title: Cauza T-142/12: Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Aventis Pharmaceuticals/OAPI — Fasel (CULTRA)

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/27

         Acțiune introdusă la 30 martie 2012 — Aventis Pharmaceuticals/OAPI — Fasel (CULTRA)
   (Cauza T-142/12)
   2012/C 165/47
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Aventis Pharmaceuticals, Inc. (New Jersey, Statele Unite) (reprezentant: R. Gilbey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Fasel Srl (Bologna, Italia)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2012 în cauza R 2478/2010-1;

               —

               realizarea unei aprecieri motivate cu privire la similitudinea semnelor, în cazul în care camera de recurs a ținut seama de faptele și criteriile corecte, și

               —

               obligarea părții care va cădea în pretenții la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă în prezenta procedură și în procedurile anterioare.

      Motivele și principalele argumente

      Solicitantul mărcii comunitare: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca comunitară vizată: marca figurativă „CULTRA” pentru produse din clasa 10 — cerere de înregistrare a unei mărci comunitare nr. 7534035.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în procedura opoziției: reclamanta.

      Marca sau semnul invocat: înregistrarea cehă nr. 301724 a mărcii verbale „SCULPTRA” pentru produse și servicii din clasele 5, 10 și 44; înregistrarea germană nr. 30406574 a mărcii verbale „SCULPTRA” pentru produse și servicii din clasele 5, 10 și 44; înregistrarea finlandeză nr. 233638 a mărcii verbale „SCULPTRA” pentru produse și servicii din clasele 5, 10 și 44; înregistrarea nr. 2355273 din Regatul Unit a mărcii verbale „SCULPTRA” pentru produse și servicii din clasele 5, 10 și 44; înregistrarea maghiară nr. 183214 a mărcii verbale „SCULPTRA” pentru produse și servicii din clasele 5, 10 și 44.

      Decizia diviziei de opoziție: respinge opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea normei 50 din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei și a articolului 76 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs: (i) și-a întemeiat raționamentul și decizia pe un fapt care nu a fost invocat sau susținut de părți și la care nu s-a făcut referire în decizia atacată, și anume faptul că semnul atacat va fi perceput în primul rând sau exclusiv ca „ULTRA” însoțit de un element figurativ rotunjit; (ii) nu a luat în considerare argumente și dovezi importante susținute de reclamantă, referitoare la similitudinea conceptuală, nu a comparat în mod corect semnele sub aspectul impresiei globale și, prin urmare, nu a aplicat regula comparației globale, astfel cum a fost definită de Curte; (iii) nu a efectuat o evaluare a riscului de confuzie bazându-se exclusiv pe faptele prezentate în fața sa și (iv) nu a luat în considerare într-un mod legitim interdependența factorilor globali relevanți, în special identitatea sau similitudinea produselor și a serviciilor și similitudinea dintre semne.


title: Cauza F-23/08: Acțiune introdusă la 18 februarie 2008 — Di Bucci/Comisia Comunităților Europene

text:
               9.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 116/33

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2008 — Di Bucci/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza F-23/08)
   (2008/C 116/64)
   Limba de procedură: franceza
   Părțile

      Reclamant: Vittorio Di Bucci (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: M. van der Woude, avocat)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Obiectul și descrierea litigiului
   Anularea deciziei din 11 aprilie 2007 în măsura în care prin aceasta se acordă reclamantului un singur punct de prioritate suplimentar în cadrul exercițiului de promovare 2003, dintr-un total de 2 puncte de prioritate și un număr total de 21 de puncte, și obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri
   Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei din 11 aprilie 2007 în măsura în care prin aceasta se acordă reclamantului un singur punct de prioritate suplimentar în cadrul exercițiului de promovare 2003, dintr-un total de 2 puncte de prioritate și un număr total de 21 de puncte, și obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri;

               —

               obligarea pârâtei la plata unei despăgubiri de 5 000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-287/14: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 9 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Gyulai Törvényszék – Ungaria) – Eurospeed Ltd/Szegedi Törvényszék (Trimitere preliminară — Transporturi rutiere — Regulamentul (CE) nr. 561/2006 — Răspunderea conducătorului auto pentru încălcarea obligației de utilizare a unui tahograf)

text:
               16.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 296/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 9 iunie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Gyulai Törvényszék – Ungaria) – Eurospeed Ltd/Szegedi Törvényszék
   (Cauza C-287/14) (1)

   ((Trimitere preliminară - Transporturi rutiere - Regulamentul (CE) nr. 561/2006 - Răspunderea conducătorului auto pentru încălcarea obligației de utilizare a unui tahograf))
   (2016/C 296/08)
   Limba de procedură: maghiara

      Instanța de trimitere

   Gyulai Törvényszék

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Eurospeed Ltd

      Pârâtă: Szegedi Törvényszék

      Dispozitivul

   Regulamentul (CE) nr. 561/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 privind armonizarea anumitor dispoziții ale legislației sociale în domeniul transporturilor rutiere, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 3821/85 și (CE) nr. 2135/98 ale Consiliului și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care, în locul sau pe lângă întreprinderea de transport al cărei angajat este conducătorul auto, îl consideră pe acesta din urmă răspunzător pentru încălcările regulamentului menționat pe care respectivul conducător auto le-a comis el însuși.

      (1)  JO C 303, 8.9.2014.


title: Cauza T-593/15: Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2016 – The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (THE ART OF RAW) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene THE ART OF RAW — Mărcile națională și a Uniunii Europene art și marca Uniunii Europene figurative anterioare The Art Company — Motiv relativ de refuz — Lipsa riscului de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”]

text:
               14.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 419/44

         Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 2016 – The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (THE ART OF RAW)
   (Cauza T-593/15) (1)

   ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale a Uniunii Europene THE ART OF RAW - Mărcile națională și a Uniunii Europene art și marca Uniunii Europene figurative anterioare The Art Company - Motiv relativ de refuz - Lipsa riscului de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009”])
   (2016/C 419/58)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: The Art Company B & S, SA (Quel, Spania) (reprezentant: J. Villamor Muguerza, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: G-Star Raw CV (Amsterdam, Țările de Jos)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a EUIPO din 9 iulie 2015 (cauza R 1980//2014-1) privind o procedură de opoziție între The Art Company B & S și G-Star Raw

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă The Art Company B & S, SA la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 414, 14.12.2015.


title: Cauza T-172/07: Acțiune introdusă la 11 mai 2007 — Atlantic Dawn și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               21.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 170/29

         Acțiune introdusă la 11 mai 2007 — Atlantic Dawn și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-172/07)
   (2007/C 170/58)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamanți: Atlantic Dawn Ltd (Killybegs, Irlanda), Antarctic Fishing Co. Ltd (Killybegs, Irlanda), Atlantean Ltd (Killybegs, Irlanda), Killybegs Fishing Enterprises Ltd (Killybegs, Irlanda), Doyle Fishing Co. Ltd (Killybegs, Irlanda), Western Seaboard Fishing Co. Ltd (Killybegs, Irlanda), O'Shea Fishing Co. Ltd (Killybegs, Irlanda), Aine Fishing Co. Ltd (Burtonport, Irlanda), Brendelen Ltd (Lifford, Irlanda), Cavankee Fishing Co. Ltd (Lifford, Irlanda), Ocean Trawlers Ltd (Killybegs, Irlanda), Eileen Oglesby (Burtonport, Irlanda), Noel McGing (Killybegs, Irlanda), Mullglen Ltd (Balbriggan, Irlanda), Bradan Fishing Co. Ltd (Sligo, Irlanda), Larry Murphy (Castletownbere, Irlanda), Pauric Conneelly (Claregalway, Irlanda), Thomas Flaherty (Kilronan, Irlanda), Carmarose Trawling Co. Ltd (Killybegs, Irlanda), Colmcille Fishing Ltd (Killybegs, Irlanda) (reprezentanți: D. Barry, solicitor, G. Hogan, SC, N. Travers și T. O'Sullivan, barristers)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamanților

               —

               anularea Regulamentului (CE) nr. 147/2007 al Comisiei din 15 februarie 2007 de modificare a anumitor cote de pescuit pentru perioada 2007-2012 în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului; în subsidiar

               —

               anularea articolului 1 și a anexei I din Regulamentul (CE) nr. 147/2007 al Comisiei din 15 februarie 2007 de modificare a anumitor cote de pescuit pentru perioada 2007-2012 în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului, în măsura în care prevederile menționate reduc cota pentru macrou (Scomber scombrus) alocată Irlandei pentru anii 2007–2012;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin acțiunea lor, reclamanții solicită, în temeiul articolului 230 CE, anularea Regulamentului (CE) nr. 147/2007 al Comisiei din 15 februarie 2007 de modificare a anumitor cote de pescuit pentru perioada 2007-2012 în conformitate cu articolul 23 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului (1).
   Reclamanții susțin că regulamentul atacat trebuie anulat în temeiul a patru motive:
   În primul rând, reclamanții invocă lipsa competenței Comisiei de a adopta regulamentul atacat care reduce cotele de pescuit pentru perioada 2007-2012 în baza articolului 23 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului.
   În subsidiar, reclamanții afirmă că, dacă Tribunalul ar decide că era de competența Comisia să opereze deducerile din cote pentru câțiva ani în viitor în baza depășirii în trecut a cotelor de pescuit alocate, Comisia și-a depășit competența în acest caz. Într-adevăr, reclamanții susțin că aceasta nu a demonstrat faptul că statele membre vizate de regulamentul atacat, și anume Irlanda și Regatul Unit, au depășit posibilitățile de pescuit care le-au fost alocate, astfel cum impune articolul 23 alineatul (4) din regulamentul menționat referitor la deducerea cotelor. În plus, reclamanții susțin că, renunțând pe neașteptate la o politică bine stabilită de a deduce cotele „în baza anului precedent”, îndepărtându-se de textul articolului 5 din Regulamentul nr 847/96 al Consiliului și de practica referitoare la acesta, Comisia a încălcat principiul încrederii legitime.
   Reclamanții invocă în plus faptul că nu au fost indicate de către Comisie motivele care au stat la baza deciziei acesteia, astfel cum prevede articolul 253 CE. În baza acestei constatări, reclamanții subliniază că regulamentul atacat nu este suficient motivat, cu atât mai mult cu cât acesta constituie o schimbare clară și radicală a politicii, care are consecințe defavorabile importante pentru reclamanți.
   În ultimul rând, reclamanții susțin că, întrucât nu a adoptat măsuri echivalente celor din regulamentul atacat împotriva niciunei alte flote de pescuit, în situații în care a fost informată cu privire la o depășire semnificativă a cotelor de pescuit alocate pentru stocuri de pește care sunt amenințate într-un mod similar, Comisia nu a respectat principiul egalității de tratament.

      (1)  JO L 46, p. 10.


title: Cauza T-352/08: Acțiune introdusă la 25 august 2008 — Pannon Hőerőmű Zrt./Comisia Comunităților Europene

text:
               8.11.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 285/46

         Acțiune introdusă la 25 august 2008 — Pannon Hőerőmű Zrt./Comisia Comunităților Europene
   (Cauza T-352/08)
   (2008/C 285/85)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamantă: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pécs, Ungaria) (reprezentanți: M. Kohlrusz, P. Simon și G. Ormai, ügyvédek)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               În principal, anularea Deciziei Comisiei din 4 iunie 2008 privind ajutorul acordat de Ungaria în cadrul acordurilor de cumpărare de energie electrică pe termen lung [(C-41/2005 (ex NN 49/2005)] (denumită în continuare „decizia în litigiu”);

               —

               în subsidiar, exonerarea în privința reclamantei de obligația de recuperare a ajutorului, impusă Ungariei prin decizia în litigiu;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Reclamanta este o societate pe acțiuni închisă care are ca principal obiect de activitate producția de energie electrică. Anterior aderării Ungariei la Uniunea Europeană, anumiți producători de electricitate, în calitate de vânzători, și MVM Trade Villamosenergia-kereskedelmi Zrt. (denumită în continuare „MVM”) în calitate de cumpărătoare, au încheiat acorduri de cumpărare de electricitate pe termen lung (denumite în continuare „acordurile”). Potrivit acestor acorduri, MVM are obligația de cumpăra o anumită cantitate minimă de electricitate de la producătorii care operează în cadrul acordurilor respective. Conform deciziei în litigiu, această obligație de cumpărare constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața comună care trebuie restituit de beneficiari.
   În susținerea concluziei principale, privind anularea deciziei în litigiu, reclamanta arată în esență că decizia a fost adoptată cu încălcarea unor norme fundamentale de procedură, că au fost aplicate normele juridice în mod eronat și că există o obligație de prestare a unui serviciu de interes economic general.
   În privința încălcării unor norme fundamentale de procedură, Comisia nu ar fi examinat fiecare acord, ci ar fi ajuns la respectiva concluzie în mod general, în privința tuturor acordurilor. În al doilea rând, Comisia nu ar fi ținut seama de faptul că acordurile au efect pe termen lung, ci le-ar fi luat în considerare numai începând cu 1 mai 2004, cu alte cuvinte, ar fi examinat perioada cuprinsă între aderarea Ungariei la Uniunea Europeană și adoptarea deciziei în litigiu. În al treilea rând, potrivit reclamantei, Comisia a examinat numai cum ar fi acționat un agent economic care s-ar fi aflat în locul MVM și nu a analizat ce comportament ar fi avut un agent economic care s-ar fi aflat în locul unui producător de electricitate. În al patrulea rând, Comisia ar fi calificat în mod eronat drept „garanție” mecanismul de stabilire a prețurilor adoptat în cadrul acordurilor. În al cincilea rând, în legătură cu distorsiunea concurernței, Comisia ar fi făcut numai afirmații cu caracter general și nu ar fi examinat împrejurările reale.
   Reclamanta invocă un motiv întemeiat pe aplicarea greșită a legii în privința prezentei cauze, pentru situația în care motivul întemeiat pe încălcarea unor norme fundamentale de procedură ar fi respins ca neîntemeiat. Potrivit reclamantei, în cazul acordurilor încheiate de aceasta nu sunt îndeplinite condițiile pentru a le putea califica drept ajutoare de stat. În primul rând, Comisia ar fi greșit atunci când a afirmat că este îndeplinit criteriul investitorului privat, întrucât situația MVM nu poate fi comparată cu situația investitorului privat tipic. În al doilea rând, nu putea fi susținut nici caracterul selectiv al măsurii, întrucât semnarea acordurilor reprezenta îndeplinirea unei obligații legale exprese. În al treilea rând, avantajul nu s-ar fi acordat din fondurile publice, întrucât MVM este o societate comercială care operează în condițiile economiei de piață. În al patrulea rând, nu există o distorsiune a concurenței, întrucât nu este posibil să se acrediteze ideea că acordurile produc efecte în privința concurenței.
   Pentru situația în care Tribunalul de Primă Instanță va considera totuși că sunt întrunite condițiile ajutorului de stat, reclamanta afirmă că serviciul pe care îl prestează are caracterul unui serviciu de interes general, astfel încât acordurile încheiate de reclamantă nu constituie un ajutor de stat incompatibil cu piața comună.
   În susținerea concluziei formulate cu caracter subsidiar în cererea introductivă, prin care se urmărește exonerarea de obligația de restituire, reclamanta invocă principiile proporționalității, protecției încrederii legitime și securității juridice, precum și dreptul la o cale de atac.


title: Cauza T-312/10: Hotărârea Tribunalului din 2 octombrie 2012 — ELE.SI.A/Comisia [ „Clauză compromisorie — Al șaselea program-cadru plurianual al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrație care contribuie la realizarea spațiului european al cercetării și inovației (2002-2006) — Contract privind proiectul «I Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety» — Reziliere a contractului — Cerere de rambursare a sprijinului financiar plătit — Daune interese — Acțiune prin care se urmărește obținerea întregului sprijin financiar solicitat și contestarea cererii de rambursare — Cerere reconvențională” ]

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/25

         Hotărârea Tribunalului din 2 octombrie 2012 — ELE.SI.A/Comisia
   (Cauza T-312/10) (1)

   (Clauză compromisorie - Al șaselea program-cadru plurianual al Comunității Europene pentru acțiuni de cercetare, de dezvoltare tehnologică și de demonstrație care contribuie la realizarea spațiului european al cercetării și inovației (2002-2006) - Contract privind proiectul «I Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety» - Reziliere a contractului - Cerere de rambursare a sprijinului financiar plătit - Daune interese - Acțiune prin care se urmărește obținerea întregului sprijin financiar solicitat și contestarea cererii de rambursare - Cerere reconvențională)
   2012/C 355/54
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA (Guidonia Montecelio, Italia) (reprezentanți: P. Tomassi, S. Baratti și P. Caprile, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Aresu și A. Sauka, agenți)

      Obiectul

   Cerere având ca obiect plata sprijinului financiar pe care reclamanta apreciază că îl poate pretinde în conformitate cu contractul nr. 27195, încheiat la 13 decembrie 2005 între Comisie și reclamantă, cu privire la proiectul de cercetare „I Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety”, precum și o cerere reconvențională de rambursare a unei părți din sprijinul financiar plătit, precum și plata de daune interese

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea formulată de Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA.

               2.

               Obligă ELE.SI.A la plata către Comisia Europeană a sumei de 184 129,74 euro, majorată cu dobânzi începând de la data de 18 mai 2010, precum și a sumei de 7 344,46 euro, majorată cu dobânzi începând de la data de 18 iunie 2010.

               3.

               Obligă ELE.SI.A la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 260, 25.9.2010.


title: Cauza T-824/14: Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2016 – Eveready Battery Company/EUIPO – Hussain și alții (POWER EDGE) [„Marcă a Uniunii Europene — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative POWER EDGE — Marca Uniunii Europene verbală anterioară EDGE — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Utilizare serioasă a mărcii anterioare — Articolul 15 alineatul (1) și articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”]

text:
               28.11.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 441/17

      Hotărârea Tribunalului din 18 octombrie 2016 – Eveready Battery Company/EUIPO – Hussain și alții (POWER EDGE)
      (Cauza T-824/14) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative POWER EDGE - Marca Uniunii Europene verbală anterioară EDGE - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Utilizare serioasă a mărcii anterioare - Articolul 15 alineatul (1) și articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009”])
      (2016/C 441/21)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Eveready Battery Company, Inc. (Saint-Louis, Missouri, Statele Unite) (reprezentant: N. Hebeis, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentanți: J. Garrido Otaola și M. Fischer, agenți)

         Celelalte părți din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, interveniente la Tribunal: Imran Hussain, Rizwana Hussain, Maariah Hussain, Danyaal Hussain și Zahra Hussain (Leeds, Regatul Unit) (reprezentant: S. Malynicz, QC)

         Obiectul

      Acțiune introdusă împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 6 octombrie 2014 (cauza R 38/2014-2) privind o procedură de opoziție între Eveready Battery Company, pe de o parte, și domnii și doamnele Hussain, pe de altă parte

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Eveready Battery Company, Inc. la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 65, 23.2.2015.


title: Hotărârea Curții din 28 ianuarie 2015 în cauza E-14/14 – Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2009/48/CE privind siguranța jucăriilor)

text:
               18.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 201/8

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 28 ianuarie 2015
   în cauza E-14/14
   Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda
   (Neîndeplinirea de către o parte contractantă a obligațiilor care îi revin – Nerespectarea obligației de punere în aplicare – Directiva 2009/48/CE privind siguranța jucăriilor)
   (2015/C 201/08)
   În cauza E-14/14, Autoritatea AELS de Supraveghere/Islanda – CERERE prin care se declară că, prin faptul că nu a adoptat și/sau notificat Autorității AELS de Supraveghere, fără întârziere, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 1a din capitolul XXIII din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 privind siguranța jucăriilor), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului și al articolului 7 din Acordul privind SEE, prin urmare Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte, Per Christiansen și Páll Hreinsson (judecător-raportor), judecători, a pronunțat, la 28 ianuarie 2015, hotărârea al cărei dispozitiv prevede următoarele:
   Curtea:

               1.

               declară că, prin faptul că nu a adoptat, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru punerea în aplicare a actului menționat la punctul 1a din capitolul XXIII din anexa II la Acordul privind Spațiul Economic European (Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 privind siguranța jucăriilor), astfel cum a fost adaptat la Acordul privind SEE prin Protocolul 1 la acesta și prin Decizia nr. 127/2012 din 13 iulie 2012 a Comitetului mixt al SEE, Islanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul actului menționat anterior și al articolului 7 din Acordul privind SEE;

               2.

               obligă Islanda la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-230/15: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag – Țările de Jos) – Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA (Trimitere preliminară — Cooperare judiciară în materie civilă — Regulamentul (CE) nr. 44/2001 — Articolul 22 punctul (4) — Competență judiciară pentru litigiile în materia proprietății intelectuale — Articolul 71 — Convenții încheiate de statele membre în domenii specifice — Convenția Benelux în materia proprietății intelectuale — Competență judiciară pentru litigiile referitoare la mărcile, desenele și modelele industriale Benelux — Articolul 350 TFUE)

text:
               12.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 335/21

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 iulie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Rechtbank Den Haag – Țările de Jos) – Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA
   (Cauza C-230/15) (1)

   ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie civilă - Regulamentul (CE) nr. 44/2001 - Articolul 22 punctul (4) - Competență judiciară pentru litigiile în materia proprietății intelectuale - Articolul 71 - Convenții încheiate de statele membre în domenii specifice - Convenția Benelux în materia proprietății intelectuale - Competență judiciară pentru litigiile referitoare la mărcile, desenele și modelele industriale Benelux - Articolul 350 TFUE))
   (2016/C 335/28)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Rechtbank Den Haag

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Brite Strike Technologies Inc.

      Pârâtă: Brite Strike Technologies SA

      Dispozitivul

   Articolul 71 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială, interpretat în lumina articolului 350 TFUE, nu se opune ca norma de competență judiciară pentru litigiile referitoare la mărcile, desenele și modelele industriale Benelux, prevăzută la articolul 4.6 din Convenția Benelux în materia proprietății intelectuale (mărci și desene sau modele industriale) din 25 februarie 2005, semnată la Haga de Regatul Belgiei, de Marele Ducat al Luxemburgului și de Regatul Țărilor de Jos, să fie aplicată acestor litigii.

      (1)  JO C 254, 3.8.2015.


title: Cauza C-586/12 P: Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 decembrie 2013 — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV/Comisia Europeană (Recurs — Înțelegeri — Piața olandeză a bitumului rutier — Stabilirea prețului brut al bitumului rutier — Stabilirea unei reduceri pentru constructorii de drumuri — Probă — Principiul egalității de tratament — Competență de fond — Proporționalitatea amenzii — Controlul Curții)

text:
               22.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 52/21

         Hotărârea Curții (Camera a zecea) din 19 decembrie 2013 — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV/Comisia Europeană
   (Cauza C-586/12 P) (1)

   (Recurs - Înțelegeri - Piața olandeză a bitumului rutier - Stabilirea prețului brut al bitumului rutier - Stabilirea unei reduceri pentru constructorii de drumuri - Probă - Principiul egalității de tratament - Competență de fond - Proporționalitatea amenzii - Controlul Curții)
   2014/C 52/36
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurentă: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (reprezentant: E. Pijnacker Hordijk, avocat)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentant: F. Ronkes Agerbeek, agent)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 27 septembrie 2012, Koninklijke Wegenbouw Stevin/Comisia (T-357/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea având ca obiect, cu titlu principal, o cerere de anulare a Deciziei C(2006) 4090 final a Comisiei din 13 septembrie 2006 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] [cazul COMP/F/38.456 — Bitum (Țările de Jos)], în măsura în care o privește pe recurentă, și, cu titlu subsidiar, o cerere de reducere a cuantumului amenzii care i-a fost aplicată acesteia prin decizia menționată

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Koninklijke Wegenbouw Stevin BV la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 71, 9.3.2013.


title: Cauza F-116/11: Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/69

      Acțiune introdusă la 7 noiembrie 2011 — ZZ/Comisia
      (Cauza F-116/11)
      (2012/C 25/135)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: ZZ (reprezentant: A. Salerno, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Obiectul și descrierea litigiului

      Anularea deciziei de neadmitere a reclamantei la probele de evaluare din cadrul concursului EPSO/AD/207/11

         Concluziile reclamantei

                  —

                  Anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata către reclamantă a sumei de 10 000 de euro cu titlu de reparație a prejudiciului moral cauzat ca urmare a deciziei atacate;

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-544/09 P: Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 septembrie 2011 — Republica Federală Germania/Comisia Europeană [Recurs — Ajutoare de stat — Introducerea televiziunii digitale terestre în regiunea Berlin Brandenburg — Articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE — Disfuncționalitate a pieței — Proporționalitate — Neutralitate pe plan tehnologic — Efect stimulativ]

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 319/5

         Hotărârea Curții (Camera a șasea) din 15 septembrie 2011 — Republica Federală Germania/Comisia Europeană
   (Cauza C-544/09 P) (1)

   (Recurs - Ajutoare de stat - Introducerea televiziunii digitale terestre în regiunea Berlin Brandenburg - Articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE - Disfuncționalitate a pieței - Proporționalitate - Neutralitate pe plan tehnologic - Efect stimulativ)
   2011/C 319/07
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: M. Lumma, J. Möller și B. Klein, agenți)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană (reprezentanți: H. van Vliet și K. Gross, agenți)

      Obiectul

   Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a șaptea) din 6 octombrie 2009, Germania/Comisia (T-21/06), prin care Tribunalul a respins acțiunea în anulare introdusă împotriva Deciziei 2006/513/CE a Comisiei din 9 noiembrie 2005 privind ajutorul de stat acordat de Republica Federală Germania în favoarea introducerii televiziunii digitale terestre în regiunea Berlin Brandenburg (JO L 200, p. 14) — Încălcarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE

      Dispozitivul

               1.

               Respinge recursul.

               2.

               Obligă Republica Federală Germania la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 51, 27.2.2010.


title: Cauza C-141/11: Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Södertörns tingsrätt — Suedia) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB (Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă — Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă — Reglementare națională prin care se acordă un drept necondiționat de a lucra până la vârsta de 67 de ani și prin care este permisă încetarea automată a contractului de muncă la sfârșitul lunii în cursul căreia lucrătorul împlinește această vârstă — Neluarea în considerare a cuantumului pensiei pentru limită de vârstă)

text:
               22.9.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/11

         Hotărârea Curții (Camera a doua) din 5 iulie 2012 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Södertörns tingsrätt — Suedia) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB
   (Cauza C-141/11) (1)

   (Egalitate de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă - Interzicerea discriminărilor pe motive de vârstă - Reglementare națională prin care se acordă un drept necondiționat de a lucra până la vârsta de 67 de ani și prin care este permisă încetarea automată a contractului de muncă la sfârșitul lunii în cursul căreia lucrătorul împlinește această vârstă - Neluarea în considerare a cuantumului pensiei pentru limită de vârstă)
   2012/C 287/18
   Limba de procedură: suedeza

      Instanța de trimitere

   Södertörns tingsrätt

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Torsten Hörnfeldt

      Pârâtă: Posten Meddelande AB

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Södertörns tingsrätt — Interpretarea principiului general privind interzicerea discriminării pe motive de vârstă și a articolului 6 din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, p. 16, Ediție specială, 5/vol. 06, p. 7) — Reglementare națională și convenție colectivă care acordă lucrătorului un drept necondiționat de a lucra până la vârsta de 67 de ani și care prevede încetarea automată și fără preaviz a raportului de muncă la sfârșitul lunii în cursul căreia lucrătorul atinge vârsta de 67 de ani, fără a se ține seama de pensia care poate fi plătită efectiv acestuia

      Dispozitivul

   Articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei măsuri naționale, precum cea în discuție în acțiunea principală, care permite unui angajator să îi desfacă unui salariat contractul de muncă pentru simplul motiv că acesta din urmă a împlinit vârsta de 67 de ani și care nu ține seama de nivelul pensiei pentru limită de vârstă pe care o va primi persoana interesată, întrucât măsura respectivă este justificată în mod obiectiv și rezonabil de un obiectiv legitim care ține de politica ocupării forței de muncă și a pieței muncii și constituie un mijloc corespunzător și necesar de realizare a acestui obiectiv.

      (1)  JO C 152, 21.5.2011.


title: Cauza T-870/16: Acțiune introdusă la 7 decembrie 2016 – Miserini Johansson/EIB

text:
               20.3.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 86/28

         Acțiune introdusă la 7 decembrie 2016 – Miserini Johansson/EIB
   (Cauza T-870/16)
   (2017/C 086/38)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Virna Miserini Johansson (Luxemburg, Luxemburg) (reprezentant: A. Senes, avocat)

      Pârâtă: Banca Europeană de Investiții (BEI)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:
   Cu titlu principal:

               —

               anularea Deciziei BEI din 25 ianuarie 2016;

               —

               obligarea BEI la restabilirea drepturilor reclamantei la salariul integral şi a tuturor drepturilor accesorii relevante, inclusiv drepturile la pensie integrală şi contribuţiile la Regimul de Asigurare Opţional Complementar (RAOC);

               —

               obligarea BEI la restituirea sumei corespunzătoare pierderii salariului (evaluată provizoriu la 24 000 EUR la data de 31 decembrie 2016);

               —

               obligarea BEI la calcularea retroactivă a tuturor drepturilor la pensie şi a contribuţiilor la RAOC ale reclamantei, începând cu data de 1 februarie 2016;

               —

               obligarea BEI la plata de despăgubiri către reclamantă pentru prejudiciul moral suferit de aceasta, evaluat provizoriu la 5 000 EUR;

               —

               obligarea BEI la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a onorariilor şi a cheltuielilor aferente expertizei (dacă este cazul).

         Cu titlu subsidiar

               —

               obligarea BEI la repararea prejudiciului suferit de reclamantă ca urmare a pierderii drepturilor la salariul integral prin plata unei sume corespunzătoare prejudiciului evaluat provizoriu la 24 000 EUR la data de 31 decembrie 2016;

               —

               desemnarea unui expert pentru a determina cuantumul final exact al capătului de cerere de mai sus, al drepturilor la pensie ale reclamantei şi al contribuţiilor acesteia la RAOC, începând cu data de 1 februarie 2016;

               —

               obligarea BEI la rambursarea cheltuielilor medicale şi psihologice aferente problemelor de sănătate dezvoltate ca urmare a stresului grav suferit de reclamantă şi care nu sunt rambursate de Regimul de Asigurări de Sănătate al BEI;

               —

               obligarea BEI la plata către reclamantă a unor despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit de aceasta, evaluat la 5 000 EUR, cu ajutorul unui expert desemnat pentru a stabili suma exactă, dacă Tribunalul apreciază că este necesar;

               —

               obligarea BEI la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentei proceduri, inclusiv a onorariilor şi a cheltuielilor aferente expertizei (dacă este cazul).

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă un singur motiv, întemeiat pe încălcarea de către BEI a drepturilor fundamentale ale reclamantei, astfel cum sunt garantate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene şi de jurisprudenţa Curţii de Justiţie privind protecţia drepturilor fundamentale (inter alia, Hotărârea din 13 decembrie 1979, Hauer/Rheinland-Pfalz, C-44/79, EU:C:1979:290).
   Reclamanta susţine că BEI a încălcat obligaţia de solicitudine care îi revine în raport cu reclamanta, în ceea ce priveşte starea sa de sănătate şi riscurile la care a expus-o aceasta. În plus, reclamanta nu a fost informată în mod corespunzător despre procedurile care trebuiau urmate în legătură cu dovedirea unei boli profesionale. Reclamanta afirmă, în orice caz, că s-a stabilit printr-un aviz medical că originea bolii de care suferă este de natură profesională şi că ea a furnizat BEI toate documentele relevante pentru a se putea stabili aceasta. Nicio altă etapă procedurală nu este necesară în ce o priveşte, iar BEI ar trebui să îi admită imediat cererile.


title: Cauza C-84/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 19 februarie 2015 – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               4.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 146/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Hoge Raad der Nederlanden (Țările de Jos) la 19 februarie 2015 – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Cauza C-84/15)
   (2015/C 146/26)
   Limba de procedură: neerlandeza

      Instanța de trimitere

   Hoge Raad der Nederlanden

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Sonos Europe BV

      Pârât: Staatssecretaris van Financiën

      Întrebările preliminare

   Pozițiile 8517, 8518, 8519 și 8527 din NC trebuie interpretate în sensul că un produs cum este cel care face obiectul hotărârii din speță (zoneplayer-ul), care recepționează informații digitale și, fără să le stocheze („streaming”), le redă ca sunete, amplificate prin intermediul a cinci difuzoare (integrate) și/sau le transmite către alte aparate din rețeaua locală, ar putea fi clasificat la una sau mai multe dintre aceste poziții, și dacă da, la care? Sau poziția 8543 din NC trebuie interpretată în sensul că un aparat cum este zoneplayer-ul trebuie clasificat la această poziție, ca aparat electric cu funcție proprie?


title: Cauza C-408/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Karlsruhe (Germania) la 18 iulie 2013 — Barbara Huber/Manfred Huber

text:
               21.9.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 274/15

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Karlsruhe (Germania) la 18 iulie 2013 — Barbara Huber/Manfred Huber
   (Cauza C-408/13)
   2013/C 274/26
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Amtsgericht Karlsruhe

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Barbara Huber

      Pârât: Manfred Huber

      Întrebările preliminare

   Adresează Curții de Justiție a Uniunii Europene următoarea întrebare preliminară: articolul 28 alineatul (1) prima teză din Legea germană privind recuperarea creanțelor de întreținere în relația cu țările străine (denumită în continuare „Legea privind obligațiile de întreținere din străinătate — AUG”), care prevede că, în cazul în care o parte nu are reședința obișnuită pe teritoriul național, decizia cu privire la cereri formulate în materie de obligații de întreținere este luată în cazurile prevăzute la articolul 3 literele (a) și (b) din Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (1), exclusiv de către Amtsgericht competent pentru sediul Oberlandesgericht în circumscripția căruia își are reședința obișnuită pârâtul sau persoana îndreptățită, este compatibil cu articolul 3 menționat?

      (1)  JO L 7, p. 1.


title: Cauza T-83/15: Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Swatch/OAPI – L’atelier Wysiwyg (wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet)

text:
               20.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 127/34

         Acțiune introdusă la 20 februarie 2015 – Swatch/OAPI – L’atelier Wysiwyg (wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet)
   (Cauza T-83/15)
   (2015/C 127/46)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Swatch AG (Biel, Elveția) (reprezentant: P. González-Bueno Catalán de Ocón, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: L’atelier Wysiwyg (Besançon, Franța)

      Datele privind procedura în fața OAPI

      Solicitantul: Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs

      Marca în litigiu: Marca comunitară figurativă care cuprinde elementele verbale „wysiwatch” și „WhatYouSeeIsTheWatchYouGet” – Cererea de înregistrare nr. 11 041 597

      Procedura care s-a aflat pe rolul OAPI: Procedură de opoziție

      Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 4 decembrie 2014 în cauza R 1873/2014-2

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate;

               —

               obligarea OAPI și a L’atelier Wysiwyg la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza C-463/12: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S [Trimitere preliminară — Drept de autor și drepturi conexe — Directiva 2001/29/CE — Articolul 5 alineatul (2) litera (b) și articolul 6 — Dreptul de reproducere — Excepție — Copii pentru uz personal — Reproduceri efectuate cu ajutorul unor carduri de memorie de telefoane mobile — Compensație echitabilă — Redevență pe suporturi — Egalitate de tratament — Rambursarea redevenței — Prejudiciu minim]

text:
               27.4.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 138/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 5 martie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Østre Landsret – Danemarca) – Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S
   (Cauza C-463/12) (1)

   ([Trimitere preliminară - Drept de autor și drepturi conexe - Directiva 2001/29/CE - Articolul 5 alineatul (2) litera (b) și articolul 6 - Dreptul de reproducere - Excepție - Copii pentru uz personal - Reproduceri efectuate cu ajutorul unor carduri de memorie de telefoane mobile - Compensație echitabilă - Redevență pe suporturi - Egalitate de tratament - Rambursarea redevenței - Prejudiciu minim])
   (2015/C 138/02)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Copydan Båndkopi

      Pârâtă: Nokia Danmark A/S

      Dispozitivul

               1)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională nu se opune unei reglementări naționale care prevede o compensație echitabilă pentru suporturi plurifuncționale cum sunt cardurile de memorie pentru telefoane mobile, indiferent dacă aceste suporturi au sau nu au ca funcție principală realizarea de copii pentru uz personal, cu condiția ca una dintre funcțiile respectivelor suporturi, fie ea și secundară, să permită deținătorilor lor să le utilizeze în acest scop. Caracterul principal sau secundar al funcției menționate și importanța capacității de copiere a suportului pot influența însă cuantumul compensației echitabile datorate. În măsura în care prejudiciul cauzat titularilor de drepturi ar fi considerat minim, punerea la dispoziție a respectivei funcții ar putea să nu dea naștere unei obligații de plată a acestei compensații.

               2)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 nu se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia redevența pentru copia privată trebuie plătită în cazul furnizării suporturilor care pot fi utilizate în scopul reproducerii pentru uz personal, cum sunt cardurile de memorie pentru telefoane mobile, dar această redevență nu trebuie plătită pentru furnizarea componentelor destinate în principal să stocheze copii pentru uz personal, cum sunt memoriile interne ale MP3 playerelor, în măsura în care aceste diferite categorii de suporturi și componente nu sunt comparabile sau diferența de tratament la care sunt supuse este justificată, verificarea acestor aspecte fiind în sarcina instanței de trimitere.

               3)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care impune plata redevenței pentru copia privată în sarcina producătorilor și importatorilor care vând unor profesioniști carduri de memorie pentru telefoane mobile, deși cunosc faptul că respectivele carduri sunt destinate să fie revândute de aceștia din urmă, fără a ști însă dacă cumpărătorii finali ai cardurilor sunt particulari sau profesioniști, cu condiția ca

                           —

                           instituirea unui astfel de sistem să fie justificată de dificultăți practice;

                           —

                           persoanele care datorează redevența să fie scutite de la plata ei dacă dovedesc că au furnizat cardurile de memorie pentru telefoane mobile altor persoane decât persoanele fizice, în scopuri vădit străine de cel de reproducere pentru uz personal, știut fiind că această scutire nu poate fi limitată la livrarea numai către profesioniștii care sunt înscriși la organizația însărcinată cu gestiunea acestor redevențe;

                           —

                           sistemul respectiv să prevadă un drept de rambursare a redevenței pentru copia privată care este eficient și care nu face excesiv de dificilă restituirea redevenței plătite, această redevență putând fi plătită numai cumpărătorului final al unui astfel de card de memorie, care, în acest scop, trebuie să adreseze o cerere la organizația menționată.

               4)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/29, privit în lumina considerentului (35) al acesteia, trebuie interpretat în sensul că permite statelor membre să prevadă, în anumite cazuri care intră în domeniul de aplicare al excepției privind copia privată, o scutire de la plata compensației echitabile, cu condiția ca prejudiciul cauzat în aceste cazuri titularilor de drepturi să fie minim. Este de competența acestor state să stabilească pragul unui astfel de prejudiciu, știut fiind că pragul respectiv trebuie aplicat în special în conformitate cu principiul egalității de tratament.

               5)

               Directiva 2001/29 trebuie interpretată în sensul că, în cazul în care un stat membru a decis, în temeiul articolului 5 alineatul (2) din această directivă, să excludă din domeniul de aplicare material al acestei dispoziții orice drept al titularilor de drepturi de a autoriza reproducerea pentru uz personal a operelor lor, autorizarea dată de un titular de drepturi pentru utilizarea de fișiere care conțin operele sale nu poate avea nicio incidență asupra obligației de plată a unei compensații echitabile pentru reproducerile efectuate conform articolului 5 alineatul (2) litera (b) din directiva menționată cu ajutorul unor astfel de fișiere și nu poate da naștere, în sine, la o obligație de plată a vreunei remunerații de către utilizatorul fișierelor în cauză în favoarea respectivului titular.

               6)

               Punerea în aplicare a unor măsuri tehnice menționate la articolul 6 din Directiva 2001/29 pentru dispozitivele utilizate pentru a reproduce opere protejate, cum sunt DVD-urile, CD-urile, MP3 playerele sau calculatoarele, nu poate avea o incidență asupra obligației de plată a unei compensații echitabile, întemeiată pe excepția de la dreptul de reproducere, pentru reproducerile pentru uz personal efectuate cu ajutorul unor astfel de dispozitive. Această punere în aplicare poate avea însă o incidență asupra nivelului concret al respectivei compensații.

               7)

               Directiva 2001/29 se opune unei reglementări naționale care prevede o compensație echitabilă, întemeiată pe excepția de la dreptul de reproducere, pentru reproducerile efectuate din surse nelegale, și anume pe baza operelor protejate care sunt puse la dispoziția publicului fără autorizația titularilor de drepturi.

               8)

               Directiva 2001/29 nu se opune unei reglementări naționale care prevede o compensație echitabilă, întemeiată pe excepția de la dreptul de reproducere, pentru reproducerile operelor protejate care sunt efectuate de o persoană fizică pe baza sau cu ajutorul unui dispozitiv aparținând unui terț.

      (1)  JO C ##, ##, p. ##.


title: Cauza T-17/15: Acțiune introdusă la 15 ianuarie 2015 – Italia/Comisia

text:
               9.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 81/27

         Acțiune introdusă la 15 ianuarie 2015 – Italia/Comisia
   (Cauza T-17/15)
   (2015/C 081/35)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Republica Italiană (reprezentanți: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, agent)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Anularea Anunțului de concurs EPSO/AD/294/14 – Administratori (AD 6) în domeniul protecției datelor.

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă șapte motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 263 TFUE, 264 TFUE și 266 TFUE.

                           —

                           Comisia a încălcat autoritatea [res judicata] hotărârii Curții pronunțate în cauza C-566/10 P, potrivit căreia sunt nelegale anunțurile care limitează limbile pe care candidații la concursurile generale din cadrul Uniunii le pot indica drept cea de a doua limbă numai la engleză, franceză și germană.

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 342 TFUE, și a articolelor 1 și 6 din Regulamentul nr. 1/58

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că prin limitarea la numai trei limbi a limbilor eligibile de către candidații la concursurile generale din cadrul Uniunii drept cea de a doua limbă, Comisia a stabilit în practică un nou regulament lingvistic al instituțiilor, aducând atingere competenței exclusive a Consiliului în materie.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 12 CE, în prezent articolul 18 TFUE, a articolului 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii, a articolului 6 alineatul (3) TUE, a articolului 1 alineatele (2) și (3) din Anexa III la Statutul funcționarilor, a articolelor 1 și 6 din Regulamentul nr. 1/58, a articolului 1d alineatele (1) și (6), a articolului 27 alineatul (2) și a articolului 28 litera (f) din Statutul funcționarilor.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că limitarea lingvistică adusă de Comisie este discriminatorie întrucât normele citate se opun aplicării în privința cetățenilor europeni și a funcționarilor din instituții, a unor limitări lingvistice neprevăzute în mod general și obiectiv de regulamentele interne ale instituțiilor prevăzute la articolul 6 din Regulamentul nr. 1/58 și neadoptate până în prezent, și interzic introducerea unor astfel de limitări în lipsa unui interes specific și motivat al serviciului.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe încălcarea articolului 6 alineatul (3) TUE în partea în care consacră principiul protecției încrederii legitime ca drept fundamental rezultat din tradițiile constituționale comune ale statelor membre.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că Comisia a adus atingere încrederii cetățenilor în posibilitatea de a alege drept cea de a doua limbă oricare dintre limbile Uniunii, astfel cum s-a procedat în mod constant până în anul 2007 și astfel cum s-a reamintit în mod judicios în Hotărârea Curții de Justiție pronunțată în cauza C-566/10 P.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe abuzul de putere și pe încălcarea normelor fundamentale de procedură care sunt proprii naturii și finalității anunțurilor de concurs, în mod special a articolului 1d alineatele (1) și (6), a articolului 28 litera (f), a articolului 27 alineatul (2), a articolului 34 alineatul (3) și a articolului 45 alineatul (1) din Statutul funcționarilor, precum și pe încălcarea principiului proporționalității.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că prin limitarea anticipată și generalizată la numai trei a limbilor eligibile drept cea de a doua limbă, Comisia a anticipat în fapt în faza publicării anunțului și a condițiilor de admitere verificarea competențelor lingvistice ale candidaților, care ar trebui, dimpotrivă, să aibă loc în cadrul concursului. În acest mod, cunoștințele lingvistice devin decisive în dezavantajul cunoștințelor profesionale.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 18 și 24 alineatul (4) TFUE, a articolului 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, a articolului 2 din Regulamentul nr. 1/58 și a articolului 1d alineatele (1) și (6) din Statutul funcționarilor.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că prevăzându-se că în mod obligatoriu cererile de participare trebuie trimise în engleză, franceză sau germană, și că EPSO va transmite candidaților în aceeași limbă toate comunicările de pe parcursul desfășurării concursului, a fost încălcat dreptul cetățenilor europeni de a comunica în propria limbă cu instituțiile și a fost introdusă o discriminare ulterioară în detrimentul persoanelor care nu posedă o cunoaștere aprofundată a acestor trei limbi.

               7.

               Al șaptelea motiv întemeiat pe încălcarea articolelor 1 și 6 din Regulamentul nr. 1/58, a articolului 1d alineatele (1) și (6) și a articolului 28 litera (f) din Statutul funcționarilor, a articolului 1 alineatul (1) litera (f) din anexa III la Statutul funcționarilor, și a articolului 296 alineatul (2) TFUE (nemotivare), precum și pe încălcarea principiului proporționalității și pe denaturarea situației de fapt.

                           —

                           În această privință, reclamanta susține că limitarea la cele trei limbi a fost motivată de Comisie prin necesitatea ca noii funcționari recrutați să fie imediat în măsură să comunice în cadrul instituțiilor. Această motivare denaturează situația de fapt, întrucât nu rezultă că respectivele trei limbi sunt cele mai utilizate pentru comunicarea dintre diversele grupuri lingvistice în cadrul instituțiilor, și este disproporționată din perspectiva limitării unui drept fundamental precum cel de a nu suferi discriminări lingvistice, din moment ce există sisteme mai puțin restrictive pentru a se asigura o comunicare internă promptă în cadrul instituțiilor.


title: Cauza C-493/06 P: Recurs introdus la data de 30 noiembrie 2006 de către Tesco Stores Ltd împotriva hotărârii pronunțate la 13 septembrie 2006 în cauza T-191/04, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH&Co.KG/Oficiul pentru Armonizare in cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) (OAPI)

text:
               10.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 56/13

         Recurs introdus la data de 30 noiembrie 2006 de către Tesco Stores Ltd împotriva hotărârii pronunțate la 13 septembrie 2006 în cauza T-191/04, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH&Co.KG/Oficiul pentru Armonizare in cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele) (OAPI)
   (Cauza C-493/06 P)
   (2007/C 56/22)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Recurent: Tesco Stores Ltd (reprezentanți: E. Kelly, Solicitor, S. Malynicz, Barrister)

      Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare in cadrul Pieței Interne, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH&Co.KG
   Concluziile recurentului

               —

               anularea hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 13 septembrie 2006 în cauza T-191/04

               —

               obligarea intimatului la plata către Tesco a cheltuielilor de judecată angajate în prezentul recurs, precum și a celor ocazionate de acțiunea în fața Tribunalului de Primă Instanță

         Motivele și principalele argumente
   Recurentul susține că hotărârea atacată trebuie să fie anulată pe motivul că Tribunalul de Primă Instanță a încălcat procedura, ceea ce vatămă recurentul și a încălcat dreptul comunitar. Recurentul susține în special următoarele:

               1.

               Articolele 8 și 42 din Regulamentul privind marca comunitară (1) nu impun persoanei care a formulat opoziția să facă dovada vreunei cerințe după expirarea termenului de opoziție. O interpretare corectă și certă din punct de vedere juridic a acestor dispoziții impune ca persoana care a formulat opoziția să aducă dovada unor condiții precum calitatea de titular al mărcii și existența unui drept anterior o dată și numai o dată, adică la momentul formulării opoziției.

               2.

               Normele 15, 16 și 20 din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 al Comisiei din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 privind marca comunitară (2) nu impun persoanei care a formulat opoziția să aducă dovezi în sprijinul existenței mărcii anterioare, altele decât cele deja furnizate și, în particular, nu impun vreo obligație în sensul dovedirii reînnoirii mărcii anterioare după expirarea termenului de opoziție.

               3.

               Să nu fie obligată să aducă dovezi suplimentare în sprijinul dreptului său anterior, pe lângă cele deja furnizate, era o așteptare legitimă din partea lui Tesco.

               4.

               Faptul de a impune lui Tesco obligația de a dovedi reînnoirea mărcii la 28 ianuarie 2000, 24 februarie 2000, 13 iunie 2000 sau chiar 23 octombrie 2000 ar însemna să i se ceară să dovedească în mod retrospectiv, ceva ce, la datele respective, sau nu putea sau/și nici nu era obligată să facă la vremea aceea, potrivit dreptului său național.

               5.

               Au existat încălcări ale procedurii în fața Tribunalului de Primă Instanță, care au vătămat Tesco prin aceea că: (a) OAPI a căutat să se bazeze pe o versiune a Liniilor directoare privind procedura de opoziție care nu era în vigoare la data de referință; și (b) OAPI a dezvoltat argumente care depășeau limitele litigiului astfel cum fuseseră stabilite de părți.

      (1)  JO L 11, p. 1.

      (2)  JO L 303, p. 1.


title: Cauza T-642/11 P: Ordonanța Tribunalului din 4 septembrie 2012 — Mische/Parlamentul European ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Numire — Încadrare în grad — Concurs publicat înainte de intrarea în vigoare a noului statut al funcționarilor — Denaturarea faptelor — Recurs vădit nefondat” )

text:
               27.10.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 331/25

      Ordonanța Tribunalului din 4 septembrie 2012 — Mische/Parlamentul European
      (Cauza T-642/11 P) (1)

      (Recurs - Funcție publică - Funcționari - Numire - Încadrare în grad - Concurs publicat înainte de intrarea în vigoare a noului statut al funcționarilor - Denaturarea faptelor - Recurs vădit nefondat)
      (2012/C 331/48)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Harald Mische (Bruxelles, Belgia) (reprezentant: R. Holland, J. Mische și M. Velardo, avocați)

         Celelalte părți în proces: Parlamentul European (reprezentanți: S. Seyr și S. Alves, agenți) și Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: A. Jensen și J. Herrmann, agenți)

         Obiectul

      Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a doua) din 29 septembrie 2011, Mische/Parlamentul European (F-93/05, nepublicată încă în Repertoriu), având ca obiect anularea acestei hotărâri

         Dispozitivul

                  1.

                  Respinge recursul.

                  2.

                  Domnul Harald Mische suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Parlamentul European în cadrul prezentului recurs.

                  3.

                  Consiliul Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 49, 18.2.2012.


title: Cauza C-239/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 10 mai 2017 – Gert Teglgaard și Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter

text:
               10.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 221/13

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Østre Landsret (Danemarca) la 10 mai 2017 – Gert Teglgaard și Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter
   (Cauza C-239/17)
   (2017/C 221/17)
   Limba de procedură: daneza

      Instanța de trimitere

   Østre Landsret

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Gert Teglgaard și Fløjstrupgård I/S

      Pârât: Fødevareministeriets Klagecenter

      Întrebările preliminare

               1.

               În situația în care un agricultor nu respectă cerințele de reglementare în materie de gestionare și bune condiții agricole și de mediu într-un an calendaristic și, prin urmare, trebuie să se aplice o reducere a plăților directe acordate acestuia (a se vedea articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1782/2003 al Consiliului (1) coroborat cu articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul nr. 796/2004 al Comisiei (2)), reducerea ajutoarelor trebuie să fie calculată atunci pe baza plăților directe acordate agricultorului:

                           (a)

                           în anul calendaristic în care are loc încălcarea sau

                           (b)

                           în anul calendaristic (ulterior) în care s-a stabilit/constatat încălcarea?

               2.

               Rezultatul este același potrivit normelor subsecvente prevăzute la articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 73/2009 al Consiliului (3) coroborat cu articolul 70 alineatul (4) și cu articolul 70 alineatul (8) litera (a) din Regulamentul nr. 1122/2009 al Comisiei (4)?

               3.

               În situația în care un agricultor nu respectă cerințele de reglementare în materie de gestionare și bune condiții agricole și de mediu în 2007 și 2008, dar nerespectarea lor este stabilită/constatată abia în 2011, la calcularea reducerii ajutoarelor este aplicabil atunci Regulamentul nr. 1782/2003 al Consiliului coroborat cu Regulamentul nr. 796/2004 al Comisiei sau se aplică Regulamentul nr. 73/2009 al Consiliului coroborat cu Regulamentul nr. 1122/2009 al Comisiei?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO 2003, L 270, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a eco-condiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (JO 2004, L 141, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 210).

      (3)  Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO 2009, L 30, p. 16).

      (4)  Regulamentul Consiliului (CE) nr. 1122/2009 din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009, L 316, p. 65).


title: Cauza T-489/11: Acțiune introdusă la 20 septembrie 2011 — Ruse Industry/Comisia

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/36

         Acțiune introdusă la 20 septembrie 2011 — Ruse Industry/Comisia
   (Cauza T-489/11)
   2011/C 347/66
   Limba de procedură: bulgara

      Părțile

      Reclamantă: Ruse Industry (Ruse, Bulgaria) (reprezentant: A. Angelov, S. Panov, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul

   Cerere de modificare a articolelor 2, 3, 4 și 5 din Decizia Comisiei din 13 iulie 2011 privind ajutorul de stat C 12/2010 și N 389/2009 acordat de Bulgaria în favoarea Ruse Industry.

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               Constatarea nulității articolelor 2, 3, 4 și 5 din Decizia Comisiei din 13 iulie 2011 privind ajutorul de stat C 12/2010 și N 389/2009 acordat de Bulgaria în favoarea Ruse Industry;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE

                           —

                           Ceea ce Comisia consideră a fi o incapacitate a statului de a lua măsuri pentru recuperarea sumelor datorate nu constituie un ajutor de stat nou în sensul articolului 1 litera (c) din Regulamentul nr. 659/1999 a Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (1) și nici modificarea unui ajutor de stat existent. Astfel, reclamanta consideră că nu a avut loc o majorare a datoriei globale a statului, și chiar dacă aceasta ar fi fost situația, acest lucru nu ar putea să justifice calificarea faptului litigios drept ajutor de stat nou.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 263 al doilea paragraf a treia teză TFUE

                           —

                           Fără a face trimitere la vreun element de probă și fără nicio motivare, Comisia a decis în mod eronat că faptul că statul nu a cerut plata sumelor datorate constituia un avantaj pentru întreprindere care ar denatura concurența și care în acest sens era incompatibil cu piața internă.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor de procedură

                           —

                           Concluziile Deciziei Comisiei nu sunt motivate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 14 din Regulamentul nr. 659/1999.

                           —

                           Decizia în litigiu nu precizează cuantumul care trebuie recuperat de la reclamantă, și nici dobânzile pe baza unei rate adecvate stabilite de Comisie.

      (1)  JO L 83, p. 1, Ediție specială 08/vol. 1, p. 41.


title: Cauza C-396/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 27 iulie 2011 — procedură penală împotriva lui Ciprian Vasile Radu

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/15

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Curtea de Apel Constanța (România) la data de 27 iulie 2011 — procedură penală împotriva lui Ciprian Vasile Radu
   (Cauza C-396/11)
   2011/C 282/29
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Constanța

      Partea din acțiunea principală

   Ciprian Vasile Radu

      Întrebările preliminare

               1.

               Dacă normele juridice conținute de articolul 5 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale și articolul 6 combinat cu articolul 48 și articolul 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin raportare și la articolul 5 paragraful 3 și 4, articolul 6 paragraful 2 și 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale constituie norme juridice comunitare primare, cuprinse în tratatele constitutive?

               2.

               Acțiunea autorității judiciare desemnate din statul de executare a unui mandat european de arestare, constând în privarea de libertate și predarea forțată, fără acceptul persoanei față de care s-a emis un mandat european de arestare (persoana solicitată a fi arestată și predată), constituie ingerințe realizate de statul de executare în exercițiul dreptului (persoanei solicitată a fi arestată și predată) la libertate individuală, cuprins în dreptul Uniunii potrivit articolului 6 din TUE combinat cu articolul 5 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale și potrivit articolului 6 combinat cu articolul 48 și articolul 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin raportare și la articolul 5 paragraful 3 și 4, articolul 6 paragraful 2 și 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale?

               3.

               Dacă ingerința statului de executare a unui mandat european de arestare, în exercițiul drepturilor și garanțiilor cuprinse în articolul 5 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale și potrivit articolului 6 combinat cu articolul 48 și articolul 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin raportare și la articolul 5 paragraful 3 și 4, articolul 6 paragraful 2 și 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale trebuie să îndeplinească condiția necesității într-o societate democratică și pe cea a proporționalității acesteia cu scopul concret urmărit?

               4.

               Dacă autoritatea judiciară desemnată din statul de executare a unui mandat european de arestare, poate respinge cererea de predare, fără a încălca obligațiile stabilite de tratatele constitutive și celelalte norme juridice comunitare, pe motivul neîndeplinirii cumulative a condițiilor necesare potrivit articolului 5 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale și articolul 6 combinat cu articolul 48 și articolul 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin raportare și la articolul 5 paragraful 3 și 4, articolul 6 paragraful 2 și 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale?

               5.

               Dacă autoritatea judiciară desemnată din statul de executare a unui mandat european de arestare, poate respinge cererea de predare, fără a încălca obligațiile stabilite de tratatele constitutive și celelalte norme juridice comunitare, pe motivul netranspunerii, totale sau parțiale, sau a transpunerii defectuoase (în sensul neîndeplinirii condiției reciprocității) de către statul emitent al unui mandat european de arestare a Deciziei-cadru 2002/584/JAI (1) a Consiliului Uniunii Europene?

               6.

               Dacă normele juridice conținute de articolul 5 paragraful 1 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale și articolul 6 combinat cu articolul 48 și articolul 52 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin raportare și la articolul 5 paragraful 3 și 4, articolul 6 paragraful 2 și 3 din Convenția pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale la care se face trimitere în articolul 6 din TUE, intră în conflict cu dreptul intern al statului membru al Uniunii Europene — România, respectiv cu titlul III al Legii nr. 302/2004, precum și dacă Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului Uniunii Europene este corect transpusă prin aceste norme?

      (1)  Decizia-cadru din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre (JO L 190, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 3).


title: Cauza T-487/07: Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2009 — Imperial Chemical Industries/OAPI (FACTORY FINISH)

text:
               29.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 205/47

         Ordonanța Tribunalului de Primă Instanță din 2 iulie 2009 — Imperial Chemical Industries/OAPI (FACTORY FINISH)
   (Cauza T-487/07) (1)

   2009/C 205/87

      Limba de procedură: engleza

   Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 51, 23.2.2008.


title: Cauza C-503/11 P: Recurs introdus la 30 septembrie 2011 de ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, fostă ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, și de ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauzele conexate T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană

text:
               26.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 347/21

         Recurs introdus la 30 septembrie 2011 de ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, fostă ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, și de ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) pronunțate la 13 iulie 2011 în cauzele conexate T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană
   (Cauza C-503/11 P)
   2011/C 347/31
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Recurente: ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, fostă ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, și ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (reprezentant: K. Blau-Hansen, avocat)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în tot a Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 13 iulie 2011, pronunțată în cauzele conexate T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 și T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană), în măsura în care prin aceasta se respinge acțiunea și în măsura în care privește recurentele;

               —

               cu titlu subsidiar, reducerea la un cuantum mai rezonabil a amenzii aplicate recurentelor la articolul 2 din Decizia Comisiei Europene din 21 februarie 2007, care a făcut obiectul acțiunii;

               —

               cu titlu mai subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.

      Motivele și principalele argumente

   Prin prezentul recurs, recurentele contestă Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 13 iulie 2011, pronunțată, printre altele, în cauza T-147/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs și alții/Comisia Europeană), în măsura în care prin aceasta s-a respins acțiunea introdusă la 7 mai 2007 împotriva Deciziei C(2007) 512 final a Comisiei Europene din 21 februarie 2007 (cazul COMP/E-1/38.823 — Lifturi și scări rulante) și în măsura în care hotărârea privește recurentele.
   Recurentele invocă în total patru motive privind necompetența Comisiei, încălcarea normelor fundamentale de procedură, încălcarea Tratatului CE, respectiv a Tratatului FUE și a normelor juridice care trebuie aplicate pentru punerea în aplicare a acestor tratate, precum și abuzul de putere și încălcarea drepturilor fundamentale.
   În primul rând, recurentele susțin că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât ar fi confirmat competența Comisiei de a pune în aplicare procedura. În opinia acestora, Tribunalul ar fi trebuit să declare nulitatea deciziei Comisiei ca urmare a inaplicabilității articolului 101 TFUE (ex articolul 81 CE), din cauza lipsei de relevanță interstatală a încălcărilor locale imputate. Chiar și în cazul în care ar declara aplicabil articolul 101 TFUE, Tribunalul ar fi trebuit să țină cont de faptul că, în conformitate cu Comunicarea privind cooperarea, sistemul de competențe paralele întemeiat pe Regulamentul nr. 1/2003 (1) s-ar opune în orice caz competenței Comisiei. În sfârșit, Tribunalul nu ține cont de faptul că deschiderea ulterioară a procedurii de către Comisie ar reprezenta o încălcare a certitudinii și a legalității în materie de sancțiuni, protejate în calitate de principiu fundamental de drept.
   În al doilea rând, recurentele susțin că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept confirmând decizia Comisiei prin care se stabilește răspunderea solidară a recurentelor pe baza cifrei de afaceri a concernului ThyssenKrupp AG. Astfel, hotărârea încalcă articolul 23 din Regulamentul nr. 1/2003, principiul statului de drept care se manifestă sub forma principiului de drept nulla poena sine lege, principiul proporționalității în materie de sancțiuni, principiul in dubio pro reo și principiul legalității răspunderii penale (nulla poena sine culpa). Hotărârea este nelegală întrucât se întemeiază pe prezumția că o filială alcătuiește împreună cu societatea-mamă (și cu alte societăți din cadrul concernului) o colectivitate cu răspundere solidară, sub forma unei unități economice. Pe de altă parte, independent de această critică, hotărârea încalcă principiul legalității răspunderii penale, pentru că recurentele au fost obligate în solidar împreună cu societățile lor mamă la plata unei amenzi. Cu titlu subsidiar, recurentele susțin că Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept întrucât a confirmat răspunderea în solidar în pofida lipsei unei repartizări a răspunderii în cadrul concernului.
   În al treilea rând, recurentele susțin că, în hotărâre, Tribunalul și-a încălcat obligația legală de examinare completă întrucât a analizat insuficient caracterul disproporționat al stabilirii cuantumurilor de plecare ale amenzilor, al factorului multiplicator, precum și lipsa aprecierii de către Comisie a cooperării recurentelor și a încălcat astfel dreptul fundamental la un proces echitabil și garanția protecției juridice pe care o implică.
   În al patrulea rând, în ceea ce privește stabilirea cuantumului de bază al amenzilor pentru încălcarea referitoare la Germania se invocă încălcarea principiului proporționalității și a principiului egalității de tratament, întrucât în stabilirea acestei sume s-a inclus cifra de afaceri rezultată din produse care nu fac obiectul încălcării, deși acestei stabiliri i s-ar opune motive imperative. În această privință, în raport cu Schindler, Tribunalul ar fi realizat o motivare diferențiată în mod întemeiat, însă, în mod nelegal, în raport cu recurenta nu a efectuat o astfel de distincție.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-133/12: Hotărârea Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Ben Ali/Consiliul ( „Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia — Înghețare de fonduri — Temei juridic — Dreptul de proprietate — Articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale — Adaptarea în timp a efectelor unei anulări — Răspundere extracontractuală — Inexistența unui prejudiciu material” )

text:
               19.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 151/18

         Hotărârea Tribunalului din 2 aprilie 2014 – Ben Ali/Consiliul
   (Cauza T-133/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia - Înghețare de fonduri - Temei juridic - Dreptul de proprietate - Articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale - Adaptarea în timp a efectelor unei anulări - Răspundere extracontractuală - Inexistența unui prejudiciu material”))
   2014/C 151/23
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Franța) (reprezentant: A. de Saint Remy, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: G. Étienne și S. Kyriakopoulou, agenți)

      Intervenientă în susținerea pârâtului: Comisia Europeană (reprezentanți: É. Cujo și M. Konstantinidis, agenți)

      Obiectul

   Pe de o parte, o cerere de anulare a Deciziei 2012/50/PESC a Consiliului din 27 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2011/72/PESC privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia (JO L 27, p. 11), în măsura în care această decizie îl privește și, pe de altă parte, o cerere prin care se solicită plata unor daune interese

      Dispozitivul

               1)

               Anulează anexa la Decizia 2011/72/PESC a Consiliului din 31 ianuarie 2011 privind măsuri restrictive îndreptate împotriva anumitor persoane și entități având în vedere situația din Tunisia, astfel cum a fost modificată prin Decizia de punere în aplicare 2011/79/PESC a Consiliului din 14 februarie 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/72, în măsura în care această anexă a fost prelungită prin Decizia 2012/50/PESC a Consiliului din 27 ianuarie 2012 de modificare a Deciziei 2011/72 și menționează numele domnului Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali.

               2)

               Menține efectele anexei la Decizia 2011/72, astfel cum a fost modificată prin Decizia de punere în aplicare 2011/79 și prelungită prin Decizia 2012/50, în privința domnului Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali până la expirarea termenul de introducere a recursului împotriva prezentei hotărâri sau, dacă un recurs este introdus în acest termen, până la respingerea acestuia.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata propriilor cheltuieli de judecată, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate de domnul Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali.

               5)

               Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 165, 9.6.2012.


title: Apel pentru depunerea candidaturilor pentru postul de grefier al Curții de Justiție a Uniunii Europene

text:
               26.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 168/6

         APEL PENTRU DEPUNEREA CANDIDATURILOR
   pentru postul de grefier al Curții de Justiție a Uniunii Europene
   2010/C 168/06
   Postul de grefier al Curții de Justiție a Uniunii Europene urmează să devină vacant. Grefierul va fi desemnat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 12 din Regulamentul de procedură al Curții.
   Grefierul este numit pentru un mandat de 6 ani. Statutul și condițiile de exercitare a funcției acestuia sunt reglementate de Statutul Curții, de Regulamentul de procedură al Curții și de Regimul financiar al membrilor Comisiei și ai Curții de Justiție (Regulamentul nr. 422/67/CEE al Consiliului din 25 iulie 1967).

      Natura funcției

   Grefierul asistă Curtea de Justiție în exercitarea funcțiilor sale jurisdicționale, îndeplinind atribuțiile descrise la articolul 17 din Regulamentul de procedură al Curții.
   Pe de altă parte, grefierul este secretarul general al instituției, care se compune din trei instanțe: Curtea de Justiție, Tribunalul și Tribunalul Funcției Publice. Sub autoritatea președintelui Curții, grefierul asigură administrarea instituției și gestionarea personalului și serviciilor acesteia. De asemenea, prin delegare din partea Curții, grefierul exercită funcția de ordonator al creditelor care figurează în bugetul instituției.

      Competențe necesare

   Orice candidat trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

               —

               să fie cetățean al unuia dintre statele membre ale Uniunii Europene;

               —

               să aibă o pregătire juridică completă atestată printr-o diplomă universitară și cunoștințe aprofundate de drept al Uniunii Europene și despre funcționarea instanțelor acesteia;

               —

               să aibă cel puțin 15 ani experință profesională, din care o parte semnificativă în funcții de responsabilitate de nivel foarte înalt;

               —

               să cunoască foarte bine limba franceză și să cunoască bine o altă limbă oficială a Uniunii Europene. Cunoașterea altor limbi oficiale va fi apreciată.

      Depunerea candidaturilor

   Candidaturile trebuie să fie primite de Curtea de Justiție, exclusiv prin e-mail trimis la adresa Greffier.CJUE@curia.europa.eu, până cel târziu la 18 iulie 2010. Candidaturile trebuie să fie însoțite de un curriculum vitae care să cuprindă toate informațiile referitoare la vârstă, cetățenie, titluri universitare, cunoștințe lingvistice, ocupații actuale și anterioare, precum și cu privire la eventuala experiență juridică și internațională a candidaților.


title: Cauza T-84/17: Ordonanța Tribunalului din 18 mai 2017 – Consorzio IB Innovation/Comisia

text:
               17.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 231/54

         Ordonanța Tribunalului din 18 mai 2017 – Consorzio IB Innovation/Comisia
   (Cauza T-84/17) (1)

   (2017/C 231/70)
   Limba de procedură: italiana
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 95, 27.3.2017.


title: Cauza C-395/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 27 iulie 2011 — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid

text:
               22.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/18

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Bundesfinanzhof (Germania) la 27 iulie 2011 — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid
   (Cauza C-395/11)
   2011/C 311/29
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Pârâtă: Finanzamt Lüdenscheid

      Cealaltă parte: Rolf & Co. OHG

      Întrebările preliminare

               1.

               În afară de servicii, noțiunea de lucrări de construcții, în sensul articolului 2 punctul 1 din Decizia 2004/290/CE (1), cuprinde și livrări?

               2.

               În cazul în care autorizația prin care beneficiarul este încadrat în categoria persoanelor obligate la plata taxei se referă și la livrări:
               Statul destinatar al deciziei de autorizare este abilitat să aplice decizia numai parțial pentru anumite subgrupuri, precum categorii speciale de lucrări de construcții, și pentru serviciile prestate anumitor beneficiari?

               3.

               În cazul în care statul membru este abilitat să instituie anumite subgrupuri, există restricții pentru acel stat membru în privința instituirii subgrupurilor respective?

               4.

               În cazul în care statul membru nu este abilitat să instituie un subgrup în general (a se vedea întrebarea 2 de mai sus) sau nu are acest drept din cauza nerespectării restricțiilor menționate (a se vedea întrebarea 3 de mai sus):

                           (a)

                           Care sunt consecințele juridice rezultate în urma unei instituiri neautorizate a unui subgrup?

                           (b)

                           Instituirea neautorizată a unui subgrup are drept urmare faptul că dispoziția prevăzută de legislația națională nu se aplică numai în favoarea anumitor persoane impozabile sau că nu se aplică în general?

      (1)  Decizia 2004/290/CE a Consiliului din 30 martie 2004 de autorizare a Germaniei de a aplica o măsură de derogare de la dispozițiile articolului 21 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri (JO L 94, p. 59).


title: Cauza T-301/08: Acțiune introdusă la 6 august 2008 — Laura Ashley/OAPI — Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)

text:
               27.9.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 247/21

         Acțiune introdusă la 6 august 2008 — Laura Ashley/OAPI — Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)
   (Cauza T-301/08)
   (2008/C 247/42)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Laura Ashley Ltd (London, Regatul Unit) (reprezentant: J. Guise, Solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Tiziana Bucci (Viareggio, Italia)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 28 mai 2008 pronunțate în cauza R 1237/2007-1 și respingerea opoziției și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: reclamanta.

      Marca comunitară vizată: marca verbală „LAURA ASHLEY” pentru diferite produse din clasele 3, 18, 24 și 25.

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs.

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: marca figurativă internațională „Ashley's” pentru produse din clasa 25 înregistrată sub nr. 311 675; marca figurativă italiană „Ashley's” pentru produse din clasele 3, 18, 24 și 25 înregistrată sub nr. 517 151; marca figurativă internațională „Ashley's il primo Cashmere Italiano” pentru produse din clasa 25 înregistrată sub nr. 646 926.

      Decizia diviziei de opoziție: admite opoziția în totalitate.

      Decizia camerei de recurs: respinge recursul.

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 al Consiliului, întrucât Camera de recurs nu a stabilit dacă reclamanta utiliza marca comunitară solicitată fără un motiv întemeiat.


title: Cauza C-551/09: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Austria

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/32

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2009 — Comisia Europeană/Republica Austria
   (Cauza C-551/09)
   2010/C 63/52
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: K. Gross și M. Adam, agenți)

      Pârâtă: Republica Austria

      Concluziile reclamantei

   Reclamanta solicită Curții

               —

               declararea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pentru recuperarea ajutorului, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 TFUE, precum și al articolelor 1-3 din Decizia Comisiei din 30 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland (2008/719/CE);

               —

               declararea faptului că, prin necomunicarea la timp către Comisie a informațiilor necesare pentru calcularea cuantumului ajutorului, Republica Austria nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 288 TFUE, precum și al articolului 4 din Decizia Comisiei din 30 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland (2008/719/CE);

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Potrivit Comisiei, termenul acordat Republicii Austria în temeiul Deciziei Comisiei din 30 aprilie 2008 privind ajutorul de stat C 56/06 (ex NN 77/06) pus în aplicare de Austria pentru privatizarea Bank Burgenland (2008/719/CE) în vederea comunicării informațiilor necesare pentru calcularea ajutorului a expirat.
   Acordul realizat între Comisie și Republica Austria după expirarea termenului menționat cu privire la cuantumul sumei care trebuie recuperată ar fi fost revocat ulterior de Republica Austria întrucât societatea căreia îi era adresată cererea de restituire ar fi avut în vedere, în cazul unei obligări la plată, renunțarea la achiziția Bank Burgenland. Aceasta ar fi atras după sine, potrivit informațiilor furnizate de Republica Austria, consecințe grave pentru economia landului Burgenland. În opinia Comisiei însă, aceasta nu justifică renunțarea la restituirea solicitată.
   Totodată, nici acțiunea judecătorească introdusă împotriva deciziei menționate mai sus nu poate afecta executarea acesteia.