime poziția, într-un stadiu anterior al procedurii, cu privire la o eventuală limitare a costurilor care pot fi puse în sarcina părții care a căzut în pretenții, aceasta trebuie să se asigure de respectarea cerinței menționate ținând seama atât de interesul persoanei care dorește să își apere drepturile, cât și de interesul general legat de protecția mediului.
   În cadrul acestei aprecieri, instanța națională nu poate să se bazeze doar pe situația economică a persoanei interesate, ci trebuie de asemenea să procedeze la o analiză obiectivă a cuantumului cheltuielilor de judecată. Pe de altă parte, instanța poate să țină seama de situația părților în cauză, de șansele rezonabile de succes ale solicitantului, de importanța mizei pentru acesta și pentru protecția mediului, de complexitatea dreptului și a procedurii aplicabile, de eventualul caracter hazardat al acțiunii în diferitele sale stadii, precum și de existența unui sistem național de asistență judiciară sau a unui regim de protecție privind cheltuielile de judecată.
   În schimb, împrejurarea că persoana interesată nu a fost descurajată, în practică, să exercite acțiunea nu este suficientă prin ea însăși pentru a considera că procedura nu prezintă pentru aceasta un caracter prohibitiv.
   În sfârșit, această apreciere nu se poate realiza potrivit unor criterii diferite în funcție de stadiul procesual în care este efectuată, respectiv la încheierea unei proceduri în primă instanță, a unui apel sau a unui recurs.

      (1)  JO C 226, 30.7.2011.


title: Cauza F-124/12: Acțiune introdusă la 22 octombrie 2012 — ZZ/OEDT

text:
               26.1.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 26/72

         Acțiune introdusă la 22 octombrie 2012 — ZZ/OEDT
   (Cauza F-124/12)
   2013/C 26/148
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și E. Marchal, avocați)

      Pârât: Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei de a nu prelungi contractul de agent temporar al reclamantului

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei AIPN de a nu prelungi contractul reclamantului ca agent temporar, în temeiul articolului 2 litera (1) din RAA;

               —

               în măsura în care va fi necesar, anularea răspunsului cu valoare de respingere a reclamației reclamantului privind prelungirea contractului său;

               —

               obligarea OEDT la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-160/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker [Trimitere preliminară — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Societate informațională — Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe — Articolul 3 alineatul (1) — Comunicare publică — Noțiune — Internet — Hiperlinkuri care dau acces la opere protejate, devenite accesibile pe un alt site internet fără autorizația titularului — Opere nepublicate încă de titular — Postarea unor astfel de linkuri în scopuri lucrative]

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/7

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 8 septembrie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Hoge Raad der Nederlanden – Țările de Jos) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker
   (Cauza C-160/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Societate informațională - Armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe - Articolul 3 alineatul (1) - Comunicare publică - Noțiune - Internet - Hiperlinkuri care dau acces la opere protejate, devenite accesibile pe un alt site internet fără autorizația titularului - Opere nepublicate încă de titular - Postarea unor astfel de linkuri în scopuri lucrative])
   (2016/C 402/08)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: GS Media BV

      Intimate: Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker

      Dispozitivul

   Articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă postarea pe un site internet a unor hiperlinkuri către opere protejate, disponibile în mod liber pe un alt site internet fără autorizația titularului dreptului de autor, constituie o „comunicare publică” în sensul acestei dispoziții, trebuie să se determine dacă aceste linkuri sunt furnizate fără scop lucrativ de o persoană care nu cunoștea sau nu putea să cunoască în mod rezonabil caracterul nelegal al publicării acestor opere pe acest alt site internet sau dacă, dimpotrivă, respectivele linkuri sunt furnizate în scop lucrativ, ipoteză în care această cunoaștere trebuie să fie prezumată.

      (1)  JO C 205, 22.6.2015.


title: Cauza T-461/04: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — Imagination Technologies/OAPI (PURE DIGITAL) ( Marcă comunitară — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PURE DIGITAL — Motive absolute de refuz — Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Caracter distinctiv dobândit prin utilizare — Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94 )

text:
               10.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 269/46

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 20 septembrie 2007 — Imagination Technologies/OAPI (PURE DIGITAL)
   (Cauza T-461/04) (1)

   („Marcă comunitară - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PURE DIGITAL - Motive absolute de refuz - Articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Caracter distinctiv dobândit prin utilizare - Articolul 7 alineatul (3) din Regulamentul nr. 40/94’)
   (2007/C 269/82)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Imagination Technologies Ltd (Kings Langley, Hertfordshire, Regatul Unit) (reprezentanți: M. Edenborough, barrister, P. Brownlow și N. Jenkins, solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: inițial D. Schennen, apoi D. Botis, agenți)
   Obiectul
   Cerere de anulare a deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 16 septembrie 2004 (cauza R 108/2004-2) privind o cerere de înregistrare a mărcii verbale PURE DIGITAL ca marcă comunitară.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă reclamanta la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 57, 5.3.2005.


title: Cauza T-115/09: Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Electrolux/Comisia

text:
               16.5.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 113/42

         Acțiune introdusă la 24 martie 2009 — Electrolux/Comisia
   (Cauza T-115/09)
   2009/C 113/84
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: AB Electrolux (Stockholm, Suedia) (reprezentanți: F. Wijckmans, H. Burez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunitatilor Europene

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate în întregime deoarece nu sunt îndeplinite una sau mai multe dintre condițiile (cumulative) prevăzute de Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate sau, în orice caz, deoarece Comisia nu a stabilit corespunzător cerințelor legale, că fiecare dintre aceste condiții este îndeplinită;

               —

               în subsidiar, anularea deciziei în întregime în temeiul neîndeplinirii obligației de motivare prevăzute de articolul 253 CE;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Reclamanta solicită anularea Deciziei C(2008) 5995 final a Comisiei din 21 octombrie 2008, prin care a fost declarat compatibil cu piața comună ajutorul pentru restructurare pe care autoritățile franceze intenționează să îl pună în executare în favoarea întreprinderii FagorBrandt, sub rezerva respectării anumitor condiții [ajutorul de stat C 44/2007 (ex N 460/2007)]. Reclamanta este o întreprindere concurentă a celei beneficiare a ajutorului și a participat la procedura de investigare care a condus la adoptarea deciziei atacate.
   Reclamanta susține că decizia atacată încalcă articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE și Liniile directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (1). În opinia reclamantei, cuprinsul deciziei este incorect din punct de vedere juridic întrucât nu sunt îndeplinite una sau mai multe dintre condițiile cumulative din liniile directoare susmenționate sau, în orice caz, Comisia nu a stabilit corespunzător cerințelor legale, că fiecare dintre aceste condiții este îndeplinită. În special, în opinia reclamantei, Comisia nu ar fi îndeplinit:

               —

               condiția „prima și ultima dată”,

               —

               condiția ca ajutorul pentru restructurare să nu servească la menținerea în viață a întreprinderilor în mod artificial,

               —

               condiția stabilirii ajutoarelor ilegale anterioare,

               —

               condiția ca beneficiarul ajutorului să fie o întreprindere în dificultate,

               —

               condiția ca beneficiarul ajutorului să nu fie o întreprindere nou creată,

               —

               condiția ca beneficiarul ajutorului să restabilească viabilitatea pe termen lung a întreprinderii,

               —

               condiția impunerii de măsuri compensatorii în scopul prevenirii denaturărilor de concurență rezultate din ajutorul de restructurare și

               —

               condiția ca ajutorul să fie limitat la minimum și ca grupul de întreprinderi să facă o contribuție reală, care nu conține ajutor.

         În plus, reclamanta arată că decizia atacată încalcă obligația de motivare stabilită la articolul 253 CE, în special în ceea ce privește argumentele susținute de reclamantă cu privire supracapacitatea structurală a sectorului, contribuția întreprinderii beneficiare la costurile planului de restructurare care trebuie să fie „cât mai ridicată cu putință” și obligația de rambursare a ajutorului ilegal anterior.

      (1)  JO 2004 C 244, p. 2, Ediție specială, 8/vol. 4, p. 187.


title: Cauza C-561/14: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Caner Genc/Integrationsministeriet (Trimitere preliminară – Acordul de asociere CEE Turcia – Decizia nr. 1/80 – Articolul 13 – Clauză de standstill – Reîntregirea familiei – Reglementare națională care prevede condiții noi, mai restrictive, în materie de reîntregire a familiei pentru membrii familiei care nu sunt activi din punct de vedere economic ai unor resortisanți turci activi din punct de vedere economic care locuiesc și au drept de ședere în statul membru în discuție – Condiția unei legături suficiente pentru a permite o integrare cu succes)

text:
               13.6.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 211/17

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 12 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Caner Genc/Integrationsministeriet
      (Cauza C-561/14) (1)

      ((Trimitere preliminară - Acordul de asociere CEE Turcia - Decizia nr. 1/80 - Articolul 13 - Clauză de standstill - Reîntregirea familiei - Reglementare națională care prevede condiții noi, mai restrictive, în materie de reîntregire a familiei pentru membrii familiei care nu sunt activi din punct de vedere economic ai unor resortisanți turci activi din punct de vedere economic care locuiesc și au drept de ședere în statul membru în discuție - Condiția unei legături suficiente pentru a permite o integrare cu succes))
      (2016/C 211/20)
      Limba de procedură: daneza

         Instanța de trimitere

      Østre Landsret

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: Caner Genc

         Pârât: Integrationsministeriet

         Dispozitivul

      O măsură națională cum este cea în discuție în litigiul principal, care condiționează reîntregirea familiei dintre un lucrător turc cu reședința legală în statul membru în cauză și copilul său minor de cerința ca acesta din urmă să prezinte sau să poată prezenta o legătură suficientă cu acest stat membru pentru a i permite o integrare cu succes în cazul în care copilul respectiv și celălalt părinte al său au reședința în statul de origine sau în alt stat, iar cererea privind reîntregirea familiei este depusă după termenul de doi ani de la data la care părintele cu reședința în statul membru în cauză a obținut un permis de ședere pe perioadă nedeterminată sau un permis de ședere cu posibilitatea de ședere permanentă, constituie o „nouă restricție”, în sensul articolului 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, anexată la Acordul de instituire a unei asocieri între Comunitatea Economică Europeană și Turcia, care a fost semnat la 12 septembrie 1963 la Ankara de Republica Turcia, pe de o parte, precum și de statele membre ale CEE și de Comunitate, pe de altă parte, și care a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele acesteia din urmă prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963.
      O astfel de restricție nu este justificată.

         (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Cauza F-58/13: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 martie 2015 – Marcuccio/Comisia (Excludere din procedură a reprezentantului unei părți — Nedesemnarea unui nou reprezentant — Reclamant care a încetat să răspundă la solicitările Tribunalului — Nepronunțare asupra fondului)

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/47

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 19 martie 2015 – Marcuccio/Comisia
   (Cauza F-58/13) (1)

   ((Excludere din procedură a reprezentantului unei părți - Nedesemnarea unui nou reprezentant - Reclamant care a încetat să răspundă la solicitările Tribunalului - Nepronunțare asupra fondului))
   (2015/C 146/63)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italia) (reprezentant: A., avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: C. Berardis-Kayser și G. Gattinara, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei de respingere a cererii reclamantului de obținere a unei despăgubiri pentru faptul că pârâta ar fi trimis o scrisoare care îl privea pe reclamant unui avocat care nu îl reprezenta și astfel ar fi încălcat dreptul lui la respectarea vieții private

      Dispozitivul

               1)

               Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra fondului cauzei F-58/13, Marcuccio/Comisia.

               2)

               Domnul Marcuccio suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat la suportarea cheltuielilor de judecată efectuate de Comisia Europeană.

      (1)  JO C 352, 30.11.2013, p. 26.


title: Cauza C-308/07 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 februarie 2009 – Koldo Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European (Recurs — Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților europeni — Recuperarea prin compensare a sumelor plătite în mod nejustificat — Executarea unei hotărâri a Tribunalului — Dreptul la o instanță imparțială — Autoritate de lucru judecat — Principiul bunei administrări)

text:
               18.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 90/2

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 19 februarie 2009 – Koldo Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European
   (Cauza C-308/07 P) (1)

   (Recurs - Norme privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților europeni - Recuperarea prin compensare a sumelor plătite în mod nejustificat - Executarea unei hotărâri a Tribunalului - Dreptul la o instanță imparțială - Autoritate de lucru judecat - Principiul bunei administrări)
   2009/C 90/03
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (reprezentant: D. Rouget, avocat]

      Cealaltă parte în proces: Parlamentul European (reprezentanți: H. Krück, C. Karamarcos și D. Moore, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a doua) din 24 aprilie 2007, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European (T-132/06), prin care Tribunalul a respins ca fiind în parte vădit inadmisibilă și în parte vădit nefondată acțiunea recurentului având ca obiect anularea Deciziei secretarului general al Parlamentului European din 22 martie 2006, adoptată în executarea Hotărârii Tribunalului din 22 decembrie 2005 Gorostiaga Atxalandabaso/Parlamentul European (T-146/04) – Interpretarea articolului 111 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și a principiului imparțialității – Interpretarea articolului 27 din Normele privind cheltuielile și indemnizațiile deputaților în Parlamentul European

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Îl obligă pe domnul Gorostiaga Atxalandabaso la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 211, 8.9.2007.


title: Cauza C-458/17 P: Recurs introdus la 31 iulie 2017 de Rami Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2017 în cauza T-410/16, Rami Makhlouf/Consiliul Uniunii Europene

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/31

         Recurs introdus la 31 iulie 2017 de Rami Makhlouf împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a cincea) din 18 mai 2017 în cauza T-410/16, Rami Makhlouf/Consiliul Uniunii Europene
   (Cauza C-458/17 P)
   (2017/C 309/42)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Recurent: Rami Makhlouf (reprezentant: E. Ruchat, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană

      Concluziile recurentului

   Recurentul solicită Curții:

               —

               declararea prezentului recurs ca fiind admisibil și fondat;

         în consecință,

               —

               anularea hotărârii pronunțate la 18 mai 2017 de Tribunalul Uniunii Europene în cauza T-410/16, Rami Makhlouf/Consiliul Uniunii Europene, ECLI:EU:T:2017:349;

         și
   pronunțându-se în baza noilor dispoziții

               —

               anularea Deciziei (PESC) 2016/850 din 27 mai 2016 (1) și a actelor subsecvente de punere în aplicare a acesteia, în măsura în care îl privesc pe recurent;

               —

               obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentul invocă patru motive:

               —

               Primul motiv întemeiat pe o eroare de drept care rezidă în faptul că Tribunalul nu a respectat dreptul recurentului de a fi ascultat înainte de adoptarea de noi măsuri restrictive, consacrat de articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene;

               —

               Al doilea motiv întemeiat pe o eroare de drept și pe o denaturare a situației de fapt întrucât Tribunalul a ignorat articolele depuse de către recurent în susținerea acțiunii sale în anulare pentru a demonstra că el nu susținea regimul sirian;

               —

               Al treilea motiv întemeiat pe o eroare de drept întrucât Tribunalul a considerat că dispozițiile 27 și 28 ale Deciziei 2013/255/PESC (2) potrivit cărora apartenența la familia Al-Assad sau la familia Makhlouf constituie un criteriu autonom care să justifice impunerea de sancțiuni, nu sunt ilegale, răsturnând în același timp sarcina probei;

               —

               Al patrulea motiv întemeiat pe o eroare de drept și pe nemotivare întrucât Tribunalul a considerat că noțiunea „om de afaceri important” era suficient de precisă pentru ca recurentul să fie inclus în lista persoanelor și a entităților vizate de măsurile restrictive și că nu a justificat motivele pentru care considera că recurentul avea vreo influență asupra regimului sirian.

      (1)  Decizia (PESC) 2016/850 a Consiliului din 27 mai 2016 de modificare a Deciziei 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2016, L 141, p. 125).

      (2)  Decizia 2013/255/PESC a Consiliului din 31 mai 2013 privind măsuri restrictive împotriva Siriei (JO 2013, L 147, p. 14).


title: Cauza C-123/14: Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 15 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – „Itales” OOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Fiscalitate — TVA — Directiva 2006/112/CE — Principiul neutralității fiscale — Deducerea TVA-ului plătit în amonte — Noțiunea „livrare de bunuri” — Condiții pentru existența unei livrări de bunuri — Lipsa dovezilor privind posesia efectivă a bunurilor de către furnizorul direct)

text:
               28.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 320/6

         Ordonanța Curții (Camera a zecea) din 15 iulie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Administrativen sad – Varna – Bulgaria) – „Itales” OOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (Cauza C-123/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Fiscalitate - TVA - Directiva 2006/112/CE - Principiul neutralității fiscale - Deducerea TVA-ului plătit în amonte - Noțiunea „livrare de bunuri” - Condiții pentru existența unei livrări de bunuri - Lipsa dovezilor privind posesia efectivă a bunurilor de către furnizorul direct))
   (2015/C 320/07)
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad – Varna

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă:„Itales” OOD

      Pârât: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Dispozitivul

   Dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, referitoare la dreptului de deducere a taxei pe valoarea adăugată, trebuie interpretate în sensul că se opun posibilității ca administrația fiscală a unui stat membru să considere că o livrare de bunuri nu a fost efectuată, împiedicând astfel persoana care a achiziționat bunurile să poată deduce taxa pe valoarea adăugată suportată cu ocazia acestei achiziții, pentru motivul că aceasta din urmă nu a dovedit nici originea mărfurilor în cauză, nici faptul că furnizorul lor se afla în posesia acestora, atunci când această administrație nu a demonstrat că persoana respectivă care a achiziționat bunurile a participat la o fraudă în materia taxei pe valoarea adăugată și știa sau ar fi trebuit să știe că operațiunea în cauză era implicată într-o asemenea fraudă.

      (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza T-189/11: Hotărârea Tribunalului din 24 ianuarie 2013 — Yordanov/OAPI — Distribuidora comercial del frio (DISCO DESIGNER) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DISCO DESIGNER — Marcă comunitară figurativă anterioară DISCO — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Identitatea produselor — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009” ]

text:
               9.3.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/17

         Hotărârea Tribunalului din 24 ianuarie 2013 — Yordanov/OAPI — Distribuidora comercial del frio (DISCO DESIGNER)
   (Cauza T-189/11) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale DISCO DESIGNER - Marcă comunitară figurativă anterioară DISCO - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Identitatea produselor - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009)
   2013/C 71/25
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Peter Yordanov (Ruse, Bulgaria) (reprezentant: T. Walter, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: K. Klüpfel et A. Pohlmann, agenți)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Distribuidora comercial del frio, SA (Madrid, Spania)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a OAPI din 14 ianuarie 2011 (cauza R 803/2010-2), privind o procedură de opoziție între Distribuidora comercial del frio, SA și M. Peter Yordanov

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă pe domnul Peter Yordanov la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 152, 21.5.2011.


title: Cauza T-261/16: Acțiune introdusă la 25 mai 2016 – Portugalia/Comisia

text:
               25.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 270/52

         Acțiune introdusă la 25 mai 2016 – Portugalia/Comisia
   (Cauza T-261/16)
   (2016/C 270/60)
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão și J. Saraiva de Almeida, agenți)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare (UE) 2016/417 a Comisiei din 17 martie 2016 de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre din Fondul european de garantare agricolă (FEGA) și din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 75, p. 16), întrucât a exclus de la finanțare o sumă de 385 762,22 euro, pentru cheltuieli declarate de Portugalia în cadrul măsurii de ajutor specific instituite în conformitate cu articolul 68 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009, în exercițiile financiare ale anilor 2011, 2012 și 2013;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1122/2009 al Comisiei – Respectarea de către autoritățile portugheze a tuturor normelor privind controalele „plății suplimentare pe cap echivalent de vacă de lapte”, în cadrul aplicării ajutorului specific instituit de guvernul portughez în conformitate cu articolul 86 din Regulamentul nr. 73/2009.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 31 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1290/2005 al Consiliului, prin neîndeplinirea cerințelor stabilite de Comisie în orientările uniforme incluse în documentul nr. VI/5330/97, pentru aplicarea unei corecții financiare forfetare de 2 %.


title: Cauza T-284/12: Acțiune introdusă la 29 iunie 2012 — Oro Clean Chemie/OAPI — Merz Pharma (PROSEPT)

text:
               25.8.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 258/25

         Acțiune introdusă la 29 iunie 2012 — Oro Clean Chemie/OAPI — Merz Pharma (PROSEPT)
   (Cauza T-284/12)
   2012/C 258/47
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

      Părțile

      Reclamantă: Oro Clean Chemie AG (Fehraltorf, Elveția) (reprezentant: F. Ekey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Merz Pharma GmbH & Co. KGaA (Frankfurt am Main, Germania)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 29 martie 2012 în cazul R 1053/2011-1;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „PROSEPT” pentru produse din clasa 5 — cererea de înregistrare a mărcii comunitare nr. 8 353 245.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: Merz Pharma GmbH & Co. KGaA.

      Marca sau semnul invocat: marca verbală națională „Pursept” pentru produse din clasa 5.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.
   Motivele invocate:

               —

               încălcarea articolului 75 a doua teză și a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009;

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-650/16: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2016 – LG Electronics/EUIPO (QD)

text:
               31.10.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 402/58

         Acțiune introdusă la 7 septembrie 2016 – LG Electronics/EUIPO (QD)
   (Cauza T-650/16)
   (2016/C 402/68)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: LG Electronics, Inc. (Seoul, Coreea De Sud) (reprezentant: R. Schiffer, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca verbală a Uniunii Europene „QD”– cererea de înregistrare nr. 13 633 516

      Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 24/05/2016 în cauza R 2046/2015-1

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauzele conexate C-396/05, C-419/05 și C-450/05: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Sozialgericht Berlin, Landessozialgericht Berlin-Brandenburg — Germania) — Doris Habelt (C-396/05), Martha Möser (C-419/05), Peter Wachter (C-450/05)/Deutsche Rentenversicherung Bund (Securitate socială — Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 — Anexele III și VI — Libera circulație a persoanelor — Articolele 18 CE, 39 CE și 42 CE — Prestații pentru limită de vârstă — Perioade de contribuție realizate în afara teritoriului Republicii Federale Germania — Caracter neexportabil)

text:
               23.2.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/10

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 18 decembrie 2007 (cereri de pronunțare a unor hotărâri preliminare formulate de Sozialgericht Berlin, Landessozialgericht Berlin-Brandenburg — Germania) — Doris Habelt (C-396/05), Martha Möser (C-419/05), Peter Wachter (C-450/05)/Deutsche Rentenversicherung Bund
   (Cauzele conexate C-396/05, C-419/05 și C-450/05) (1)

   (Securitate socială - Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 - Anexele III și VI - Libera circulație a persoanelor - Articolele 18 CE, 39 CE și 42 CE - Prestații pentru limită de vârstă - Perioade de contribuție realizate în afara teritoriului Republicii Federale Germania - Caracter neexportabil)
   (2008/C 51/16)
   Limba de procedură: germana
   Instanțele de trimitere
   Sozialgericht Berlin, Landessozialgericht Berlin-Brandenburg
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Doris Habelt (C-396/05), Martha Möser (C-419/05), Peter Wachter (C-450/05)

      Pârâtă: Deutsche Rentenversicherung Bund
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Sozialgericht Berlin — Interpretarea articolului 42 din Tratatul CE — Validitatea anexei VI rubrica C „Germania” nr. 1 din Regulamentul (CEE) nr 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în forma sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (JO 1997, L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35) — Refuzul plății către o resortisantă germană care și-a transferat reședința în Belgia a unor prestații germane pentru limită de vârstă pentru perioade de activitate realizate între 1939 și 1945 în regiunea sudetă
   Dispozitivul

               1)

               Dispozițiile anexei VI rubrica C, intitulată „Germania”, punctul 1 la Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, sunt incompatibile cu libera circulație a persoanelor și în special cu articolul 42 CE, în măsura în care acestea permit ca, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, luarea în considerare, în ceea ce privește plata prestațiilor pentru limită de vârstă, a unor perioade de contribuție realizate, între 1937 și 1945, în părți ale teritoriului în care erau aplicabile legile de securitate socială ale Reich ului german, dar care se află în afara teritoriului Republicii Federale Germania, să fie supusă condiției ca beneficarul să locuiască pe teritoriul acestui stat membru.

               2)

               Dispozițiile anexei III rubricile A și B punctul 35, intitulat „Germania-Austria”, litera (e) la Regulamentul nr. 1408/71, astfel cum a fost modificat, sunt incompatibile cu articolele 39 CE și 42 CE, în măsura în care acestea permit ca, în împrejurări precum cele din acțiunea principală în care beneficiarul locuiește în Austria, luarea în considerare, în ceea ce privește plata prestațiilor pentru limită de vârstă, a unor perioade de contribuție realizate în temeiul legii privind drepturile la pensie dobândite prin contribuții în străinătate (Fremdrentengesetz), între 1953 și 1970 în România, să fie supusă condiției ca beneficiarul să locuiască pe teritoriul Republicii Federale Germania.

               3)

               Dispozițiile anexei VI rubrica C, intitulată „Germania”, punctul 1 la Regulamentul nr. 1408/71, astfel cum a fost modificat, sunt incompatibile cu libera circulație a persoanelor și în special cu articolul 42 CE, în măsura în care acestea permit ca, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, luarea în considerare, în ceea ce privește plata prestațiilor pentru limită de vârstă, a unor perioade de contribuție realizate în temeiul legii privind drepturile la pensie dobândite prin contribuții în străinătate, între 1953 și 1970 în România, să fie supusă condiției ca beneficiarul să locuiască pe teritoriul Republicii Federale Germania.

      (1)  JO C 22, 28.1.2006

      JO C 74, 25.3.2006.


title: Cauza C-4/07: Acțiune introdusă la data de 11 ianuarie 2007 — Comisia/Portugalia

text:
               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/20

         Acțiune introdusă la data de 11 ianuarie 2007 — Comisia/Portugalia
   (Cauza C-4/07)
   (2007/C 42/37)
   Limba de procedură: portugheza
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și P. Guerra și Andrade, agentes)

      Pârâtă: Republica Portugheză
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că, neadoptând actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a conforma Directivei 2003/110/CE (1) a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind asistența la tranzit în cadrul măsurilor de îndepărtare pe cale aeriană sau, în orice caz, necomunicând Comisiei adoptarea actelor menționate, Republica Portugheză nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive;

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul de transpunere a directivei a expirat la 6 decembrie 2005.

      (1)  JO L 321, p. 26.