title: Cauza C-507/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Firenze (Italia) la 25 octombrie 2010 — Denise Bernardi, prin reprezentant legal Katia Mecacci/Fabio Bernardi

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/20

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Firenze (Italia) la 25 octombrie 2010 — Denise Bernardi, prin reprezentant legal Katia Mecacci/Fabio Bernardi
   (Cauza C-507/10)
   ()
   2011/C 13/36
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Firenze

      Părțile din acțiunea principală

      Persoana vătămată: Denise Bernardi, prin reprezentant legal Katia Mecacci

      Persoana anchetată: Fabio Bernardi

      Întrebarea preliminară

   Articolele 2, 3 și 8 din Decizia-cadru 2001/220/JAI din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale (1), trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale, precum articolul 392 paragraful 1bis din Codul de procedură penală italian, în măsura în care nu prevede obligația Ministerului Public de a solicita audierea și examinarea persoanei vătămate, victimă minoră, în forma administrării anticipate, față de o ședință publică, a probatoriului, și articolul 394 din Codul de procedură penală care nu prevede posibilitatea persoanei vătămate, victimă minoră, de a se adresa unei instanțe împotriva deciziei negative a Ministerului Public cu privire la cererea acesteia de a fi audiată în formele corespunzătoare ale administrării anticipate a probatoriului?

      (1)  JO L 82, p. 1, Ediție specială 19/vol. 03, p. 104.


title: Cauza T-73/16 P: Recurs introdus la 18 februarie 2016 de către Carlo De Nicola împotriva Hotărârii pronunțate la 18 decembrie 2015 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-37/12, De Nicola/BEI

text:
               4.4.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 118/38

         Recurs introdus la 18 februarie 2016 de către Carlo De Nicola împotriva Hotărârii pronunțate la 18 decembrie 2015 de Tribunalul Funcției Publice în cauza F-37/12, De Nicola/BEI
   (Cauza T-73/16 P)
   (2016/C 118/44)
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxemburg) (reprezentant: G. Ferabecoli, avocat)
   Cealaltă parte din procedură: Banca Europeană de Investiții

      Concluziile reclamantului

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               admiterea prezentului recurs și, prin modificarea în parte a hotărârii atacate, anularea punctului 2 din dispozitiv, precum și a punctelor 59-61, 63-69 și 71 din hotărârea propriu-zisă;

               —

               în consecință, constatarea hărțuirii săvârșite de BEI împotriva domnului De Nicola și obligarea BEI la repararea prejudiciului suferit de domnul De Nicola sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei în fața altei camere a Tribunalului Funcției Publice, pentru ca, în cadrul unui complet de judecată diferit, să se pronunțe din nou cu privire la punctele anulate. Ulterior efectuării expertizei medicale solicitate,

               —

               obligarea părții adverse la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice (judecător unic) din 18 decembrie 2015, De Nicola/Banca Europeană de Investiții (F-37/12).
   Motivele și principalele argumente sunt similare celor invocate în cauza T-70/16 P, De Nicola/BEI.


               24.2.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 42/22

         Repartizarea judecătorilor camerelor de judecată
   (2007/C 42/40)
   La data de 15 ianuarie 2007, Tribunalul de Primă Instanță a hotărât, ca urmare a preluării funcțiilor de judecători de către dl Tchipev și de către dl Ciucă, să modifice compunerea camerelor, pentru perioada cuprinsă între 15 ianuarie 2007 și 31 august 2007 și să repartizeze judecătorii în cadrul acestora, după cum urmează:

                  Prima cameră lărgită, în compunerea de cinci judecători:

                           Dl Vesterdorf, președinte de cameră, dl Cooke, dl García-Valdecasas, dna Labucka, dl Prek și dl Ciucă, judecători;

                  Prima cameră, în compunerea de trei judecători:

                           Dl Cooke, președinte de cameră

                                       a)

                                       dl García-Valdecasas și dl Ciucă, judecători;

                                       b)

                                       dna Labucka și dl Prek, judecători;

                  A doua cameră lărgită, în compunerea de cinci judecători:

                           Dl Pirrung, președinte de cameră, dl Meij, dl Forwood, dna Pelikánová și dl Papasavvas, judecători;

                  A doua cameră, în compunerea de trei judecători:

                           Dl Pirrung, președinte de cameră

                                       a)

                                       dl Meij și dna Pelikánová, judecători;

                                       b)

                                       dl Forwood și dl Papasavvas, judecători;

                  A treia cameră lărgită, în compunerea de cinci judecători:

                           Dl Jaeger, președinte de cameră, dna Tiili, dl Azizi, dna Cremona, dl Czúcz și dl Tchipev, judecători;

                  A treia cameră, în compunerea de trei judecători:

                           Dl Jaeger, președinte de cameră

                                       a)

                                       dna Tiili, dl Czúcz și dl Tchipev, judecători;

                                       b)

                                       dl Azizi și dna Cremona, judecători;

                  A patra cameră lărgită, în compunerea de cinci judecători:

                           Dl Legal, președinte de cameră, dna Wiszniewska-Białecka, dl Vadapalas, dl Moavero Milanesi și dl Wahl, judecători;

                  A patra cameră, în compunerea de trei judecători:

                           Dl Legal, președinte de cameră

                                       a)

                                       dl Vadapalas și dl Wahl, judecători;

                                       b)

                                       dna Wiszniewska-Białecka și dl Moavero Milanesi, judecători;

                  A cincea cameră lărgită, în compunerea de cinci judecători:

                           Dl Vilaras, președinte de cameră, dna Martins Ribeiro, dl Dehousse, dl Šváby și dna Jürimäe, judecători;

                  A cincea cameră, în compunerea de trei judecători:

                           Dl Vilaras, președinte de cameră

                                       a)

                                       dna Martins Ribeiro și dna. Jürimäe, judecători;

                                       b)

                                       dl Dehousse și dl Šváby, judecători.

         În cadrul primei camere lărgite, în compunerea de cinci judecători, judecătorii care vor forma împreună cu președintele completul de cinci judecători vor fi cei trei judecători din completul învestit inițial și un judecător dintr-un alt complet, care va fi desemnat conform unui sistem de rotație, în ordinea prevăzută de articolul 6 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță.
   În cadrul celei de-a treia camere lărgite, în compunerea de cinci judecători, judecătorii care vor forma împreună cu președintele completul de judecată de cinci judecători vor fi:

               —

               în ipoteza în care completul de judecată a) este învestit inițial, în afara celor trei judecători care fac parte din acest complet, doi judecători din completul de judecată b);

               —

               în ipoteza în care completul de judecată b) este inițial sesizat, în afara celor trei judecători care compun acest complet, doi judecători din completul de judecată a), care vor fi desemnați prin rotație.

         În cadrul celei de-a treia camere, în compunerea de trei judecători, președintele camerei va forma completul fie împreună cu judecătorii menționați la litera b), fie cu doi din cei trei judecători menționați la litera a), prin raportare la completul de judecată căruia îi aparține judecătorul raportor.
   În cadrul celor de-a doua, a patra și a cincea camere, în compunerea de trei judecători, președintele camerei va forma completul fie împreună cu judecătorii menționați la litera a), fie împreună cu judecătorii menționați la litera b), prin raportare la completul de judecată căruia îi aparține judecătorul raportor.
   Pentru cauzele în care președintele camerei este judecător raportor, acesta va forma completul de judecată împreună cu judecătorii unuia dintre completele acesteia, alternativ, în ordinea înregistrări cauzelor, cu excepția situației când există cauze conexe.
   Criterii de repartizare a cauzelor camerelor de judecată
   La data de 15 ianuarie 2007, Tribunalul a stabilit următoarele criterii de repartizare a cauzelor camerelor de judecată pentru perioada cuprinsă între 15 ianuarie 2007 și 31 august 2007, în conformitate cu articolul 12 din Regulamentul de procedură:

               1.

               Cauzele sunt repartizate, la momentul depunerii cererii, camerelor compuse din trei judecători, sub rezerva aplicării ulterioare a articolelor 14 și 51 din Regulamentul de procedură.

               2.

               Cauzele sunt repartizate între camere în conformitate cu trei rotații distincte stabilite în funcție de data înregistrării cauzelor la grefă:

                           —

                           pentru cauzele privind aplicarea regulilor concurenței aplicabile întreprinderilor, regulilor privind ajutoarele acordate de stat și regulile privind măsurile de protecție comercială;

                           —

                           pentru cauzele privind drepturile de proprietate intelectuală la care se referă articolul 130 alineatul (1) din Regulamentul de procedură;

                           —

                           pentru toate celelalte cauze.

                     În cadrul acestor rotații, cea de-a treia cameră va fi luată în considerare de două ori la fiecare a cincea rotație.
               Președintele Tribunalului va putea acorda derogări de la aceste rotații, ținând seama de existența unor cauze conexe sau pentru a asigura o repartizare echilibrată a sarcinilor de lucru.


title: Cauza T-251/16 R: Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2016 – Directorul general al OLAF/Comisia („Măsuri provizorii — Drept instituțional — Decizie de ridicare a imunității de jurisdicție a directorului general al OLAF — Act care poate periclita independența directorului general — Cerere de suspendare a executării — Lipsa urgenței”)

text:
               5.9.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 326/28

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 20 iulie 2016 – Directorul general al OLAF/Comisia
   (Cauza T-251/16 R)
   ((„Măsuri provizorii - Drept instituțional - Decizie de ridicare a imunității de jurisdicție a directorului general al OLAF - Act care poate periclita independența directorului general - Cerere de suspendare a executării - Lipsa urgenței”))
   (2016/C 326/50)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Directorul general al Oficiului European de Luptă Antifraudă (reprezentanți: L. Jelínek, agent, asistat de G. M. Roberti și de I. Perego, avocați)

      Pârâtă: Comisia europeană (reprezentanți: K. Banks, J. P. Keppenne și J. Baquero Cruz, agenți)

      Obiectul

   Cerere întemeiată pe articolele 278 și 279 TFUE și având ca obiect suspendarea executării Deciziei C(2016) 1449 final a Comisiei din 2 martie 2016 privind o cerere de ridicare a imunității.

      Dispozitivul

               1)

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2)

               Revocă Ordonanța din 6 iunie 2016 dată în cauza T-251/16 R.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-308/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Germania) la 20 iunie 2011 — Chemische Fabrik Kreussler & Co. GmbH/John O. Butler GmbH

text:
               24.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 282/2

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Germania) la 20 iunie 2011 — Chemische Fabrik Kreussler & Co. GmbH/John O. Butler GmbH
   (Cauza C-308/11)
   2011/C 282/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Oberlandesgericht Frankfurt am Main

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Chemische Fabrik Kreussler & Co. GmbH

      Pârâtă: John O. Butler GmbH

      Întrebările preliminare

               1.

               Pentru definirea noțiunii „acțiune farmacologică” de la articolul 1 punctul 2 litera (b) din Directiva 2001/83/CE (1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE (2), se poate recurge la orientarea elaborată sub egida Comisiei Europene privind distincția dintre medicamente și dispozitive medicale, „Medical Devices: Guidance document”, conform căreia este necesară interacțiunea dintre moleculele substanței în discuție și o componentă celulară, denumită în mod uzual receptor, care are ca rezultat fie o reacție directă, fie blocarea reacției unui alt agent?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, noțiunea „acțiune farmacologică” presupune interacțiunea dintre moleculele substanței în discuție și componentele celulare ale utilizatorului sau este suficientă interacțiunea dintre substanța în discuție și orice componentă celulară care nu face parte din corpul uman?

               3.

               În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare sau în cazul în care niciuna dintre definițiile propuse în cadrul celei de a doua întrebări nu este luată în considerare, care este definiția la care trebuie să se recurgă?

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3).

      (2)  Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de modificare a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 136, p. 34, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 116).


title: Cauza T-405/12: Acțiune introdusă la 10 septembrie 2012 — FH (*)/Comisia

text:
                  27.10.2012

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  C 331/32

         Acțiune introdusă la 10 septembrie 2012 —  FH (*1)/Comisia
         (Cauza T-405/12)
         (2012/C 331/61)
         Limba de procedură: franceza

            Părțile

            Reclamant: FH (*1) (reprezentanți: É. Boigelot și R. Murru, avocați)

            Pârâtă: Comisia Europeană

            Concluziile

         Reclamantul solicită Tribunalului:

                     —

                     declararea acțiunii ca fiind admisibilă și întemeiată;

                     —

                     în consecință,

                                 —

                                 înainte de pronunțarea hotărârii și cu titlu de măsură de cercetare judecătorească, dispunerea prezentării contractului cadru DI/06350-00 care ar fi fost încheiat între Comisie și societatea Intrasoft;

                                 —

                                 anularea deciziei din 10 iulie 2012, precum și, pe cale de consecință, a rectificării din 11 iulie 2012;

                                 —

                                 obligarea Comisiei Europene la repararea prejudiciului suferit de reclamant, stabilit la suma totală de 12 500 eur, sub rezerva majorării acesteia în cursul procedurii;

                                 —

                                 în orice caz, obligarea pârâtei la plata tuturor cheltuielilor de judecată, în conformitate cu articolul 87 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.

            Motivele și principalele argumente

         În susținerea acțiunii în anulare, reclamantul invocă trei motive.

                     1.

                     Primul motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului obligației de motivare, a principiului încrederii legitime și a dreptului la apărare, întrucât reclamantul a fost informat verbal despre decizia în litigiu privind retragerea cu efect imediat a cardurilor sale de acces în clădirile Comisiei și care este prevăzută numai în procesul-verbal al unei audieri a reclamantului de către departamentul Resurse umane și securitate al Comisiei. Reclamantul susține că decizia în litigiu nu precizează elementele care au determinat Comisia să adopte o astfel de decizie și că temeiul juridic al deciziei a fost comunicat reclamantului printr-o rectificare intervenită după ce decizia își produsese efectele.

                     2.

                     Al doilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului prezumției de nevinovăție, întrucât se pare că decizia în litigiu este întemeiată numai pe faptul că reclamantul ar fi fost audiat de poliția belgiană în cadrul unei anchete care nu îl vizează, ci privește un prieten din copilărie al acestuia, cu care purta ocazional convorbiri telefonice.

                     3.

                     Al treilea motiv, întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității, întrucât Comisia a interzis accesul reclamantului în clădirile sale, deși nu s-a reținut nicio acuzație împotriva sa și acesta nu era vizat de ancheta poliției în cauză.

            (*1)  Informații șterse sau înlocuite în contextul cadrului legal de protecție a datelor cu caracter personal și/sau a confidențialității.


title: Cauza T-402/15: Acțiune introdusă la 22 iulie 2015 – Republica Polonă/Comisia Europeană

text:
               21.9.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 311/57

         Acțiune introdusă la 22 iulie 2015 – Republica Polonă/Comisia Europeană
   (Cauza T-402/15)
   (2015/C 311/62)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei Comisiei Europene din 11 mai 2015 [notificată ca documentul C(2015) 3228] prin care se refuză acordarea unei contribuții financiare din Fondul european de dezvoltare regională pentru proiectul major „Centrul european de servicii partajate – Sisteme logistice inteligente” în cadrul programului operațional „Economie inovatoare” ca ajutor structural în cadrul obiectivului „Convergență în Polonia”;

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 41 alineatul (1), ale articolului 56 alineatul (3) și ale articolului 60 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006, precum și a principiului cooperării loiale, întrucât evaluarea proiectului nu a respectat limitele criteriilor de selecție definite de comitetul de supraveghere, deși aceste criterii nu au fost contestate de Comisie atunci când au fost stabilite, și pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 pentru nerespectarea vădită a termenului de evaluare a proiectului.

               2.

               Al doilea motiv, întemeiat pe interpretarea eronată a condițiilor de acordare a unei cofinanțări prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), întrucât s-a considerat că numai investițiile care au cel la mare grad potențial de răspândire (difuzare) a inovației pot fi cofinanțate, și pe evaluarea eronată a proiectului, întrucât s-a considerat că acesta nu asigură respectarea programului operațional „Economie inovatoare” întrucât lipsește potențialul inovator.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe interpretarea eronată a condițiilor de acordare a unei cofinanțări prin intermediul FEDER, întrucât s-a considerat că pot fi cofinanțate numai investițiile care creează locuri de muncă calificate și pe evaluarea eronată a proiectului, întrucât s-a considerat că nu creează locuri de muncă calificate.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe evaluarea eronată a proiectului, întrucât s-a considerat că acesta nu asigură respectarea finalităților programului „Economie inovatoare” deoarece lipsește valoarea adăugată și efectul de stimulare.


title: Cauza F-64/06: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Bergström/Comisia [Funcționari — Numire — Agenți temporari numiți funcționari — Candidați înscriși pe o listă de rezervă înainte de intrarea în vigoare a noului statut — Norme tranzitorii de încadrare în grad cu ocazia recrutării — Încadrare în grad potrivit noilor dispoziții, mai puțin favorabile — Articolul 5 alineatul (4) și articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut]

text:
               28.8.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 234/55

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera a doua) din 8 iulie 2010 — Bergström/Comisia
   (Cauza F-64/06) (1)

   (Funcționari - Numire - Agenți temporari numiți funcționari - Candidați înscriși pe o listă de rezervă înainte de intrarea în vigoare a noului statut - Norme tranzitorii de încadrare în grad cu ocazia recrutării - Încadrare în grad potrivit noilor dispoziții, mai puțin favorabile - Articolul 5 alineatul (4) și articolul 12 alineatul (3) din anexa XIII la statut)
   2010/C 234/99
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ragnar Bergström (Linkebeek, Belgia) (reprezentanți: inițial T. Bontinck și J. Feld, avocați, ulterior T. Bontinck și S. Woog, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Currall și H. Krämer, agenți)

      Intervenient în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Arpio Santacruz și I. Šulce, agenți)

      Obiectul

   Anularea deciziei AIPN din 10 august 2005 prin care reclamantul, agent temporar și laureat al concursului general COM/A/3/02, a fost numit funcționar cu încadrarea A*6 treapta 2 în temeiul anexei XIII la statut.

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 165, 15.7.2006.


title: Cauza C-462/15: Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Verners Pudāns/Valsts ieņēmumu dienests [Trimitere preliminară — Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții — Politica agricolă comună — Regulamentul (CE) nr. 73/2009 — Sisteme de ajutor direct — Articolul 29 alineatul (1) — Obligația de a proceda la plăți integral către beneficiari — Impozit pe venit]

text:
               1.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 279/7

         Ordonanța Curții (Camera a șasea) din 28 aprilie 2016 (cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa – Letonia) – Verners Pudāns/Valsts ieņēmumu dienests
   (Cauza C-462/15) (1)

   ([Trimitere preliminară - Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții - Politica agricolă comună - Regulamentul (CE) nr. 73/2009 - Sisteme de ajutor direct - Articolul 29 alineatul (1) - Obligația de a proceda la plăți integral către beneficiari - Impozit pe venit])
   (2016/C 279/11)
   Limba de procedură: letona

      Instanța de trimitere

   Augstākā tiesa

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Verners Pudāns

      Pârâtă: Valsts ieņēmumu dienests

      Dispozitivul

   Articolul 29 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 trebuie interpretat în sensul că permite în principiu unui stat membru să supună impozitului pe venit plăţile efectuate cu titlu de scheme de ajutor enumerate în anexa I la acest regulament?

      (1)  JO C 381, 16.11.2015.


title: Cauza T-175/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 iunie 2008 — Coca-Cola/OAPI — San Polo (MEZZOPANE) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare MEZZOPANE — Mărci verbale naționale anterioare MEZZO și MEZZOMIX — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 — Lipsa riscului de confuzie )

text:
               2.8.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 197/21

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 18 iunie 2008 — Coca-Cola/OAPI — San Polo (MEZZOPANE)
   (Cauza T-175/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii figurative comunitare MEZZOPANE - Mărci verbale naționale anterioare MEZZO și MEZZOMIX - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 - Lipsa riscului de confuzie’)
   (2008/C 197/35)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: The Coca-Cola Company (Atlanta, Georgia, Statele Unite) (reprezentanți: E. Armijo Chávarri și A. Castán Pérez-Gómez, avocats)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: O. Montalto și L. Rampini, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: San Polo Srl (Montalcino, Italia) (reprezentanți: G. Casucci și F. Luciani, avocats)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 5 aprilie 2006 (cauza R 99/2005-1) privind o procedură de opoziție între The Coca-Cola Company și San Polo Srl.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă The Coca Cola Company la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 212, 2.9.2006.


title: Cauza T-363/06: Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 septembrie 2008 — Honda Motor Europe/OAPI — Seat (MAGIC SEAT) ( Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare MAGIC SEAT — Marcă figurativă națională anterioară SEAT — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 )

text:
               25.10.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 272/24

         Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 9 septembrie 2008 — Honda Motor Europe/OAPI — Seat (MAGIC SEAT)
   (Cauza T-363/06) (1)

   („Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii verbale comunitare MAGIC SEAT - Marcă figurativă națională anterioară SEAT - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94’)
   (2008/C 272/45)
   Limba de procedură: engleza
   Părțile

      Reclamantă: Honda Motor Europe Ltd (Slough, Berkshire, Regatul Unit) (reprezentanți: S. Malynicz, barrister și N. Cordell, solicitor)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentanți: S. Laitinen și A. Folliard-Monguiral, agenți)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI: Seat, SA (Barcelona, Spania)
   Obiectul
   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 7 septembrie 2006 (cauza R 960/2005-1) privind o procedură de opoziție între Seat, SA și Honda Motor Europe Ltd.
   Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Obligă Honda Motor Europe Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 20, 27.1.2007.


title: Cauza F-5/10: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Clarke/OAPI

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/54

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Clarke/OAPI
   (Cauza F-5/10)
   2010/C 63/96
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Nicole Clarke (Alicante, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, declararea nulității clauzei din contractul reclamantei prin care se prevedea încetarea automată a contractului de muncă în cazul în care reclamanta nu va fi selecționată printr-un concurs extern planificat pentru OAPI, pe de altă parte, declararea faptului că concursurile OHIM/AD/01/07, OHIM/AD/02/07, OHIM/AST/01/07 și OHIM/AST/02/02 nu au niciun efect asupra contractului reclamantei. În sfârșit, o cerere de daune interese.

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea scrisorii OAPI din 12 martie 2009 și a deciziilor OAPI cuprinse în aceasta, prin care se stabilește încetarea raportului de muncă al reclamantei prin aplicarea unui preaviz de 8 luni începând din 16 martie 2009 și constatarea continuării raportului de muncă, nesoluționat, între reclamantă și OAPI. În măsura în care Tribunalul consideră necesar, reclamanta solicită în plus anularea scrisorilor ulterioare ale OAPI, pe care aceasta nu le consideră autonome, din 3 august 2009 (suspendarea termenului timp de trei luni) și din 9 octombrie 2009 (respingerea reclamației);

               —

               anularea sau declararea nulității clauzei de reziliere a contractului prevăzută la articolul 5 din contractul de muncă al reclamantei încheiat cu OAPI;

                           —

                           în subsidiar, constatarea faptului că nici pe viitor încetarea contractului de muncă al reclamantei nu se poate întemeia pe clauza de reziliere prevăzută în acesta;

                           —

                           în subsidiar, constatarea faptului că, în orice caz, concursurile indicate în scrisoarea OAPI din 12 martie 2009 nu puteau determina efectele negative ale clauzei de reziliere;

               —

               obligarea OAPI la acordarea unei despăgubiri reclamantei într-un cuantum adecvat stabilit de instanță în mod echitabil prin evaluarea daunelor morale și imateriale suferite prin declarațiile menționate la primul paragraf din cerere;

               —

               în cazul în care activitatea profesională efectuată în mod concret de reclamantă la momentul deciziei Tribunalului și/sau plata sumelor datorate reclamantei de OAPI ar înceta în pofida menținerii unui raport de muncă din cauza conduitei ilegale a OAPI:

                           —

                           obligarea OAPI — după acceptarea obligației acestuia de a păstra aceleași condiții pentru reclamantă și de a o reintegra în serviciu — de a despăgubi integral reclamanta pentru prejudiciile materiale suferite, în special plătind toate cheltuielile eventuale efectuate și toate costurile suplimentare cauzate acesteia de comportamentul ilegal al OAPI (deducând ajutorul de șomaj primit);

                           —

                           în subsidiar, în cazul în care pentru motive de drept și de fapt în speță nu ar avea loc o reintegrare a reclamantei în serviciu și/sau o continuare a raportului de muncă în aceleași condiții, obligarea OAPI la acordarea unor despăgubiri reclamantei pentru daunele materiale pe care le-a suferit din cauza întreruperii ilegale a activității sale într-un cuantum egal cu diferența dintre venitul concret estimat și venitul pe care reclamanta l-ar fi perceput dacă ar fi fost menținut contractul, luând în considerare drepturile de pensie și alte indemnizații;

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza T-9/10: Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia

text:
               27.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 80/34

         Acțiune introdusă la 8 ianuarie 2010 — Evropaïki Dynamiki/Comisia
   (Cauza T-9/10)
   2010/C 80/57
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atena, Grecia) (reprezentanți: N. Korogiannakis și M. Dermitzakis, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei Oficiului pentru Publicații de respingere a ofertei prezentate (AO 10224) (lotul 2) de reclamantă ca urmare a cererii de ofertă deschisă AO 10224 pentru „Punerea la dispoziție de publicații electronice” (1) lotul 2, comunicată reclamantei prin scrisoarea din 29 octombrie 2009, și anularea tuturor deciziilor ulterioare ale Oficiului pentru Publicații care au legătură cu aceasta, inclusiv a celei prin care contractul a fost atribuit contractanților selectați;

               —

               anularea deciziei Oficiului pentru Publicații de atribuire a contractelor din cadrul lotului 3 al cererii de ofertă mai sus menționate către Siveco/Intrasoft și Engineering/Intrasoft, decizie comunicată reclamantei prin scrisoarea din 29 octombrie 2009, în cazul în care o societate participă direct sau indirect la ambele contracte-cadru;

               —

               obligarea pârâtei la plata de despăgubiri în valoare de 260 760 de euro pentru prejudiciul suferit de reclamantă în urma procedurii de cerere de ofertă în cauză;

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată și a altor cheltuieli și costuri efectuate de reclamantă în legătură cu prezenta acțiune, chiar și în cazul respingerii acesteia.

      Motivele și principalele argumente

   În prezenta cauză, reclamanta solicită anularea deciziei pârâtei de respingere a ofertei sale prezentate ca urmare a cererii de ofertă deschisă pentru servicii de publicații electronice (AO 10224) (lotul 2) și de atribuire a contractului contractantului selectat (loturile 2 și 3). În plus, reclamanta solicită compensarea prejudiciilor pe care susține să le-a suferit în urma procedurii de cerere de ofertă.
   În susținerea acțiunii sale, reclamanta invocă două motive.
   În primul rând, reclamanta argumentează că pârâta a săvârșit numeroase erori vădite de apreciere și că a refuzat să prezinte reclamantei o justificare sau o explicație suficientă, încălcând astfel Regulamentul financiar (2) și normele de aplicare ale acestuia, precum și Directiva 2004/18/CE (3) și articol 253 CE.
   În al doilea rând, reclamanta susține că pârâta a săvârșit erori vădite de apreciere și nu a furnizat o motivare în ceea ce privește oferta reclamantei întrucât considerațiile negative ale comitetului de evaluare sunt vagi, nedovedite, eronate și nefondate.

      (1)  JO 2009/S 109-56511.

      (2)  Regulamentul (CE, EURATOM) nr. 1605/200 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198).

      (3)  Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).


title: Cauza C-395/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 19 august 2014 – Vodafone GmbH/Republica Federală Germania

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/12

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Germania) la 19 august 2014 – Vodafone GmbH/Republica Federală Germania
   (Cauza C-395/14)
   2014/C 372/15
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesverwaltungsgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Vodafone GmbH

      Pârâtă: Republica Federală Germania

      Întrebarea preliminară

   Articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE (1) a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva-cadru) trebuie interpretat în sensul că o autoritate națională de reglementare, care a obligat un operator cu putere semnificativă pe piață să presteze servicii de terminare a apelurilor în rețelele de telefonie mobilă și care, potrivit procedurii prevăzute la dispoziția menționată din directivă, a impus obligația de a obține o autorizație privind tarifele solicitate în acest sens, este obligată să reia procedura prevăzută la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/21/CE înainte de fiecare autorizare a tarifelor solicitată în mod concret?

      (1)  (JO L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195)


title: Cauza C-165/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 3 aprilie 2017 – Morgan Stanley & Co International plc/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               3.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 213/20

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Conseil d'État (Franța) la 3 aprilie 2017 – Morgan Stanley & Co International plc/Ministre de l'Économie et des Finances
   (Cauza C-165/17)
   (2017/C 213/26)
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Conseil d'État

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Morgan Stanley & Co International plc

      Intimat: Ministre de l'Économie et des Finances

      Întrebările preliminare

               1)

               În situația în care cheltuielile suportate de o sucursală stabilită într-un prim stat membru sunt utilizate în mod exclusiv pentru realizarea operațiunilor sediului său stabilit într-un alt stat membru, dispozițiile articolului 17 alineatele (2), (3) și (5) și ale articolului 19 alineatul (1) din A șasea directivă 77/388/CEE (1), reluate la articolele 168, 169 și 173-175 din Directiva 2006/112/CE (2), trebuie să fie interpretate în sensul că acestea implică faptul că statul membru în care se află sucursala aplică acestor cheltuieli prorata de deducere aplicabilă sucursalei, stabilită în funcție de operațiunile pe care le realizează în statul membru în care este înregistrată și de normele aplicabile în acest stat, prorata de deducere aplicabilă sediului sau o prorată de deducere specifică, coroborând normele aplicabile în statele membre în care sunt înregistrate sucursala și sediul, în special în ceea ce privește existența unui eventual regim de opțiune pentru impozitarea operațiunilor cu taxa pe valoarea adăugată?

               2)

               Ce norme trebuie aplicate în situația specială în care cheltuielile suportate de sucursală contribuie la realizarea operațiunilor sale în statul în care este înregistrată, precum și la realizarea operațiunilor de la sediu, în special în privința noțiunii de cheltuieli generale și de prorata de deducere?

      (1)  A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO 1977, L 145, p. 1).

      (2)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO 2006, L 347, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7).


title: Cauza F-51/13: Acțiune introdusă la 25 mai 2013 — ZZ și alții/FEI

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/26

         Acțiune introdusă la 25 mai 2013 — ZZ și alții/FEI
   (Cauza F-51/13)
   (2013/C 226/35)
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: ZZ și alții (reprezentant: L. Levi, avocat)

      Pârât: Fondul European de Investiții

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziilor care figurează în fișele de remunerație aferente lunii februarie 2013, prin care se stabilește o ajustare anuală a salariilor limitată la 1,8 % pentru anul 2013, precum și anularea fișelor ulterioare. Pe de altă parte, cerere subsecventă de obligare a instituției la plata unor daune interese pentru prejudiciul material și moral pretins suferit.

      Concluziile reclamanților

               —

               Anularea deciziei cuprinse în fișele de remunerație ale reclamanților aferente lunii februarie 2013, decizie prin care se stabilește o ajustare anuală a salariilor limitată la 1,8 % pentru anul 2013, și, în consecință, anularea deciziilor similare cuprinse în fișele de remunerație ulterioare;

               —

               obligarea pârâtului la plata în repararea prejudiciului material (i) a soldului de salariu care corespunde aplicării ajustării anuale pentru anul 2013, și anume o majorare de 1,8 %, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2013 și 31 decembrie 2013; (ii) a soldului de salariu care corespunde efectelor aplicării ajustării anuale cu 1,8 % pentru anul 2013 asupra cuantumului salariilor care urmează să fie plătite începând cu ianuarie 2014; (iii) a dobânzilor moratorii aferente soldurilor de salariu datorate până la plata integrală a sumelor respective, rata dobânzilor moratorii aplicată urmând să fie calculată pe baza ratei stabilite de Banca Centrală Europeană pentru operațiunile principale de refinanțare, aplicabilă în perioada menționată, majorată cu trei puncte și (iv) daune interese ca urmare a pierderii puterii de cumpărare;

               —

               obligarea pârâtului la plata sumei de 1 000 de euro către fiecare reclamant, cu titlu de reparare a prejudiciului moral;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-535/09 P: Recurs introdus la 18 decembrie 2009 de Republica Estonia împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 2 octombrie 2009 în cauza T-324/05, Republica Estonia/Comisia Europeană

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/28

         Recurs introdus la 18 decembrie 2009 de Republica Estonia împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera întâi) pronunțate la 2 octombrie 2009 în cauza T-324/05, Republica Estonia/Comisia Europeană
   (Cauza C-535/09 P)
   2010/C 63/46
   Limba de procedură: estona

      Părțile

      Recurentă: Republica Estonia (reprezentant: L. Uibo)

      Celelalte părți în proces: Comisia Europeană, Republica Letonia

      Concluziile recurentei

               —

               Anularea în întregime a Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 2 octombrie 2009, Estonia/Comisia, T-324/05;

               —

               admiterea capetelor de cerere formulate în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

   Estonia consideră că hotărârea Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (denumit în continuare „Tribunalul”) trebuie anulată pentru următoarele motive:

               1.

               Tribunalul a denaturat elementele de probă și a aplicat în mod greșit principiul colegialității prevăzut la articolul 219 CE.

               2.

               Tribunalul a interpretat în mod greșit actul de aderare și Regulamentul nr. 60/2004 (1).

                           (a)

                           Tribunalul a interpretat în mod greșit articolul 6 din Regulamentul nr. 60/2004 prin faptul că a considerat că noțiunea „stoc” cuprinsă în acesta include și rezervele menajere.

                                       —

                                       Tribunalul a definit în mod prea restrictiv obiectivul Regulamentului nr. 60/2004 și al punctului 4 alineatul (2) din anexa IV la actul de aderare, limitându-l la excluderea „oricăror” perturbări.

                                       —

                                       Tribunalul a interpretat în mod greșit articolul 7 alineatele (1) și (6) din Regulamentul nr. 60/2004 prin faptul că a impus statelor membre o obligație de a elimina cantitățile de zahăr excedentare în lipsa oricărei baze legale în acest sens.

                           (b)

                           Tribunalul a interpretat în mod greșit articolul 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 60/2004 prin faptul că a restrâns în mod nelegal domeniul de aplicare al acestui text, excluzând din cadrul acestuia circumstanțele constituirii stocurilor de zahăr în Estonia.

                                       —

                                       Tribunalul a apreciat în mod greșit probele și a denaturat elementele de probă în ceea ce privește analiza argumentului Estoniei referitor la rolul important avut de constituirea de rezerve menajere în cadrul consumului și al culturii estoniene.

                                       —

                                       Tribunalul nu a apreciat în mod corect încrederea legitimă a Estoniei rezultată din asigurările primite din partea Comisiei în cursul negocierilor de aderare.

                                       —

                                       Tribunalul nu a apreciat în mod corect contribuția Uniunii Europene în ceea ce privește constituirea stocurilor.

               3.

               Tribunalul a ajuns în mod greșit la concluzia potrivit căreia Comisia nu a încălcat obligația de motivare.

               4.

               Tribunalul a ajuns în mod greșit la concluzia potrivit căreia Comisia nu a încălcat principiul bunei-credințe.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 60/2004 al Comisiei din 14 ianuarie 2004 de instituire a unor măsuri tranzitorii în sectorul zahărului în vederea aderării Republicii Cehe, Estoniei, Ciprului, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, Sloveniei și Slovaciei la Uniunea Europeană (JO L 9, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 52, p. 202).


title: Cauza C-449/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 12 august 2013 — CA Consumer Finance/Ingrid Bakkaus și alții

text:
               26.10.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 313/11

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal d'instance d'Orléans (Franța) la 12 august 2013 — CA Consumer Finance/Ingrid Bakkaus și alții
   (Cauza C-449/13)
   2013/C 313/20
   Limba de procedură: franceza

      Instanța de trimitere

   Tribunal d'instance d'Orléans

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: CA Consumer Finance

      Pârâți: Ingrid Bakkaus, Charline Bonato, născută Savary, Florian Bonato

      Întrebările preliminare

               1.

               Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori (1) trebuie interpretată în sensul că incumbă creditorului obligația de a face dovada executării corecte și depline a obligațiilor care îi revin în momentul încheierii și executării unui contract de credit și care rezultă din dreptul național de transpunere a directivei?

               2.

               Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori se opune ca dovada executării corecte și depline a obligațiilor care incumbă creditorului să poată fi făcută exclusiv prin intermediul unei clauze standard care figurează în contractul de credit, având ca obiect recunoașterea de către consumator a executării obligațiilor creditorului, necoroborată cu documentele emise de creditor și predate împrumutatului?

               3.

               Articolul 8 din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori trebuie interpretat în sensul că se opune ca verificarea bonității consumatorului să fie efectuată doar pe baza informațiilor declarate de consumator, fără un control efectiv al acestor informații prin alte elemente?

               4.

               Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori trebuie interpretat în sensul că creditorul nu poate să fi oferit explicații corespunzătoare consumatorului în cazul în care nu a verificat în prealabil situația financiară și nevoile acestuia?
               Articolul 5 alineatul (6) din Directiva 2008/48/CE trebuie interpretat în sensul că se opune ca explicațiile corespunzătoare oferite consumatorului să rezulte doar din informațiile contractuale menționate în contractul de credit, fără întocmirea unui document specific?

      (1)  Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, p. 66).


title: Cauza C-42/09: Ordonanța președintelui Curții din 2 decembrie 2009 — Comisia europeană/Republica Italiană

text:
               27.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 51/28

         Ordonanța președintelui Curții din 2 decembrie 2009 — Comisia europeană/Republica Italiană
   (Cauza C-42/09) (1)

   2010/C 51/48

      Limba de procedură: italiana

   Președintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 69, 21.3.2009.


title: Cauza T-401/11 P: Hotărârea Tribunalului din 10 iulie 2014 – Missir Mamachi di Lusignano/Comisia ( „Recurs — Funcție publică — Funcționari — Răspundere extracontractuală — Prejudiciu personal al persoanelor apropiate ale funcționarului decedat — Prejudiciu suferit de funcționar anterior decesului — Competența Tribunalului și, respectiv, cea a Tribunalului Funcției Publice — Regula concordanței între cererea de despăgubiri și reclamația îndreptată împotriva deciziei de respingere a acestei cereri” )

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/30

         Hotărârea Tribunalului din 10 iulie 2014 – Missir Mamachi di Lusignano/Comisia
   (Cauza T-401/11 P) (1)

   ((„Recurs - Funcție publică - Funcționari - Răspundere extracontractuală - Prejudiciu personal al persoanelor apropiate ale funcționarului decedat - Prejudiciu suferit de funcționar anterior decesului - Competența Tribunalului și, respectiv, cea a Tribunalului Funcției Publice - Regula concordanței între cererea de despăgubiri și reclamația îndreptată împotriva deciziei de respingere a acestei cereri”))
   2014/C 292/36
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Recurent: Livio Missir Mamachi di Lusignano, acționând atât în nume propriu, cât și în calitate de reprezentant legal al moștenitorilor lui Alessandro Missir Mamachi di Lusignano, fiul său, fost funcționar al Comisiei Europene (Kerkhove Avelgem, Belgia) (reprezentanți: inițial F. Di Gianni, R. Antonini, G. Coppo, și A. Scalini, ulterior F. Di Gianni, G. Coppo și A. Scalini, avocați)

      Cealaltă parte din procedură: Comisia Europeană (reprezentanți: D. Martin, B. Eggers și L. Pignataro-Nolin, agenți)

      Obiectul

   Recurs formulat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09), având ca obiect anularea acestei hotărâri

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Hotărârea Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera întâi) din 12 mai 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Comisia (F-50/09).

               2)

               Trimite cauza F-50/09 la Tribunal pentru a o soluționa în calitate de primă instanță, în temeiul articolelor 268 TFUE și 340 TFUE.

               3)

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.

      (1)  JO C 282, 24.9.2011.


title: Cauza F-11/11: Acțiune introdusă la 9 februarie 2011 — Bouillez și alții/Consiliul

text:
               7.5.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 139/30

         Acțiune introdusă la 9 februarie 2011 — Bouillez și alții/Consiliul
   (Cauza F-11/11)
   2011/C 139/56
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamanți: Vincent Bouillez (Overijse, Belgia) și alții (reprezentanți: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis și É. Marchal, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Obiectul și descrierea litigiului

   Funcție publică — Cerere de anulare a deciziei AIPN de a nu promova reclamanții în gradul superior în cadrul exercițiului de promovare 2010

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea deciziei Consiliului din 3 noiembrie 2010 de respingere a reclamației reclamanților;

               —

               În măsura în care este necesar, anularea deciziilor de a nu promova reclamanții în gradul superior în cadrul exercițiului de promovare 2010

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-38/10: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 49 TFUE — Legislație fiscală — Transferul domiciliului fiscal — Transfer de active — Impozit imediat la ieșire)

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/2

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 6 septembrie 2012 — Comisia Europeană/Republica Portugheză
   (Cauza C-38/10) (1)

   (Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru - Articolul 49 TFUE - Legislație fiscală - Transferul domiciliului fiscal - Transfer de active - Impozit imediat la ieșire)
   2012/C 355/02
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: R. Lyal, G. Braga da Cruz și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză (reprezentanți: L. Inez Fernandes și J. Menezes Leitão, agenți)

      Intervenienți în susținerea pârâtei: Regatul Danemarcei (reprezentant: C. Vang, agent), Republica Federală Germania (reprezentanți: C. Blaschke și K. Petersen, agenți), Regatul Spaniei (reprezentanți: M. Muñoz Pérez și A. Rubio González, agenți), Republica Franceză (reprezentanți: G. de Bergues și N. Rouam, agenți), Regatul Țărilor de Jos (reprezentanți: C. Wissels și M. de Ree, agenți), Republica Finlanda (reprezentant: J. Heliskoski, agent), Regatul Suediei (reprezentanți: A. Falk și S. Johannesson, agenți), Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (reprezentanți: S. Hathaway și A. Robinson, agenți)

      Obiectul

   Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Încălcarea articolului 49 TFUE și a articolului 31 SEE — Dispoziții fiscale în temeiul cărora societățile care încetează să aibă reședința fiscală în Portugalia sau care își transferă activele în alt stat trebuie să achite imediat o taxă de ieșire

      Dispozitivul

               1.

               Prin adoptarea și prin menținerea în vigoare a articolelor 76 A și 76 B din Codul privind impozitul pe profitul persoanelor juridice (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas), aplicabile în cazul transferului de către o societate portugheză al sediului său social și al conducerii sale efective către un alt stat membru sau în cazul transferului de către o societate nerezidentă în Portugalia al unei părți sau al tuturor activelor legate de un sediu permanent portughez, din Portugalia către un alt stat membru, care prevăd impozitarea imediată a plusvalorilor latente privind activele în cauză, însă nu și impozitarea imediată a plusvalorilor latente care rezultă din operațiuni exclusiv naționale, Republica Portugheză nu și a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 80, 27.3.2010.


title: Cauza T-136/13: Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2014 — Hanwha SolarOne și alții/Parlamentul European

text:
               8.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 71/28

      Ordonanța Tribunalului din 14 ianuarie 2014 — Hanwha SolarOne și alții/Parlamentul European
      (Cauza T-136/13) (1)

      (2014/C 71/52)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei a cincea a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 123, 27.4.2013.


title: Cauza T-139/10: Acțiune introdusă la 26 martie 2010 — Milux Holding SA/OAPI (REFLUXCONTROL)

text:
               5.6.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 148/39

         Acțiune introdusă la 26 martie 2010 — Milux Holding SA/OAPI (REFLUXCONTROL)
   (Cauza T-139/10)
   2010/C 148/65
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Milux Holding SA (Luxembourg, Luxembourg) (reprezentant: J. Bojs, lawyer)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 13 ianuarie 2010 în cauza R 1134/2009-4 și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „REFLUXCONTROL” pentru produse din clasele 9, 10 și 44.

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare.

      Decizia camerei de recurs: respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea Regulamentului nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a aplicat în mod eronat principiul nediscriminării faptelor din prezenta cauză; cu titlu subsidiar, încălcarea articolului 7 alienatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, în măsura în care camera de recurs a săvârșit o eroare concluzionând că marca a cărei înregistrare este solicitată nu are un suficient caracter distinctiv intrinsec.


title: Cauza F-51/08 RENV: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 13 decembrie 2011 — Stols/Consiliul (Funcție publică — Funcționari — Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare — Promovare — Exercițiul de promovare 2007 — Analiză comparativă a meritelor — Eroare vădită de apreciere — Absență — Motivele deciziei — Motiv neesențial — Motiv inoperant)

text:
               4.2.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 32/43

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 13 decembrie 2011 — Stols/Consiliul
   (Cauza F-51/08 RENV) (1)

   (Funcție publică - Funcționari - Trimitere spre rejudecare Tribunalului după anulare - Promovare - Exercițiul de promovare 2007 - Analiză comparativă a meritelor - Eroare vădită de apreciere - Absență - Motivele deciziei - Motiv neesențial - Motiv inoperant)
   2012/C 32/84
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Willem Stols (Halsteren, Țările de Jos) (reprezentanți: S. Rodrigues, A. Blot și C. Bernard-Glanz, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentant: M. Bauer, agent)

      Obiectul

   Anularea deciziei AIPN de a nu îl include pe reclamant în lista persoanelor promovate la gradul AD 11 în cadrul exercițiului de promovare 2007

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea domnului Stols.

               2.

               Domnul Stols suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cauza F-51/08.

               3.

               Domnul Stols și Consiliul Uniunii Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată efectuate în cauza T-175/09 P și în prezenta cauză.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008, p. 34.


               17.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 50/5

         Cerere înaintată de Oslo tingrett la 12 octombrie 2010 pentru un aviz consultativ al Curții de Justiție a AELS în cauza Philip Morris Norway AS/Staten/Helse- og omsorgsdepartementet
   (Cauza E-16/10)
   2011/C 50/05
   Prin scrisoarea din 12 octombrie 2010, Oslo tingrett (tribunalul districtual Oslo) a înaintat o cerere Curții de Justiție a AELS, înregistrată la grefa Tribunalului la 19 octombrie 2010, vizând emiterea unui aviz consultativ în cauza Philip Morris Norway AS/Staten/Helse- og omsorgsdepartementet, cu privire la următoarele întrebări:

               1.

               Articolul 11 din Acordul privind SEE trebuie înțeles în sensul că o interdicție generală de a expune produsele din tabac constituie o măsură al cărei efect este echivalent cu cel al unei restricții cantitative asupra liberei circulații a mărfurilor?

               2.

               În eventualitatea unei restricții, care criterii ar fi decisive pentru a stabili dacă o interdicție de expunere a produselor din tabac, în scopul reducerii consumului acestuia, în general, și în rândul tinerilor, în special, ar fi oportună și necesară din motive de sănătate publică?


title: Cauza C-438/10: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 13 septembrie 2010 — Lilia Druțu/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

text:
               4.12.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/13

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Curtea de Apel Bacău (România) la data de 13 septembrie 2010 — Lilia Druțu/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău
   (Cauza C-438/10)
   ()
   2010/C 328/23
   Limba de procedură: română

      Instanța de trimitere

   Curtea de Apel Bacău

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Lilia Druțu

      Pârâte: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Întrebările preliminare

               1.

               […] Art. 110 paragraful 1 (ex 90 T.C.E.) din Tratat se opune impunerii unei taxe interne care să condiționeze înmatricularea pentru prima dată în România a autoturismelor deja înmatriculate într-o țară membră a U.E. în condițiile în care autoturismele deja înmatriculate în România pot face obiectul tranzacțiilor fără perceperea unei asemenea taxe ?

               2.

               Cum art. 110 paragraful 2 din Tratat are în vedere eliminarea elementelor de natură să protejeze piața națională și să încalce principiile concurențiale ce guvernează piața comunitară, […] instituirea unor excepții de la obligația de plată a taxei de poluare, în cadrul cărora se situează și autoturismele din producția internă, constituie o măsură de protecție a sectorului național de producție de autoturisme ?


title: Cauza C-235/16: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 25 aprilie 2016 – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Consejo de Gobierno del Principado de Asturias

text:
               18.7.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 260/23

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunal Supremo (Spania) la 25 aprilie 2016 – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Consejo de Gobierno del Principado de Asturias
   (Cauza C-235/16)
   (2016/C 260/29)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Pârât: Consejo de Gobierno del Principado de Asturias

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolele 49 și 54 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun existenței unui impozit regional perceput pentru funcționarea marilor centre comerciale a căror suprafață utilă de expunere și de vânzare către public este egală sau mai mare de 4 000 m2, ca urmare a impactului pe care îl produc asupra teritoriului, mediului și comerțului urban din această regiune, însă care se aplică indiferent dacă locul în care se află în realitate aceste centre comerciale este în afara sau în interiorul zonei urbane consolidate și care este impus în majoritatea cazurilor întreprinderilor din alte state membre, având în vedere că: (i) nu afectează comercianții care dețin mai multe centre comerciale, individuale sau colective, cu o suprafață utilă de expunere și de vânzare către public mai mică de 4 000 m2, indiferent de suprafața utilă totală de expunere și de vânzare către public a tuturor centrelor acestora, și (ii) taxa nu se aplică marilor centre comerciale individuale, a căror suprafață utilă de expunere și de vânzare către public nu depășește 10 000 m2, în cazul în care desfășoară exclusiv activități de grădinărit, de vânzare de autovehicule, de materiale de construcții sau de aparatură și de aprovizionare industrială?

               2)

               Articolul 107 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că reprezintă un ajutor de stat interzis în temeiul acestei dispoziții scutirea de la plata IGEC asturian a centrelor comerciale, individuale sau colective, cu o suprafață utilă de expunere și de vânzare către public mai mică de 4 000 m2 și a marilor centre comerciale individuale, a căror suprafață utilă de expunere și de vânzare către public nu depășește 10 000 m2, în cazul în care desfășoară exclusiv activități de grădinărit, de vânzare de autovehicule, de furnizare de materialele de construcții sau de aparatură și de aprovizionare industrială?


title: Cauza T-63/10: Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2012 — Jurašinović/Consiliul [ „Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Cerere de acces la anumite documente care au făcut obiectul corespondenței purtate cu Tribunalul Penal Internațional pentru Fosta Iugoslavie — Refuzul accesului — Risc de atingere adusă protecției procedurilor judiciare și a consultanței juridice” ]

text:
               17.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 355/23

         Hotărârea Tribunalului din 3 octombrie 2012 — Jurašinović/Consiliul
   (Cauza T-63/10) (1)

   (Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Cerere de acces la anumite documente care au făcut obiectul corespondenței purtate cu Tribunalul Penal Internațional pentru Fosta Iugoslavie - Refuzul accesului - Risc de atingere adusă protecției procedurilor judiciare și a consultanței juridice)
   2012/C 355/49
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Ivan Jurašinović (Angers, Franța) (reprezentant: N. Amara-Lebret, avocat)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial C. Fekete și K. Zieleśkiewicz, ulterior C. Fekete și J. Herrmann, agenți)

      Obiectul

   In principal, o cerere de anulare a deciziei Consiliului din 7 decembrie 2009 prin care reclamantului i se refuză accesul la deciziile privind transmiterea către Tribunalul Penal Internațional pentru Fosta Iugoslavie a documentelor a căror comunicare o solicitase în cadrul procesului domnului Ante Gotovina și la întreaga corespondență purtată în acest cadru între instituțiile Uniunii Europene și această instanță, inclusiv eventualele anexe, în special cererile inițiale privind documentele provenite atât de la această instanță, cât și de la avocații domnului Gotovina

      Dispozitivul

               1.

               Anulează decizia Consiliului Uniunii Europene din 7 decembrie 2009 prin care domnului Ivan Jurašinović i se refuză accesul la deciziile privind transmiterea către Tribunalul Penal Internațional pentru Fosta Iugoslavie a documentelor a căror comunicare o solicitase în cadrul procesului domnului Ante Gotovina și la întreaga corespondență purtată în acest cadru între instituțiile Uniunii Europene și această instanță, inclusiv eventualele anexe, în special cererile inițiale privind documentele provenite atât de la această instanță, cât și de la avocații domnului Gotovina, în măsura în care prin această decizie se refuză accesul la corespondența purtată între Consiliu și instanța menționată, precum și la alte documente decât rapoartele întocmite de Misiunea de Supraveghere a Comunității Europene, anexate la această corespondență.

               2.

               Respinge în rest acțiunea.

               3.

               Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 113, 1.5.2010.


title: Cauza T-223/10: Acțiune introdusă la 20 mai 2010 — Regione Puglia/Comisia

text:
               3.7.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 179/56

         Acțiune introdusă la 20 mai 2010 — Regione Puglia/Comisia
   (Cauza T-223/10)
   2010/C 179/95
   Limba de procedură: italiana

      Părțile

      Reclamantă: Regione Puglia (Bari, Italia) (reprezentanți: F. Brunelli, A. Aloia, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Notei de debit a Comisiei Europene nr. 3241001630 din 26 februarie 2010.

               —

               Obligarea pârâtei la plata cheltuielilor și a onorariilor, pe lângă rambursarea forfetară a cheltuielilor de judecată generale.

      Motivele și principalele argumente

   Prezenta acțiune este îndreptată împotriva Notei de debit din 26 februarie 2010, emisă de pârâtă în executarea Deciziei C(2009) 10350 din 22 decembrie 2009 de reducere a contribuției financiare din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), acordate inițial în favoarea programului operațional POR Puglia, din cadrul obiectivului 1 (2000-2006). Această din urmă decizie a fost atacată de Regione Puglia și de Republica Italiană în cauzele T-84/10 (1) și respectiv T-117/10 (2).
   În susținerea acțiunii, Republica Italiană invocă următoarele argumente:

               —

               nelegalitatea Deciziei C(2009) 10350 din 22 decembrie 2009, pe baza motivelor și a principalelor argumente deja invocate în cauza T-84/10.

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 448/2001 al Comisiei din 2 martie 2001 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului privind procedura de efectuare a corecțiilor financiare cu privire la ajutorul acordat în cadrul Fondurilor Structurale (3), care prevede majorarea cu 1,5 % în raport cu rata dobânzii aplicate de BCE cu privire la principalele operațiuni de refinanțare, în măsura în care nota de debit atacată prevede o rată a dobânzii compusă din cea publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 1 aprilie 2010, majorată cu 3,5 %.

      (1)  JO C 113, 1.5.10, p. 58.

      (2)  JO C 148, 5.6.2010, p. 32.

      (3)  JO L 64, 6.3.2001, p. 13, Ediție specială 14/vol. 1, p. 62.


title: Cauza C-437/15 P: Recurs introdus la 10 august 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 4 iunie 2015 în cauza T-222/14, Deluxe Laboratories/OAPI (Deluxe)

text:
               19.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 346/9

         Recurs introdus la 10 august 2015 de Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 4 iunie 2015 în cauza T-222/14, Deluxe Laboratories/OAPI (Deluxe)
   (Cauza C-437/15 P)
   (2015/C 346/11)
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI) (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

      Cealaltă parte din procedură: Deluxe Laboratories, Inc.

      Concluzii

               —

               Anularea hotărârii atacate;

               —

               obligarea reclamantei în cauza care s-a aflat pe rolul Tribunalului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   OAPI consideră că hotărârea atacată ar trebui anulată întrucât Tribunalul a încălcat articolul 75 prima teză din RMC (1) coroborat cu articolul 7 alineatul (1) litera (b) şi alineatul (2) din RMC, pentru motivele expuse pe larg în continuare care pot fi rezumate astfel:

               1.

               Tribunalul a săvârşit o eroare atunci când a exclus posibilitatea unei motivări globale cu privire la o diversitate de produce şi servicii în cazul în care percepţia asupra semnului în legătură cu fiecare dintre ele este uniformă şi, în consecinţă, motivarea în legătură cu fiecare dintre ele este invariabilă.

               2.

               A impune OAPI obligaţia de a repeta în mod sistematic aceeaşi motivare pentru fiecare dintre produsele sau serviciile în cauză ori pentru categorii omogene de produse sau servicii ar însemna transformarea obligaţiei de motivare într-o obligaţie pur formală.

               3.

               Camera de recurs a identificat în mod expres motivele pentru care semnul, în relaţie cu oricare dintre produsele şi serviciile solicitate, ar fi perceput numai ca o indicaţie privind calitatea superioară a acestui produs sau serviciu.

               4.

               Este suficient ca produsele şi serviciile să aibă o caracteristică comună pentru a fi posibilă o motivare raportată la toate produsele şi serviciile, atunci când semnul nu are un caracter distinctiv ca urmare a acestei caracteristici. În prezenta cauză, această caracteristică comună este că fiecare dintre produsele şi serviciile afectate, fără excepţie, este susceptibil să aibă o calitate mai mult sau mai puţin ridicată, astfel încât indicaţia privind o calitate superioară va fi percepută în legătură cu toate şi cu fiecare dintre ele ca un simplu argument pentru vânzare.

               5.

               Tribunalul a săvârşit o eroare prin interpretarea eronată a conceptului de categorie de produse sau servicii „suficient de omogenă” pe care o stabileşte jurisprudenţa, limitând în mod nejustificat criteriile de interpretare a acestora. În speţă, caracteristica comună identificată de camera de recurs permite să se aprecieze că produsele şi serviciile solicitate formează o categorie suficient de omogenă care permite o motivare globală.

               6.

               Hotărârea atacată nu este conformă cu jurisprudenţa existentă, în special cu Ordonanța din 11 decembrie 2014, C-253/14 P, FTI Touristik GmbH/OAPI (BigXtra), EU:C:2014:2445.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (JO L 78, p. 1).


title: Cauza T-189/13: Acțiune introdusă la 3 aprilie 2013 — PP Nature-Balance Lizenz/Comisia

text:
               8.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 164/20

         Acțiune introdusă la 3 aprilie 2013 — PP Nature-Balance Lizenz/Comisia
   (Cauza T-189/13)
   2013/C 164/36
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (Hamburg, Germania) (reprezentant: M. Ambrosius, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei de punere în aplicare C(2013) 369 final a Comisiei din 21 ianuarie 2013 privind autorizațiile de introducere pe piață a medicamentelor de uz uman care conțin substanța activă „tolperizonă”, în contextul aplicării articolului 31 din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului;

               —

               cu titlu subsidiar, anularea Deciziei de punere în aplicare C(2013) 369 final a Comisiei din 21 ianuarie 2013, în măsura în care prin aceasta statele membre sunt obligate să elimine domeniul de aplicare „contracții musculare dureroase cauzate în special de o patologie a coloanei vertebrale sau a articulațiilor din zona axilară” din autorizațiile de introducere pe piață a substanței tolperizonă, administrată pe cale orală, și să modifice în mod corespunzător autorizațiile respective;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedură.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

               1.

               Primul motiv al acțiunii: încălcarea articolului 116 din Directiva 2001/83/CE (1)

               În acest context, se invocă printre altele faptul că decizia atacă se bazează pe o apreciere greșită a criteriului privind lipsa eficacității terapeutice. În plus, reclamanta susține că la aprecierea raportului riscuri-beneficii privind utilizarea substanței tolperizonă, administrată pe cale orală, au fost aplicate criterii greșite.

               2.

               Al doilea motiv al acțiunii: încălcarea articolului 10a și a anexei I la Directiva 2001/83/CE
               În această privință, reclamanta susține faptul că la aprecierea eficacității, a siguranței precum și a raportului riscuri-beneficii, în decizia atacată nu ar fi luate în considerare criteriile cuprinse la articolul 10a, precum și in anexa I la Directiva 2001/83/CE. În opinia reclamantei, decizia atacată s-ar întemeia și în această privință pe aplicarea unor criterii de apreciere eronate.

               3.

               Al treilea motiv al acțiunii: încălcarea principiului proporționalității, precum și a articolului 22a alineatul (1) litera (b) din Directiva 2001/83/CE
               În cadrul celui de al treilea motiv al acțiunii, reclamanta susține că în loc să se modifice autorizațiile în cauză cu efect imediat, ar fi trebuit să se dispună efectuarea unui studiu de eficacitate, în sensul articolului 22a alineatul (1) litera (b) din Directiva 2001/83/CE, ca mijloc mai puțin intruziv. Reclamanta arată că această posibilitate nu a fost examinată suficient de Comisie și că posibilitatea menționată a fost respinsă de Comitetul științific pentru medicamente de uz uman al EMA [Agenția Europeană pentru Medicamente] pentru motive nefondate în drept.

      (1)  Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33. p. 3).


title: Cauza C-212/12: Ordonanța președintelui Curții a din 7 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Amtsgericht Düsseldorf — Germania) — Helmut Butz, Christel Bachman Butz, Frederike Butz/Société Air France SA

text:
               3.8.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 225/57

         Ordonanța președintelui Curții a din 7 mai 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de l’Amtsgericht Düsseldorf — Germania) — Helmut Butz, Christel Bachman Butz, Frederike Butz/Société Air France SA
   (Cauza C-212/12) (1)

   2013/C 225/112
   Limba de procedură: germana
   Președintele Curții a a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 287, 22.9.2012.


title: Cauza T-502/08: Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2008 — Volkswagen/OAPI — Deutsche BP (SunGasoline)

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/48

         Acțiune introdusă la 21 noiembrie 2008 — Volkswagen/OAPI — Deutsche BP (SunGasoline)
   (Cauza T-502/08)
   (2009/C 44/84)
   Limba în care a fost formulată acțiunea: germana
   Părțile

      Reclamantă: Volkswagen AG (Wolfsburg, Germania) (reprezentanți: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla și S. Risthaus, avocați)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Cealaltă parte în procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Deutsche BP AG (Gelsenkirchen, Germania)
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea Deciziei Camerei a patra de recurs a OAPI din 19 septembrie 2008 în cauza R-513/2007-4 și

               —

               obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Persoana care solicită înregistrarea mărcii comunitare: Reclamanta

      Marca comunitară vizată: Marca verbală„SunGasoline” pentru produse și servicii din clasele 4, 7, 12, 35, 37 și 39 (cererea de înregistrare nr. 3 418 647)

      Titularul mărcii sau al semnului invocat în sprijinul opoziției: Deutsche BP AG

      Marca sau semnul invocat în sprijinul opoziției: Cuvântul german „GASOLIN” (marca înregistrată nr. 763 901) pentru produse din clasa 4

      Decizia diviziei de opoziție: Respinge opoziția

      Decizia camerei de recurs: Admite recursul pentru anumite produse din clasa 4

      Motivele invocate: Încălcarea articolului 15 alineatul (2) litera (b) coroborat cu articolul 43 alineatul (2) din Regulamentul nr. 40/94 (1), întrucât nu a fost suficient dovedită utilizarea serioasă a mărcii invocate în sprijinul opoziției și încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât nu există niciun risc de confuzie între mărcile în cauză.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.


title: Cauza T-157/14: Acțiune introdusă la 28 februarie 2014 – JingAo Solar și alții/Consiliul

text:
               26.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 159/33

         Acțiune introdusă la 28 februarie 2014 – JingAo Solar și alții/Consiliul
   (Cauza T-157/14)
   2014/C 159/45
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamante: JingAo Solar Co. Ltd (Ningjin, China), Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd (Shanghai, China), Yangzhou JA Solar Technology Co. Ltd (Yangzhou, China), Hefei JA Solar Technology Co. Ltd (Hefei, China), Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd (Shanghai) și JA Solar GmbH (München, Germania) (reprezentanți: A. Willems, S. De Knop și J. Charles, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamantele solicită Tribunalului:

               —

               declararea acțiunii drept admisibilă;

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1238/2013 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii impuse pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie (și anume celule) originare sau expediate din Republica Populară Chineză (JO L 325, p. 1), în măsura în care se aplică reclamantelor;

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

               1.

               Primul motiv întemeiat pe faptul că, prin instituirea măsurilor antidumping pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie expediate din Republica Populară Chineză, deși avizul de inițiere menționa numai modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie originare din Republica Populară Chineză, instituțiile europene au încălcat articolul 5 alineatele (10) și (11) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului (1).

               2.

               Al doilea motiv întemeiat pe faptul că, prin instituirea măsurilor antidumping pentru importurile de module fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și componentele lor cheie care nu au făcut obiectul unei anchete antidumping, instituțiile europene au încălcat articolele 1 și 17 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               3.

               Al treilea motiv întemeiat pe faptul că, prin aplicarea unei metodologii corespunzătoare unei economii care nu este o economie de piață pentru a calcula marja de dumping a produselor care provin dintr-o țară cu economie de piață, instituțiile europene au încălcat articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               4.

               Al patrulea motiv întemeiat pe faptul că, prin desfășurarea unei singure anchete pentru două produse distincte (și anume modulele fotovoltaice pe bază de siliciu cristalin și celulele), instituțiile europene au încălcat articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               5.

               Al cincilea motiv întemeiat pe faptul că, întrucât nu au examinat cererile de acordare a tratamentului de economie de piață prezentată de reclamante, instituțiile europene au încălcat articolul 2 alineatul 7 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

               6.

               Al șaselea motiv întemeiat pe faptul că, întrucât a omis să cuantifice separat prejudiciul cauzat industriei Uniunii de importurile care fac obiectul unui dumping și cel cauzat de alți factori cunoscuți și, în consecință, prin instituirea unei taxe antidumping definitive excesive în raport cu cea care era necesară pentru a repara prejudiciul cauzat industriei Uniunii de importurile care fac obiectul unui dumping, instituțiile europene au încălcat articolul 3 și articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51).


title: Cauza T-299/13: Ordonanța Tribunalului din 17 martie 2017 – El Corte Inglés/EUIPO – AATC Trading (ALIA)

text:
               6.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 178/33

         Ordonanța Tribunalului din 17 martie 2017 – El Corte Inglés/EUIPO – AATC Trading (ALIA)
   (Cauza T-299/13) (1)

   (2017/C 178/48)
   Limba de procedură: spaniola
   Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 215, 27.7.2013.


title: Cauza C-4/11: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Bundesrepublik Deutschland/Kaveh Puid [Azil — Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene — Articolul 4 — Regulamentul (CE) nr. 343/2003 — Articolul 3 alineatele (1) și (2) — Determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate în unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe — Articolele 6-12 — Criterii de determinare a statului membru responsabil — Articolul 13 — Clauză reziduală]

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/2

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 14 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Germania) — Bundesrepublik Deutschland/Kaveh Puid
   (Cauza C-4/11) (1)

   (Azil - Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene - Articolul 4 - Regulamentul (CE) nr. 343/2003 - Articolul 3 alineatele (1) și (2) - Determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate în unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe - Articolele 6-12 - Criterii de determinare a statului membru responsabil - Articolul 13 - Clauză reziduală)
   2014/C 9/02
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Hessischer Verwaltungsgerichtshof

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Bundesrepublik Deutschland

      Pârât: Kaveh Puid

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Interpretarea articolului 3 alineatul (2) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe (JO L 50, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 56) — Obligația unui stat membru de a-și asuma responsabilitatea pentru examinarea unei cereri de azil în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 în cazul riscului de încălcare a drepturilor fundamentale ale solicitantului și/sau de neaplicare a standardelor minime impuse de Directivele 2003/9/CE și 2005/85/CE de către statul membru responsabil de examinarea cererii în temeiul criteriilor stabilite de regulamentul menționat

      Dispozitivul

   Atunci când statele membre nu pot ignora faptul că deficiențele sistemice ale procedurii de azil și ale condițiilor de primire a solicitanților de azil în statul membru desemnat inițial drept responsabil în temeiul criteriilor prevăzute în capitolul III din Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe constituie motive serioase și întemeiate să se creadă că solicitantul de azil în cauză va fi expus unui risc real de a fi supus unor tratamente inumane sau degradante în sensul articolului 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice, statul membru care procedează la determinarea statului membru responsabil este ținut să nu transfere solicitantul de azil către statul membru desemnat inițial drept responsabil și, sub rezerva exercitării facultății de a examina el însuși cererea, să continue examinarea criteriilor din capitolul menționat pentru a stabili dacă vreunul dintre aceste criterii sau, în lipsa lor, articolul 13 din același regulament permite identificarea unui alt stat membru drept responsabil.
   În schimb, într-o astfel de situație, imposibilitatea transferului unui solicitant de azil către statul membru desemnat inițial drept responsabil nu implică, în sine, că statul membru care procedează la determinarea statului membru responsabil este ținut să examineze el însuși cererea de azil în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 343/2003.

      (1)  JO C 95, 26.3.2011.


title: Cauza C-31/10: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital (A șasea directivă TVA — Articolul 26 — Regimul special pentru agențiile de turism și pentru tur-operatori — Domeniu de aplicare — Vânzarea de bilete la operă fără prestarea unor servicii suplimentare)

text:
               19.2.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 55/15

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 9 decembrie 2010 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Bundesfinanzhof — Germania) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital
   (Cauza C-31/10) (1)

   (A șasea directivă TVA - Articolul 26 - Regimul special pentru agențiile de turism și pentru tur-operatori - Domeniu de aplicare - Vânzarea de bilete la operă fără prestarea unor servicii suplimentare)
   2011/C 55/27
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundesfinanzhof

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamantă: Minerva Kulturreisen GmbH

      Pârâtă: Finanzamt Freital

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Bundesfinanzhof — Interpretarea articolului 26 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p. 1) — Regimul special pentru agențiile de turism — Vânzarea de bilete de operă fără prestarea unor servicii suplimentare

      Dispozitivul

   Articolul 26 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că nu se aplică vânzării izolate de către o agenție de turism de bilete la operă, fără prestarea unei operațiuni de turism.

      (1)  JO C 100, 17.4.2010.


title: Cauza T-120/14: Acțiune introdusă la 18 februarie 2014 – PT Ciliandra Perkasa/Consiliul

text:
               14.4.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 112/58

         Acțiune introdusă la 18 februarie 2014 – PT Ciliandra Perkasa/Consiliul
   (Cauza T-120/14)
   2014/C 112/76
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: PT Ciliandra Perkasa (West Jakarta, Indonesia) (reprezentanți: F. Graafsma și J. Cornelis, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1194/2013 al Consiliului din 19 noiembrie 2013 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitive a unei taxe provizorii impuse asupra importurilor de biomotorină originară din Argentina și Indonezia (JO L 315, p. 2), în măsura în care se impune o taxă antidumping reclamantei; și

               —

               obligarea pârâtului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamantă.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanta invocă patru motive.

               1.

               Primul motiv, întemeiat pe împrejurarea că Consiliul și Comisia (denumite în continuare „instituțiile”) au săvârșit o eroare vădită de apreciere considerând că prețurile de achiziție pentru uleiul de palmier (denumit în continuare „UPB”) plătite de reclamantă sunt denaturate. Mai precis, instituțiile nu au luat în considerare împrejurarea că reclamanta este un producător de biomotorină pe deplin integrată din punct de vedere vertical și că, prin urmare, orice pretins efect întemeiat pe regimul taxelor de export diferențiate („DET”- regimul taxelor de export diferențiate) nu i se aplică. In plus, instituțiile au săvârșit o eroare vădită de apreciere (1) atunci când nu au ținut seama de faptul că reclamanta și furnizorii săi de UPB afiliați constituie o singură entitate juridică din perspectiva oricărui obiectiv practic și chiar juridic și (2) atunci când au constatat că prețurile de achiziție de UPB plătite de reclamantă societăților afiliate nu erau stabilite potrivit principiului concurenței depline.

               2.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că Acordul antidumping al OMC nu permite ajustarea costurilor pentru simplu motiv că acestea sunt mai mici decât pe alte piețe sau sunt „denaturate” ca urmare a intervenției guvernului. Prin urmare, articolul 2 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 din 30 noiembrie 2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, p. 51, denumit în continuare „regulamentul de bază”) ar trebui considerat neaplicabil în măsura în care prevede o astfel de posibilitate de ajustare a costurilor.

               3.

               Al treilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că ajustarea costurilor UPB în prezenta cauză constituie o încălcare a articolului 2 alineatul (5) din regulamentul de bază. Mai precis, reclamanta invocă următoarele:

                           —

                           lipsa elementelor de probă necesare în temeiul cărora s-a ajuns la concluzia că prețurile UPB-urilor de pe piața indoneziană sunt denaturate și săvârșirea unei erori vădite de apreciere de către instituții atunci când au considerat că prețurile UPB-urilor de pe piața indoneziană sunt denaturate;

                           —

                           prin utilizarea prețului de export de referință („HPE”) pentru ajustarea cheltuielilor, instituțiile nu au ajustat cheltuielile „pe baza unor informații rezonabile” astfel cum prevede articolul 2 alineatul (5) din regulamentul de bază și/sau pe baza unor „surse care nu sunt afectate de asemenea denaturări”; și

                           —

                           articolul 2 alineatul (5) din regulamentul de bază nu permite ajustarea costurilor în situații în care se pretinde că prețurile sunt pur și simplu „mici”.

               4.

               Al patrulea motiv, întemeiat pe împrejurarea că la stabilirea marjei de profit rezonabile, Consiliul nu a respectat obligația prevăzută la articolului 2 alineatul (6) litera (c) din regulamentul de bază. Acest articol prevede că suma reprezentând profitul rezonabil nu poate depăși profitul realizat în mod normal de alți exportatori sau producători din vânzări de produse din aceeași categorie pe piața internă a țării de origine.

               5.

               Al cincilea motiv, întemeiat pe împrejurarea că instituțiile nu au luat în considerare informațiile și argumentele prezentate de reclamantă în cursul investigației. Procedând astfel, ele și-au încălcat nu numai obligația de diligență și de bună administrare omițând să examineze cu atenție și imparțialitate toate dovezile relevante de care dispuneau, dar nu și-au respectat nici obligația prevăzută la articolul 20 alineatul (5) din regulamentul de bază, nici obligația de motivare, astfel cum se prevede la articolul 253 TCE (articolul 296 TFUE).