title: Cauza C-474/09 P: Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/15

         Recurs introdus la 26 noiembrie 2009 de Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță (Camera a cincea extinsă) pronunțate la 9 septembrie 2009 în cauzele conexate T-227/01 — T-229/01 și T-265/01, T-266/01 și T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava și Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco și alții/Comisia Comunităților Europene
   (Cauza C-474/09 P)
   2010/C 37/16
   Limba de procedură: spaniola

      Părțile

      Recurent: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (reprezentanți: I. Sáenz-Cortabarría Fernández și M. Morales Isasi, avocați)

      Celelalte părți în proces: Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Comisia Comunităților Europene și Comunidad Autónoma de la Rioja

      Concluziile recurentului

               —

               Declararea admisibilității și temeiniciei recursului;

               —

               anularea hotărârii atacate;

               —

               admiterea acțiunii prezentate în primă instanță, concret, cererea subsidiară de anulare a articolului 3 din decizia atacată;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei la Tribunalul de Primă Instanță și, în acest caz, obligarea acestuia la administrarea probei respinse;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedurile primă instanță și în recurs și obligarea intervenientei, Comunidad Autónoma de la Rioja, la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță.

      Motivele și principalele argumente

               1.

               Eroare de drept, prin faptul că TPI a apreciat că, în cazul concret, nu există circumstanțe excepționale care justifică încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care împiedică dispunerea recuperării ajutoarelor în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 (1) în legătură cu principiul protecției încrederii legitime. Denaturarea condițiilor dezbaterii în instanță și încălcarea principiului contradictorialității. Încălcarea jurisprudenței privind motivarea.
               Nici diferența formală dintre dispoziția fiscală în litigiu și dispoziția care face obiectul Deciziei 93/337 (2), nici faptul că ar fi fost posibilă motivarea de către Comisie a criteriului de selectivitate în alt mod decât cel care figurează în mod explicit în Decizia 93/337, nici declarația de incompatibilitate care figurează în Decizia 93/337 nu constituie motive de drept suficiente pentru ca TPI să nu aprecieze existența unei circumstanțe excepționale care, ca atare sau împreună cu alte circumstanțe prezente în speță, împiedică Comisia să dispună recuperarea ajutoarelor la care se referă decizia atacată.
               Întrucât a considerat că dispozițiile în litigiu în cauzele conexate T-30/01-T-32/01 și T-86/02-T-88/02 nu sunt analoge dispoziției fiscale în litigiu din motive de tehnică fiscală și de amplitudine a avantajelor, TPI a denaturat condițiile dezbaterii între părțile în litigiu, a ignorat principiul contradictorialității și a săvârșit, mai mult, o încălcare vădită a jurisprudenței determinate privind motivarea.
               TPI a săvârșit o eroare de drept întrucât a considerat că atitudinea Comisiei în privința exercițiului fiscal 1993, precum și în privința avantajului fiscal din Legea 22/1993, nu constituie o circumstanță excepțională care ar fi putut justifica încrederea legitimă în legalitatea dispoziției fiscale în litigiu care să împiedice recuperarea ajutoarelor în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 659/1999 ca fiind contrară principiului protecției încrederii legitime.

               2.

               Eroare de drept prin faptul că TPI nu a respectat normele de procedură în materia administrării probelor și a decis să nu admită proba propusă de reclamant privind prezentarea anumitor documente ale Comisiei care, în lumina argumentelor utilizate de TPI pentru a respinge concluziile reclamantului, se dovedește esențială pentru apărarea intereselor sale. Încălcarea dreptului la un proces echitabil, a principiului egalității armelor și a dreptului la apărare.
               Întrucât nu a administrat proba solicitată, TPI a încălcat dreptul fundamental la un proces echitabil al reclamantului, întrucât a respins administrarea unei probe care se dovedește esențială pentru reclamant, încălcând astfel dreptul său la apărare, în măsura în care cererea sa a fost respinsă cu argumentul că nu a făcut dovada exact a faptului pe care pretindea să îl dovedească cu proba care nu a fost administrată: și anume, dacă nu reprezintă poziția explicită definitivă a Comisiei cu privire la plângerea din 1994 împotriva unei dispoziții identice în esență adoptată în 1993, cel puțin atitudinea Comisiei ar constitui o circumstanță excepțională în măsura în care o astfel de atitudine ar fi determinat încrederea legitimă în legalitatea dispozițiilor fiscale din 1993, ceea ce a condus la adoptarea dispoziției fiscale în litigiu în 1996.

      (1)  al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).

      (2)  a Comisiei din 10 mai 1993 privind o schemă de ajutoare fiscale pentru investiții în Țara Bascilor (JO L 134, p. 25).


title: Cauza T-102/09: Acțiune introdusă la 1 septembrie 2010 — Elosta/Comisia

text:
               15.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 13/26

         Acțiune introdusă la 1 septembrie 2010 — Elosta/Comisia
   (Cauza T-102/09)
   ()
   2011/C 13/52
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Abdelrazag Elosta (Pinner, Regatul Unit) (reprezentanți: E. Grieves, barrister, și A. McMurdie, solicitor)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 (1) în măsura în care îl privește pe reclamant;

               —

               obligarea pârâtei să înlăture imediat numele reclamantului din anexa la regulamentul menționat și

               —

               obligarea pârâtei și/sau a Consiliului Uniunii Europene, pe lângă suportarea propriilor cheltuieli de judecată, la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamant și a oricăror sume avansate cu titlu de asistență judiciară de casieria Curții de Justiție a Uniunii Europene.

      Motivele și principalele argumente

   Prin intermediul prezentei acțiuni, reclamantul solicită, în temeiul articolului 263 TFUE, anularea Regulamentului (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei, în măsura în care numele reclamantului este inclus în lista persoanelor și a entităților împotriva cărora au fost impuse anumite măsuri restrictive.
   În susținerea acțiunii, reclamantul invocă următoarele motive:

               În primul rând, Comisia nu a efectuat în niciun moment o examinare independentă a temeiurilor care justifică includerea reclamantului în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 (2), și nici nu a solicitat motive sau dovezi pentru o asemenea includere.

               În plus, Comisia nu a comunicat reclamantului niciun motiv și, ulterior, niciun motiv adecvat care să justifice includerea sa în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002, încălcându-se astfel dreptul său la o cale de atac efectivă, dreptul său la apărare și dreptul său de proprietate garantate de Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

               În sfârșit, menținerea includerii sale în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 881/2002 este nerațională întrucât: (i) nu au existat și nu există motive care să îndeplinească criteriile relevante pentru includerea sa în anexa respectivă; (ii) poziția guvernului Regatului Unit este că reclamantul nu mai îndeplinește criteriile relevante; și (iii) o instanță specializată din Regatul Unit s-a pronunțat în sensul că Grupul libian de luptă pentru Islam nu a fuzionat cu rețeaua Al-Qaida și/sau că orice persoană asociată cu Grupul libian de luptă pentru Islam nu este în mod necesar adepta ideologiei jihadiste a Al-Qaida de violență globală.

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 1330/2008 al Comisiei din 22 decembrie 2008 de modificare pentru a 103-a oară a Regulamentului (CE) nr. 881/2002 al Consiliului de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii (JO L 345, p. 60).

      (2)  Regulamentul (CE) nr. 881/2002 al Consiliului din 27 mai 2002 de instituire a unor măsuri restrictive specifice împotriva anumitor persoane și entități care au legătură cu Osama ben Laden, cu rețeaua Al-Qaida și cu talibanii și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 467/2001 al Consiliului de interzicere a exportului anumitor mărfuri și servicii către Afganistan, de întărire a interdicției de zbor și de extindere a înghețării fondurilor și a altor resurse financiare în ceea ce-i privește pe talibanii din Afganistan (JO L 139, p. 9, Ediție specială, 18/vol. 1, p. 189).


title: Cauza C-443/17: Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 24 iulie 2017 – Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents

text:
               18.9.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 309/30

         Cerere de decizie preliminară introdusă de High Court of Justice (Chancery Division) (Regatul Unit) la 24 iulie 2017 – Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents
   (Cauza C-443/17)
   (2017/C 309/41)
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Părțile din procedura principală

      Recurentă: Abraxis Bioscience LLC

      Intimat: Comptroller General of Patents

      Întrebarea preliminară

   Articolul 3 litera (d) din Regulamentul CSP (1) trebuie interpretat în sensul că permite eliberarea unui CSP atunci când autorizația de introducere pe piață menționată la articolul 3 litera (b) este prima autorizație din domeniul de aplicare al brevetului de bază de introducere pe piață a produsului, în calitate de medicament, iar produsul este o nouă formulă a unui principiu activ cunoscut?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1).


title: Cauza C-393/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 18 august 2014 – Dalmine SpA/Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE și alții

text:
               20.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 372/10

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 18 august 2014 – Dalmine SpA/Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE și alții
   (Cauza C-393/14)
   2014/C 372/13
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Dalmine SpA

      Pârâte: Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE, Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico

      Întrebările preliminare

               1.

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 (1) este invalidă întrucât nu a ținut seama la calcularea cotelor care trebuie alocate cu titlu gratuit de ponderea emisiilor asociate arderii de gaze reziduale – sau de gaze rezultate din procese siderurgice –, nici de cea a emisiilor asociate energiei termice produse prin cogenerare, prin aceasta încălcând articolul 290 TFUE și articolul 10a alineatele (1), (4) și (5) din Directiva 2003/87/CE (2), depășind limitele delegației conferite de această directivă și contravenind scopurilor directivei (stimularea celor mai eficiente tehnologii energetice și protejarea cerințelor dezvoltării economice și ale încadrării în muncă)?

               2.

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 este invalidă în lumina articolului 6 TUE întrucât contravine articolului 1 din Protocolul adițional la Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO), precum și a articolului 17 din această convenție prin faptul că a determinat în mod nejustificat lezarea așteptării legitime a societăților reclamante privind menținerea activului constând in cantitatea de cote alocate în prealabil și care li se cuvin în temeiul prevederilor directivei, prin aceasta determinând privarea de utilitatea economică asociată activului menționat mai sus?

               3.

               De asemenea, Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 este invalidă în măsura în care stabilește factorul de corecție transsectorial, luând în considerare faptul că decizia încalcă articolul 296 al doilea paragraf TFUE și articolul 41 din Carta de la Nisa, întrucât este lipsită de o motivare corespunzătoare?

               4.

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 este invalidă în măsura în care stabilește factorul de corecție transsectorial, luând în considerare faptul că decizia încalcă articolul 10a alineatul (5) din Directiva 2003/87/CE și principiul proporționalității consacrat de articolul 5 alineatul (4) TUE și, în plus, este viciată prin lipsa examinării și printr-o eroare de apreciere, având în vedere faptul că la calcularea cantității maxime a cotelor care trebuie alocate cu titlu gratuit (date relevante pentru stabilirea factorului de corecție transsectorial uniform) nu a ținut seama de efectele modificărilor intervenite în ceea ce privește interpretarea noțiunii „instalație de ardere” între prima (2005-2007) și a doua etapă (2008-2012) de punere în aplicare a Directivei 2003/87/CE?

               5.

               Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 este invalidă în măsura în care stabilește factorul de corecție transsectorial, întrucât încalcă articolul 10a alineatul (5) și articolul 9a alineatul (2) din Directiva 2003/87/CE, precum și pentru lipsa examinării și pentru eroare de apreciere, deoarece calcularea cantității maxime a cotelor care trebuie alocate cu titlu gratuit (date relevante pentru stabilirea factorului de corecție transsectorial uniform) a fost efectuată pe baza datelor furnizate de statele membre, care sunt inconsecvente pentru că se bazează pe o interpretare diferită a articolului 9a alineatul (2) din Directiva 2003/87/CE?

               6.

               În sfârșit, Decizia 2013/448/UE a Comisiei Europene din 5 septembrie 2013 este invalidă în măsura în care stabilește factorul de corecție transsectorial, întrucât încalcă normele privind procedura prevăzută la articolul 10a alineatul (1) și la articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE?

      (1)  Decizia privind măsurile naționale de punere în aplicare pentru alocarea tranzitorie cu titlu gratuit a cotelor de emisii de gaze cu efect de seră în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 240, p. 27).

      (2)  Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, p. 32, Ediție specială,15/vol. 10, p. 78).


title: Cauza F-116/13: Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               15.2.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 45/46

         Acțiune introdusă la 30 noiembrie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-116/13)
   2014/C 45/87
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentant: S. Orlandi, avocat)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei referitoare la transferul drepturilor de pensie ale reclamantului în sistemul de pensii al Uniunii care aplică noile DGA privind articolele 11 și 12 din anexa VIII la Statutul funcționarilor

      Concluziile reclamantului

               —

               Declararea articolului 9 din dispozițiile generale de aplicare ale articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut nelegal și, prin urmare, inaplicabil;

               —

               anularea Deciziei din 18 iunie 2013 de a acorda sporul de drepturi de pensie dobândite de reclamant anterior angajării în muncă, în cadrul transferului acestora în sistemul de pensii al instituțiilor Uniunii Europene, în temeiul dispozițiilor generale de aplicare ale articolului 11 alineatul (2) din anexa VIII la statut din 3 martie 2011

               —

               obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauza C-16/15: Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spania) la 19 ianuarie 2015 – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

text:
               23.3.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 96/8

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Spania) la 19 ianuarie 2015 – María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)
   (Cauza C-16/15)
   (2015/C 096/10)
   Limba de procedură: spaniola

      Instanța de trimitere

   Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: María Elena Pérez López

      Pârât: Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

      Întrebările preliminare

               1)

               Articolul 9 alineatul (3) din Legea 55/2003 din 16 decembrie 2003 privind statutul-cadru al personalului statutar din serviciile de sănătate este contrar Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP la 18 martie 1999, inclus ca anexă la Directiva 1999/70/CE (1) a Consiliului din 28 iunie 1999 și, prin urmare, inaplicabil, întrucât favorizează abuzurile care rezultă din utilizarea numirilor succesive de personal cu caracter ocazional, în măsura în care:

                           a)

                           nu prevede o durată maximă totală pentru numirile succesive cu caracter ocazional și nici un număr maxim de reînnoiri ale acestora;

                           b)

                           lasă la libera apreciere a administrației decizia de a crea posturi permanente, în cazul în care se efectuează mai mult de două numiri pentru prestarea acelorași servicii pentru o perioadă cumulată de 12 sau mai multe luni pe parcursul a doi ani;

                           c)

                           permite efectuarea de numiri cu caracter ocazional fără a impune să se precizeze în acestea cauza obiectivă concretă de natură temporară, conjuncturală sau extraordinară care justifică respectivele numiri?

               2)

               Articolul 11 alineatul (7) din Ordinul emis de Consejería de Economía y Hacienda de la Comunidad de Madrid la 28 ianuarie 2013 este contrar Acordului-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP la 18 martie 1999, inclus ca anexă la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 și, prin urmare, inaplicabil, deoarece stabilește că „la data prevăzută pentru încetarea numirii, trebuie să se procedeze, în orice caz, la încetarea și la plata drepturilor aferente perioadei în care s-au prestat servicii, inclusiv în cazul în care, ulterior, se va efectua o nouă numire în favoarea aceluiași titular”, așadar indiferent de faptul că a încetat cauza obiectivă concretă care a justificat numirea, astfel cum prevede clauza 3 punctul 1 din acordul-cadru?

               3)

               Interpretarea articolului 9 alineatul (3) al treilea paragraf din Legea 55/2003 din 16 decembrie 2003 privind statutul-cadru al personalului statutar din serviciile de sănătate în sensul că, în cazul în care se efectuează mai mult de două numiri pentru prestarea acelorași servicii pentru o perioadă cumulată de 12 sau mai multe luni pe parcursul a doi ani, trebuie creat un post permanent în cadrul schemei de personal a centrului, caz în care numirea de natură ocazională a lucrătorului devine o numire de natură interimară, este conformă cu obiectivul urmărit prin Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP la 18 martie 1999, inclus ca anexă la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999?

               4)

               Acordarea aceleiași indemnizații prevăzute pentru lucrătorii cu contract de muncă ocazională personalului statutar temporar ocazional este conformă cu principiul nediscriminării, consacrat în Acordul-cadru cu privire la munca pe durată determinată, încheiat între CES, UNICE și CEEP la 18 martie 1999, inclus ca anexă la Directiva 1999/70/CE a Consiliului din 28 iunie 1999, având în vedere identitatea substanțială dintre cele două situații, deoarece nu ar avea sens ca lucrători cu calificare identică pentru a presta servicii în cadrul aceleiași întreprinderi (Serviciul de sănătate din Madrid), în aceeași funcție și răspunzând aceleiași necesități conjuncturale, să beneficieze de un tratament diferit la momentul încetării raportului de muncă, fără a exista un motiv aparent care să împiedice să fie comparate între ele contracte pe durată determinată pentru a evita situații discriminatorii?

      (1)  JO L 175, p. 43, Ediţie specială, 05/vol. 5, p. 129.


title: Cauza T-572/11 R II: Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 aprilie 2012 — Hassan/Consiliul ( „Procedură privind măsurile provizorii — Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive împotriva Siriei — Înghețarea fondurilor și a resurselor economice — Cerere de măsuri provizorii — Cerere nouă — Fapte noi — Lipsă — Inadmisibilitate” )

text:
               16.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 174/23

         Ordonanța președintelui Tribunalului din 23 aprilie 2012 — Hassan/Consiliul
   (Cauza T-572/11 R II)
   (Procedură privind măsurile provizorii - Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive împotriva Siriei - Înghețarea fondurilor și a resurselor economice - Cerere de măsuri provizorii - Cerere nouă - Fapte noi - Lipsă - Inadmisibilitate)
   2012/C 174/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamant: Samir Hassan (Damasc, Siria) (reprezentanți: É. Morgan de Rivery și E. Lagathu, avocați)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: S. Kyriakopoulou și M. Vitsentzatos, agenți)

      Obiectul

   Cerere de măsuri provizorii, în special, cerere de suspendare a punerii în aplicare a măsurilor restrictive pe care Consiliul le-a adoptat împotriva Siriei, în măsura în care aceste măsuri îl privesc pe reclamant

      Dispozitivul

               1.

               Respinge cererea de măsuri provizorii.

               2.

               Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.


title: Cauza C-212/09: Acțiune introdusă la 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză

text:
               1.8.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 180/35

         Acțiune introdusă la 11 iunie 2009 — Comisia Comunităților Europene/Republica Portugheză
   (Cauza C-212/09)
   2009/C 180/61
   Limba de procedură: portugheza

      Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: G. Braun, M. Teles Romão și P. Guerra e Andrade, agenți)

      Pârâtă: Republica Portugheză

      Concluziile reclamantei

               —

               Constatarea faptului că, prin menținerea drepturilor speciale ale statului și ale altor entități publice sau din sectorul public portughez în societatea GALP Energia, SGPS S.A., Republica Portugheză nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 56 CE și 43 CE.

               —

               obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivele și principalele argumente

   În temeiul legislației portugheze, statul portughez este titularul unor acțiuni privilegiate la GALP care îi conferă anumite drepturi excepționale. Statul are dreptul de a numi președintele consiliului de administrație. În domeniile care intră în competența sa, acordurile sociale sunt supuse ratificării acestuia.
   De asemenea, sunt supuse aprobării statului toate acordurile de modificare a contractului de societate, toate acordurile având ca obiect autorizarea semnării așa-numitelor „contratos de grupo paritário ou de subordinação” și toate acordurile care, în orice mod, pot pune în pericol aprovizionarea țării cu petrol, gaze sau produse derivate.
   Comisia susține că atât dreptul statului de a desemna un administrator cu competențe de ratificare a acordurilor, cât și dreptul de veto al statului în significant corporate actions restricționează în mod grav investițiile directe și investițiile de portofoliu.
   Aceste drepturi speciale ale statului constituie măsuri de stat, întrucât acțiunile privilegiate nu rezultă dintr-o aplicare normală a dreptului societăților.
   Dreptul comunitar derivat nu permite ca statul să dețină drepturi speciale la comercianți cu amănuntul de petrol sau de produse derivate. GALP nu are nicio răspundere pentru garantarea securității aprovizionării. Statul înțelege să facă din GALP o întreprindere având centrul de decizie în Portugalia. În orice caz, statul portughez nu respectă principiul proporționalității, întrucât măsurile în litigiu nu sunt adecvate pentru garantarea atingerii obiectivelor urmărite și depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea unor asemenea obiective.


title: Cauza T-58/01: Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2009 — Solvay/Comisia ( Concurență — Înțelegeri — Piața sodei caustice în Comunitate — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Acord prin care se garantează unei întreprinderi un tonaj minim de vânzări într-un stat membru și cumpărarea cantităților necesare pentru a atinge acest tonaj minim — Prescrierea dreptului Comisiei de a aplica amenzi sau sancțiuni — Termen rezonabil — Norme fundamentale de procedură — Afectarea comerțului dintre statele membre — Dreptul de acces la dosar — Amendă — Gravitatea și durata încălcării — Circumstanțe agravante și atenuante )

text:
               13.2.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 37/31

         Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 2009 — Solvay/Comisia
   (Cauza T-58/01) (1)

   („Concurență - Înțelegeri - Piața sodei caustice în Comunitate - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Acord prin care se garantează unei întreprinderi un tonaj minim de vânzări într-un stat membru și cumpărarea cantităților necesare pentru a atinge acest tonaj minim - Prescrierea dreptului Comisiei de a aplica amenzi sau sancțiuni - Termen rezonabil - Norme fundamentale de procedură - Afectarea comerțului dintre statele membre - Dreptul de acces la dosar - Amendă - Gravitatea și durata încălcării - Circumstanțe agravante și atenuante”)
   2010/C 37/39
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Solvay SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: L. Simont, P. A. Foriers, G. Block, F. Louis și A. Vallery, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: P. Oliver și J. Currall, agenți, asistați de N. Coutrelis, avocat)

      Obiectul

   Cu titlu principal, cerere de anulare a deciziei 2003/5/CE a Comisiei din 13 decembrie 2000 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/33.133 — B: Carbonat de sodiu — Solvay, CFK) (JO 2003, L 10, p. 1), și, cu titlu subsidiar, cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantei.

      Dispozitivul

               1.

               Anulează articolul 1 din Decizia 2003/5/CE a Comisiei din 13 decembrie 2000 privind o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/33.133 — B: Carbonat de sodiu — Solvay, CFK), în măsura în care acesta declară că Solvay SA a încălcat dispozițiile articolului 81 CE în 1990.

               2.

               Stabilește cuantumul amenzii aplicate Solvay la 2,25 de milioane de euro.

               3.

               Respinge celelalte capete de cerere.

               4.

               Reclamanta suportă trei sferturi din propriile cheltuieli de judecată și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.

               5.

               Comisia suportă un sfert din propriile cheltuieli de judecată și un sfert din cheltuielile de judecată efectuate de reclamantă.

      (1)  JO C 161, 2.6.2001.


title: Cauza C-290/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Firenze (Italia) la 12 iunie 2014 – Procedură penală împotriva lui Skerdjan Celaj

text:
               1.9.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 292/18

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Tribunale di Firenze (Italia) la 12 iunie 2014 – Procedură penală împotriva lui Skerdjan Celaj
   (Cauza C-290/14)
   2014/C 292/22
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale di Firenze

      Partea din procedura principală

   Skerdjan Celaj

      Întrebarea preliminară

   Dispozițiile Directivei 2008/115/CE (1) se opun existenței unor norme de drept intern ale statelor membre care prevăd pedeapsa închisorii până la patru ani pentru un resortisant al unei țări terțe care, după ce a făcut obiectul returnării nu ca o sancțiune de drept penal și nici ca urmare a unei sancțiuni de drept penal, a revenit pe teritoriul statului încălcând o interdicție legitimă de intrare, fără ca resortisantul în cauză să fi făcut anterior obiectul măsurilor coercitive prevăzute la articolul 8 din Directiva 2008/115/CE în scopul îndepărtării sale imediate și eficace?

      (1)  Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98).


title: Cauza C-30/07: Acțiune introdusă la data de 29 ianuarie 2007 — Comisie/Ungaria

text:
               24.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 69/8

         Acțiune introdusă la data de 29 ianuarie 2007 — Comisie/Ungaria
   (Cauza C-30/07)
   (2007/C 69/16)
   Limba de procedură: maghiara
   Părțile

      Reclamantă: Comisia Comunităților Europene (reprezentanți: M. Condou-Durande și Simon B. D., agenți)

      Pârâtă: Republica Ungară
   Concluziile reclamantei

               —

               constatarea faptului că Republica Ungară nu a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (1), întrucât nu a adoptat actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma directivei menționate sau nu a informat Comisia cu privire la acestea;

               —

               obligarea Republicii Ungare la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive și argumente principale
   Termenul pentru transpunerea directivei în dreptul intern a expirat la data de 23 ianuarie 2006.

      (1)  JO L 16, p. 44.


title: Cauza F-124/13: Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 martie 2015 – CW/Parlamentul (Funcție publică — Funcționari — Acțiune în anulare — Articolul 12a din statut — Norme interne referitoare la Comitetul consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă — Articolul 24 din statut — Cerere de asistență — Erori vădite de apreciere — Inexistență — Rolul și prerogativele Comitetului consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă — Sesizare facultativă de către funcționar — Acțiune în despăgubire)

text:
               11.5.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 155/41

         Hotărârea Tribunalului Funcției Publice (Camera întâi) din 26 martie 2015 – CW/Parlamentul
   (Cauza F-124/13) (1)

   ((Funcție publică - Funcționari - Acțiune în anulare - Articolul 12a din statut - Norme interne referitoare la Comitetul consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă - Articolul 24 din statut - Cerere de asistență - Erori vădite de apreciere - Inexistență - Rolul și prerogativele Comitetului consultativ privind hărțuirea și prevenirea acesteia la locul de muncă - Sesizare facultativă de către funcționar - Acțiune în despăgubire))
   (2015/C 155/59)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: CW (reprezentant: C. Bernard-Glanz, avocat)

      Pârât: Parlamentul European (reprezentanți: E. Taneva și M. Dean, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a deciziei AIPN de respingere a cererii de asistență introduse de către reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Respinge acțiunea.

               2)

               Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată și este obligat să suporte jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de CW.

               3)

               CW suportă jumătate din propriile cheltuieli de judecată.

      (1)  JO C 52, 22.2.2014, p. 54.


title: Cauza T-364/17: Acțiune introdusă la 5 iunie 2017 – Bielawski/EUIPO (HOUSE OF CARS)

text:
               31.7.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 249/44

         Acțiune introdusă la 5 iunie 2017 – Bielawski/EUIPO (HOUSE OF CARS)
   (Cauza T-364/17)
   (2017/C 249/59)
   Limba de procedură: polona

      Părțile

      Reclamant: Marcin Bielawski (Varșovia, Polonia) (reprezentant: M. Kondrat, avocat)

      Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

      Datele privind procedura în fața EUIPO

      Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „HOUSE OF CARS” – Cererea de înregistrare nr. 15 172 638

      Decizia atacată: Decizia Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 27 martie 2017 în cauza R 2047/2016-5

      Concluziile

   Reclamantul solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei atacate sau

               —

               reformarea deciziei atacate, constatându-se lipsa unui motiv absolut de refuz al înregistrării mărcii solicitate;

               —

               obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

      Motivul invocat

               —

               încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.


title: Cauza T-439/13: Acțiune introdusă la 20 august 2013 — Fard și Sarkandi/Consiliul

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/31

         Acțiune introdusă la 20 august 2013 — Fard și Sarkandi/Consiliul
   (Cauza T-439/13)
   2013/C 367/54
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamanți: Mohammad Moghaddami Fard (Teheran, Iran) și Ahmad Sarkandi (Emiratele Arabe Unite) (reprezentanți: M. Taher, solicitor, M. Lester, barrister, și S. Kentridge, QC)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene

      Concluziile

   Reclamanții solicită Tribunalului:

               —

               anularea Deciziei 2013/270/PESC a Consiliului din 6 iunie 2013 de modificare a Deciziei 2010/413/PESC privind adoptarea de măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 156, p. 10) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 522/2013 al Consiliului din 6 iunie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 267/2012 privind măsuri restrictive împotriva Iranului (JO L 156, p. 3);

               —

               obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamanți.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea acțiunii, reclamanții invocă cinci motive.

               1.

               Prin intermediul primului motiv se susține că, prin faptul că a considerat că toate criteriile includerii pe listă au fost incluse în ceea ce privește fiecare reclamant, Consiliul a săvârșit o eroare vădită de apreciere și că nu există nici un temei legal valid pentru includerea pe listă a reclamanților.

               2.

               Prin intermediul celui de al doilea motiv se pretinde că intenția Consiliului a fost aceea de a impune reclamanților o interdicție de călătorie în lipsa unui temei legal adecvat.

               3.

               Prin intermediul celui de al treilea motiv se invocă faptul că motivarea furnizată de Consiliu în ceea ce privește includerea reclamanților în lista persoanelor vizate de măsurile în litigiu nu este adecvată sau suficientă.

               4.

               Prin intermediul celui de al patrulea motiv se susține că Consiliul nu a respectat dreptul reclamanților la apărare și la un control jurisdicțional efectiv.

               5.

               Prin intermediul celui de al cincilea motiv se pretinde că decizia Consiliului de a include reclamanții pe listă a încălcat, în mod nejustificat și neproporțional, drepturile fundamentale ale acestora, inclusiv dreptul lor la protecția proprietății, a vieții de familie, a activității profesionale și a reputației.


title: Cauza C-357/09 PPU: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 30 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Said Shamilovich Kadzoev (Huchbarov) [Vizele, dreptul de azil, imigrarea și alte politici referitoare la libera circulație a persoanelor — Directiva 2008/115/CE — Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală — Articolul 15 alineatele (4)-(6) — Termen de luare în custodie publică — Luarea în considerare a duratei de suspendare a executării unei decizii de îndepărtare — Noțiunea posibilitate rezonabilă a îndepărtării ]

text:
               30.1.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 24/17

         Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 30 noiembrie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Administrativen sad Sofia-grad — Bulgaria) — Said Shamilovich Kadzoev (Huchbarov)
   (Cauza C-357/09 PPU) (1)

   (Vizele, dreptul de azil, imigrarea și alte politici referitoare la libera circulație a persoanelor - Directiva 2008/115/CE - Returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală - Articolul 15 alineatele (4)-(6) - Termen de luare în custodie publică - Luarea în considerare a duratei de suspendare a executării unei decizii de îndepărtare - Noțiunea „posibilitate rezonabilă a îndepărtării”)
   2010/C 24/28
   Limba de procedură: bulgara

      Instanța de trimitere

   Administrativen sad Sofia-grad

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Said Shamilovich Kadzoev (Huchbarov)

      Obiectul

   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Administrativen sad Sofia-grad — Interpretarea articolului 15 alineatele (4), (5) și (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 348, p. 98) — Depășirea termenului maxim de luare în custodie publică, prevăzut la articolul 15 din această directivă, în ceea ce privește un resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală — Depășirea acestui termen maxim la data intrării în vigoare a directivei, însă înainte de transpunerea acesteia în dreptul național, care nu prevede limite temporale în privința luării în custodie publică — Aplicarea unor norme din directivă după transpunerea lor în dreptul național și lipsa efectului retroactiv pentru cazurile pendinte — Neluarea în considerare, la calculul termenului maxim de luare în custodie publică, a timpului scurs pentru desfășurarea unei proceduri de contestare a deciziei de îndepărtare luată de autoritățile naționale — Eventuala admisibilitate a unei depășiri a acestei durate, întemeiată pe lipsa unor documente de identificare și a unor mijloace de subzistență și pe comportamentul agresiv al persoanei implicate — Noțiunea „posibilitatea rezonabilă a îndepărtării”

      Dispozitivul

               1.

               Articolul 15 alineatele (5) și (6) din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală trebuie interpretat în sensul că durata maximă a luării în custodie publică prevăzută la acest articol trebuie să includă perioada de luare în custodie publică împlinită în cadrul unei proceduri de îndepărtare inițiate înainte ca regimul acestei directive să fie aplicabil.

               2.

               Perioada în care o persoană a fost plasată într-un centru de plasament temporar pe baza unei decizii adoptate în temeiul dispozițiilor naționale și al celor comunitare privind solicitanții de azil nu trebuie considerată o luare în custodie publică în scopul îndepărtării în sensul articolului 15 din Directiva 2008/115.

               3.

               Articolul 15 alineatele (5) și (6) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că perioada de suspendare a executării ordinului de returnare forțată, în temeiul unei căi de atac formulate de persoana interesată împotriva acestui ordin, este luată în considerare pentru calculul perioadei de luare în custodie publică în scopul îndepărtării atunci când, pe durata acestei proceduri, persoana interesată a continuat să se afle într-un centru de plasament temporar.

               4.

               Articolul 15 alineatul (4) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că nu este aplicabil atunci când posibilitățile de prelungire a termenelor de luare în custodie publică, prevăzute la articolul 15 alineatul (6) din Directiva 2008/115, au fost epuizate la momentul controlului jurisdicțional al măsurii de luare în custodie publică a persoanei în cauză.

               5.

               Articolul 15 alineatul (4) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că numai o posibilitate reală ca măsura îndepărtării să fie pusă în aplicare cu succes în termenele stabilite la alineatele (5) și (6) ale aceluiași articol corespunde unei posibilități rezonabile a îndepărtării, iar aceasta nu există atunci când pare puțin probabil ca persoana interesată să fie primită într-o țară terță, având în vedere termenele menționate.

               6.

               Articolul 15 alineatele (4) și (6) din Directiva 2008/115 trebuie interpretat în sensul că nu permite, atunci când perioada maximă de luare în custodie publică prevăzută de această directivă a expirat, ca persoana interesată să nu fie eliberată imediat pentru motivul că nu este în posesia unor documente valabile, că are un comportament agresiv și că nu dispune de mijloace de subzistență proprii și nici de o locuință sau de mijloace furnizate de statul membru în acest scop.

      (1)  JO C 267, 7.11.2009.


title: Cauza C-162/12: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 2 aprilie 2012 — Società Airport Shuttle Express scarl și Giovanni Panarisi/Comune di Grottaferrata

text:
               9.6.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 165/14

         Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italia) la 2 aprilie 2012 — Società Airport Shuttle Express scarl și Giovanni Panarisi/Comune di Grottaferrata
   (Cauza C-162/12)
   2012/C 165/23
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Părțile din acțiunea principală

      Reclamanți: Società Airport Shuttle Express scarl, Giovanni Panarisi

      Pârâtă: Comune di Grottaferrata

      Întrebările preliminare

               1.

               Articolul 49 TFUE, articolul 3 din Tratatul UE, articolele 3, 4, 5 și 6 din Tratatul UE, articolele 101 și 102 TFUE, precum și Regulamentul CEE nr. 2454/1992 (1) și Regulamentul CE nr. 12/1998 (2) se opun aplicării articolului 3 alineatul 3 și a articolului 11 din Legea nr. 21 din 1992 în măsura în care prevăd că „3. [s]ediul transportatorului și garajul trebuie să fie situate exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat autorizația” și, respectiv, că „[r]ezervările de transport pentru serviciul de închiriere cu șofer se efectuează la garaj. Începerea și terminarea fiecărui serviciu de închiriere cu șofer trebuie să aibă loc la garajul situat pe teritoriul comunei care are a acordat autorizația, cu revenire la acesta, în timp ce preluarea și sosirea la destinație a utilizatorului pot avea loc și pe teritoriul altor comune”?

               2.

               Articolul 49 TFUE, articolul 3 din Tratatul UE, articolele 3, 4, 5 și 6 din Tratatul UE, articolele 101 și 102 TFUE, precum și Regulamentul CEE nr. 2454/1992 și Regulamentul CE nr. 12/1998 se opun aplicării articolelor 5 și 10 din Legea regională Lazio nr. 58 din 26 octombrie 1993, în măsura în care prevăd că „[p]reluarea utilizatorului și începerea serviciului au loc exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat autorizația” și, respectiv, că „preluarea utilizatorului și începerea serviciului au loc exclusiv pe teritoriul comunei care a eliberat licența sau autorizația și se efectuează pentru orice destinație, pe baza acordului șoferului pentru destinațiile aflate în afara teritoriului comunei”?

      (1)  JO L 251, p. 1.

      (2)  JO L 4, p. 10, Ediție specială, 07/vol. 4, p. 184.


title: Cauza C-430/11: Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Rovigo (Italia) la 18 august 2011 — Procedură penală împotriva Md Sagor

text:
               28.1.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 25/25

      Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Tribunale di Rovigo (Italia) la 18 august 2011 — Procedură penală împotriva Md Sagor
      (Cauza C-430/11)
      (2012/C 25/44)
      Limba de procedură: italiana

         Instanța de trimitere

      Tribunale di Rovigo

         Partea din acțiunea principală

      Md Sagor

         Întrebările preliminare

                  1.

                  În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 4, 6, 7, 8 din Directiva 2008/115/CE (1) se opun posibilității ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită ca sancțiune penală cu arestul la domiciliu, ca urmare a simplei sale intrări și șederi ilegale, chiar înainte de încălcarea unui ordin de îndepărtare emis de autoritatea administrativă?

                  2.

                  În lumina principiilor cooperării loiale și efectului util al directivelor, articolele 2, 15 și 16 din Directiva 2008/115/CE se opun posibilității ca, ulterior adoptării directivei, un stat membru să adopte o reglementare care prevede ca un resortisant al unei țări terțe, aflat în situație de ședere ilegală în statul membru, să fie sancționat cu o pedeapsă pecuniară înlocuită cu expulzarea imediat executorie ca sancțiune penală, fără respectarea procedurii și a drepturilor străinului prevăzute de directivă?

                  3.

                  Principiul cooperării loiale prevăzut la articolul 4 alineatul (3) TUE se opune unei reglementări naționale adoptate în cursul termenului de transpunere a unei directive pentru a eluda sau, în orice caz, pentru a limita [domeniul] de aplicare a directivei și ce măsuri trebuie adoptate de instanță în cazul în care constată un asemenea scop?

         (1)  JO L 348, p. 98.


title: Cauza C-138/07: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Antwerpen — Belgia) — Belgische Staat/N. V. Cobelfret (Directiva 90/435/CEE — Articolul 4 alineatul (1) — Efect direct — Reglementare națională ce vizează eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite — Deducere a cuantumului dividendelor încasate din baza impozabilă a societății mamă numai în măsura în care aceasta a realizat profituri impozabile)

text:
               4.4.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 82/3

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 12 februarie 2009 (cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Hof van beroep te Antwerpen — Belgia) — Belgische Staat/N. V. Cobelfret
   (Cauza C-138/07) (1)

   (Directiva 90/435/CEE - Articolul 4 alineatul (1) - Efect direct - Reglementare națională ce vizează eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite - Deducere a cuantumului dividendelor încasate din baza impozabilă a societății mamă numai în măsura în care aceasta a realizat profituri impozabile)
   (2009/C 82/05)
   Limba de procedură: olandeza
   Instanța de trimitere
   Hof van beroep te Antwerpen
   Părțile din acțiunea principală

      Reclamant: Belgische Staat

      Pârât: N. V. Cobelfret
   Obiectul
   Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare — Hof van beroep te Antwerpen — Interpretarea articolului 4 din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 225, p. 6, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 97) — Dispoziții naționale ce urmăresc eliminarea dublei impuneri a profiturilor distribuite — Condiții
   Dispozitivul
   Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre trebuie interpretat în sensul că se opune reglementării unui stat membru precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede că dividendele încasate de o societate-mamă sunt incluse în baza impozabilă a acesteia, fiind ulterior deduse din această bază impozabilă în cuantum de 95 %, în măsura în care, pentru perioada impozabilă avută în vedere, rămâne un sold pozitiv de profit după deducerea celorlalte profituri scutite.
   Articolul 4 alineatul (1) prima liniuță din Directiva 90/435 este necondițional și suficient de precis pentru a putea fi invocat în fața instanțelor naționale.

      (1)  JO C 107, 26.4.2008.


title: Cauza C-67/14: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 10 februarie 2014 – Jobcenter Berlin Neukölln/Nazifa Alimanovic și alții

text:
               12.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 142/14

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundessozialgericht (Germania) la 10 februarie 2014 – Jobcenter Berlin Neukölln/Nazifa Alimanovic și alții
   (Cauza C-67/14)
   2014/C 142/19
   Limba de procedură: germana

      Instanța de trimitere

   Bundessozialgericht

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Jobcenter Berlin Neukölln

      Pârâți: Nazifa Alimanovic și alții

      Întrebările preliminare

               1)

               Cu excepția acordării prestațiilor exclusiv în statul membru în care persoana în cauză este rezidentă, care este prevăzută la articolul 70 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 (1), principiul egalității de tratament prevăzut la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 se aplică și prestațiilor speciale în numerar de tip necontributiv în sensul articolului 70 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004?

               2)

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, prevederile care transpun articolul 24 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE (2) în dreptul național pot restrânge principiul egalității de tratament prevăzut la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și, dacă este cazul, în ce măsură având în vedere că în temeiul acestora se refuză, fără excepţie, accesul la prestații atunci când dreptul de ședere al unui cetățean al Uniunii în alt stat membru se întemeiază în mod exclusiv pe obiectivul căutării unui loc de muncă?

               3)

               Articolul 45 alineatul (2) TFUE coroborat cu articolul 18 TFUE se opune unei dispoziții de drept național care, pe durata dreptului de ședere întemeiat exclusiv pe căutarea unui loc de muncă, independent de legătura cu statul membru gazdă, refuză fără excepție să acorde cetățenilor Uniunii care, în căutarea unui loc de muncă, pot invoca dreptul de liberă circulație, o prestație socială menită să le asigure subzistența și să le faciliteze accesul pe piața muncii?

      (1)  Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului european și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO L 166/1, p. 1, Ediție specială 05/vol. 7, p. 82).

      (2)  Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE (JO L 158, p. 77, rectificare în JO 2004, L 229, p. 35, L 197, p. 34, precum și în JO 2007, L 204, p. 28, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 56.


title: Cauza T-199/08: Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — Ziegler/Comisia (Concurență — Înțelegeri — Piața serviciilor de mutări internaționale în Belgia — Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE — Stabilirea prețurilor — Împărțirea pieței — Manipularea cererilor de ofertă — Atingere semnificativă adusă comerțului — Amenzi — Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor)

text:
               30.7.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 226/24

         Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011 — Ziegler/Comisia
   (Cauza T-199/08) (1)

   (Concurență - Înțelegeri - Piața serviciilor de mutări internaționale în Belgia - Decizie de constatare a unei încălcări a articolului 81 CE - Stabilirea prețurilor - Împărțirea pieței - Manipularea cererilor de ofertă - Atingere semnificativă adusă comerțului - Amenzi - Orientările din 2006 privind calcularea amenzilor)
   2011/C 226/47
   Limba de procedură: franceza

      Părțile

      Reclamantă: Ziegler SA (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: J.-L. Lodomez și J. Lodomez, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Bouquet și O. Beynet, ulterior A. Bouquet și N. von Lingen, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei C(2008) 926 final a Comisiei din 11 martie 2008 privind o procedură în temeiul articolului 81 [CE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/38.543 — Servicii de mutări internaționale), precum și, cu titlu subsidiar, o cerere de anulare sau de reducere a amenzii aplicate reclamantei

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Ziegler SA la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii referitoare la măsurile provizorii desfășurate în fața Tribunalului.

      (1)  JO C 183, 19.7.2008.


title: Cauza C-15/14 P: Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (Recurs — Ajutor de stat — Acord între Ungaria și întreprinderea petrolieră și de gaz MOL cu privire la taxele de exploatare minieră legate de extracția de hidrocarburi — Modificare ulterioară a regimului legal prin care se majorează nivelul taxelor — Majorare a taxelor neaplicată MOL — Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună — Caracter selectiv)

text:
               20.7.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 236/14

         Hotărârea Curții (Camera întâi) din 4 iunie 2015 – Comisia Europeană/MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.
   (Cauza C-15/14 P) (1)

   ((Recurs - Ajutor de stat - Acord între Ungaria și întreprinderea petrolieră și de gaz MOL cu privire la taxele de exploatare minieră legate de extracția de hidrocarburi - Modificare ulterioară a regimului legal prin care se majorează nivelul taxelor - Majorare a taxelor neaplicată MOL - Decizie prin care ajutorul este declarat incompatibil cu piața comună - Caracter selectiv))
   (2015/C 236/18)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Comisia Europeană (reprezentanți: L. Flynn și K. Talabér-Ritz, agenți)

      Cealaltă parte din procedură: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. (reprezentanți: N. Niejahr, Rechtsanwältin și F. Carlin, Barrister)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Comisia Europeană la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 61, 1.3.2014.


title: Cauza C-31/15 P: Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 iunie 2016 – Photo USA Electronic Graphic, Inc./Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica, Verband der Keramischen Industrie eV (Recurs — Dumping — Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 412/2013 — Importuri de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică originare din China — Taxă antidumping definitivă)

text:
               8.8.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 287/9

         Hotărârea Curții (Camera a opta) din 2 iunie 2016 – Photo USA Electronic Graphic, Inc./Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica, Verband der Keramischen Industrie eV
   (Cauza C-31/15 P) (1)

   ((Recurs - Dumping - Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 412/2013 - Importuri de articole de masă și articole de bucătărie din ceramică originare din China - Taxă antidumping definitivă))
   (2016/C 287/11)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Recurentă: Photo USA Electronic Graphic, Inc. (reprezentant: K. Adamantopoulos, avocat)

      Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: inițial B. Driessen și S. Boelaert, ulterior H. Marcos Fraile, agenți, asistați de B. O’Connor, solicitor, și de S. Gubel, avocat), Comisia Europeană (reprezentanți: J.-F. Brakeland și M. França, agenți), Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica, Verband der Keramischen Industrie eV (reprezentant: R. Bierwagen, Rechtsanwalt)

      Dispozitivul

               1)

               Respinge recursul.

               2)

               Obligă Photo USA Electronic Graphic, Inc. La plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 89, 16.3.2015.


title: Cauza C-71/15 P: Ordonanța Vicepreședintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Kendrion NV, susținută de: Comisia Europeană

text:
               29.2.2016

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 78/10

         Ordonanța Vicepreședintelui Curții din 18 decembrie 2015 – Curtea de Justiție a Uniunii Europene/Kendrion NV, susținută de: Comisia Europeană
   (Cauza C-71/15 P) (1)

   (2016/C 078/12)
   Limba de procedură: neerlandeza
   Vicepreședintele Curții a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 107, 30.3.2015.


title: Cauza C-539/13: Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 14 octombrie 2013 — Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd/Sigma Pharmaceuticals PLC

text:
               11.1.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 9/19

         Cerere de decizie preliminară introdusă de Court of Appeal (Regatul Unit) la 14 octombrie 2013 — Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd/Sigma Pharmaceuticals PLC
   (Cauza C-539/13)
   2014/C 9/29
   Limba de procedură: engleza

      Instanța de trimitere

   Court of Appeal

      Părțile din procedura principală

      Reclamantă: Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd

      Pârâtă: Sigma Pharmaceuticals PLC

      Întrebările preliminare

               1.

               Titularul unui brevet sau al unui certificat suplimentar de protecție ori beneficiarul acestuia nu poate invoca drepturile care îi sunt acordate în temeiul primului paragraf al mecanismului specific decât dacă și-a manifestat mai întâi intenția de a proceda astfel?

               2.

               În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:

                           (a)

                           Care este modul în care trebuie să se demonstreze această intenție?

                           (b)

                           Titularului sau beneficiarului îi este interzis să invoce drepturile sale cu privire la orice import sau la orice introducere pe piață a unui produs farmaceutic într-un stat membru care au avut loc înainte de a și manifesta intenția de a invoca aceste drepturi?

               3.

               Cine trebuie să transmită titularului sau beneficiarului unui brevet ori al unui certificat suplimentar de protecție notificarea prealabilă prevăzută la al doilea paragraf al mecanismului specific? Mai exact:

                           (a)

                           Avizul prealabil trebuie să fie transmis de persoana care intenționează să importe sau să introducă pe piață produsul farmaceutic?
                           sau

                           (b)

                           Atunci când, astfel cum permite sistemul de reglementare național, cererea prin care se solicită avizele legale este formulată de o altă persoană de cât cea care intenționează să importe, notificarea prealabilă transmisă de solicitantul avizelor legale poate produce efecte dacă această persoană nu intenționează să importe ea însăși sau să introducă pe piață produsul farmaceutic, însă importul și introducerea pe piață avute în vedere vor avea loc în baza avizelor legale ale acestui solicitant? și

                                       (i)

                                       Prezintă vreo relevanță faptul că avizul prealabil precizează persoana care va importa sau va introduce pe piață produsul farmaceutic?

                                       (ii)

                                       Prezintă vreo relevanță faptul că o persoană juridică din cadrul unui grup de societăți care constituie o singură unitate economică transmite avizul prealabil și formulează cererea de obținere a avizelor legale, iar actele de import și de introducere pe piață urmează să fie efectuate de către o altă persoană juridică din cadrul acestui grup în temeiul unei licențe acordate de prima persoană juridică, însă avizul prealabil nu precizează persoana juridică care va importa sau va introduce pe piață produsul farmaceutic?

               4.

               Cui trebuie să i se transmită notificarea prealabilă prevăzută la al doilea paragraf al mecanismului specific? Mai exact:

                           (a)

                           Beneficiarul unui brevet sau al unui certificat suplimentar de protecție poate fi doar o persoană care dispune de dreptul legal prevăzut de legislația națională de a formula acțiuni pentru punerea în aplicare a respectivului brevet sau certificat suplimentar de protecție?
                           sau

                           (b)

                           În cazul în care un grup de societăți formează o singură entitate economică care este formată din mai multe persoane juridice, este suficient dacă notificarea este adresată unei persoane juridice care este filiala operațională și titularul autorizației de introducere pe piață în statul membru de import, iar nu entității din cadrul grupului care dispune de dreptul legal prevăzut de legislația națională de a formula acțiuni pentru punerea în aplicare a brevetului sau a certificatului suplimentar de protecție, fie pe baza faptului că această persoană juridică poate fi caracterizată drept beneficiar al brevetului sau al certificatului de protecție suplimentar, fie a faptului că se așteaptă ca această notificare să ajungă, în mod normal, în atenția persoanelor care iau decizii în numele titularului de brevet sau al CSP?

                           (c)

                           În cazul în care răspunsul la întrebarea 4 (b) este afirmativ, un aviz care de altfel este conform poate fi considerat neconform în cazul în care se adresează „Directorului pentru probleme de reglementare” al unei societăți dacă această societate nu este entitatea din cadrul grupului care dispune de dreptul legal prevăzut de legislația națională de a formula acțiuni pentru punerea în aplicare a brevetului sau a certificatului suplimentar de protecție, ci este filiala operațională sau titularul autorizației de introducere pe piață din statul membru de import și în cazul în care Departamentul pentru probleme de reglementare primește, în practică, în mod regulat avize din partea importatorilor paraleli cu privire la mecanismul specific și la alte probleme?


title: Cauza C-110/14: Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Oradea – România) – Horațiu Ovidiu Costea/SC Volksbank România SA [Trimitere preliminară — Directiva 93/13/CEE — Articolul 2 litera (b) — Noțiunea „consumator” — Contract de credit încheiat de o persoană fizică ce exercită profesia de avocat — Rambursarea creditului garantată cu un imobil care aparține cabinetului de avocat al împrumutatului — Împrumutat care are cunoștințele necesare pentru a aprecia caracterul abuziv al unei clauze înainte de încheierea contractului]

text:
               26.10.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 354/6

         Hotărârea Curții (Camera a patra) din 3 septembrie 2015 (cerere de decizie preliminară formulată de Judecătoria Oradea – România) – Horațiu Ovidiu Costea/SC Volksbank România SA
   (Cauza C-110/14) (1)

   ([Trimitere preliminară - Directiva 93/13/CEE - Articolul 2 litera (b) - Noțiunea „consumator” - Contract de credit încheiat de o persoană fizică ce exercită profesia de avocat - Rambursarea creditului garantată cu un imobil care aparține cabinetului de avocat al împrumutatului - Împrumutat care are cunoștințele necesare pentru a aprecia caracterul abuziv al unei clauze înainte de încheierea contractului])
   (2015/C 354/06)
   Limba de procedură: româna

      Instanța de trimitere

   Judecătoria Oradea

      Părțile din procedura principală

      Reclamant: Horațiu Ovidiu Costea

      Pârâtă: SC Volksbank România SA

      Dispozitivul

   Articolul 2 litera (b) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii trebuie interpretat în sensul că o persoană fizică ce exercită profesia de avocat și încheie un contract de credit cu o bancă, fără ca scopul creditului să fie precizat în acest contract, poate fi considerată „consumator”, în sensul acestei dispoziții, atunci când contractul menționat nu este legat de activitatea profesională a acestui avocat. Împrejurarea că creanța născută din același contract este garantată printr-o garanție ipotecară contractată de această persoană în calitate de reprezentant al cabinetului său de avocat și având ca obiect bunuri destinate exercitării activității profesionale a persoanei respective, precum un imobil care aparține acestui cabinet, nu este relevantă în această privință.

      (1)  JO C 175, 10.6.2014.


title: Cauza F-91/13: Acțiune introdusă la 19 septembrie 2013 — ZZ/Comisia

text:
               14.12.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 367/40

         Acțiune introdusă la 19 septembrie 2013 — ZZ/Comisia
   (Cauza F-91/13)
   2013/C 367/70
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: ZZ (reprezentanți: L. Levi și A. Blot, avocați)

      Pârâtă: Comisia Europeană

      Obiectul și descrierea litigiului

   Anularea deciziei Comisiei prin care s-a dispus restituirea indemnizației de expatriere și a cheltuielilor de călătorie încasate de reclamant în perioada detașării sale în Germania, precum și rambursarea sumelor deja recuperate și repararea prejudiciului moral.

      Concluziile reclamantei

               —

               anularea deciziei Comisiei din 20 decembrie 2012 prin care s-a dispus restituirea indemnizației de expatriere și a cheltuielilor de călătorie acordate reclamantului în perioada detașării sale în Germania;

               —

               anularea deciziei Comisiei din 24 iunie 2013 prin care s-a respins reclamația reclamantului;

               —

               pe cale de consecință, rambursarea sumelor deja recuperate de autoritatea investită cu puterea de numire, majorată cu dobânzi calculate pe baza dobânzii de referință a Băncii Centrale Europene, majorată cu 2 puncte procentuale;

               —

               în orice caz, despăgubiri pentru prejudiciul moral suferit, evaluate ex aequo et bono la 5 000 de euro;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.


title: Cauzele conexate C-162/12 și C-163/12: Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 februarie 2014 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Airport Shuttle Express scarl (C-162/12), Giovanni Panarisi (C-162/12), Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl (C-163/12), Gianpaolo Vivani (C-163/12)/Comune di Grottaferrata [Trimitere preliminară — Articolele 49 TFUE, 101 TFUE și 102 TFUE — Regulamentul (CEE) nr. 2454/92 — Regulamentul (CE) nr. 12/98 — Activitate de închiriere de autovehicule cu șofer — Reglementare națională și reglementare regională — Autorizație eliberată de comune — Condiții — Situații pur interne — Competența Curții — Admisibilitatea întrebărilor]

text:
               29.3.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 93/5

         Hotărârea Curții (Camera a treia) din 13 februarie 2014 (cereri de decizie preliminară formulate de Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italia) — Airport Shuttle Express scarl (C-162/12), Giovanni Panarisi (C-162/12), Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl (C-163/12), Gianpaolo Vivani (C-163/12)/Comune di Grottaferrata
   (Cauzele conexate C-162/12 și C-163/12) (1)

   (Trimitere preliminară - Articolele 49 TFUE, 101 TFUE și 102 TFUE - Regulamentul (CEE) nr. 2454/92 - Regulamentul (CE) nr. 12/98 - Activitate de închiriere de autovehicule cu șofer - Reglementare națională și reglementare regională - Autorizație eliberată de comune - Condiții - Situații pur interne - Competența Curții - Admisibilitatea întrebărilor)
   2014/C 93/07
   Limba de procedură: italiana

      Instanța de trimitere

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Părțile din procedura principală

      Reclamanți: Airport Shuttle Express scarl (C-162/12), Giovanni Panarisi (C-162/12), Società Cooperativa Autonoleggio Piccola arl (C-163/12), Gianpaolo Vivani (C-163/12)

      Pârâtă: Comune di Grottaferrata

      Cu participarea: Federnoleggio

      Obiectul

   Cereri de decizie preliminară — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Interpretarea articolelor 26 TFUE, 49 TFUE și 90 TFUE, a articolului 3 TUE coroborat cu articolul 4 alineatul (3) TUE și cu articolele 3, 4, 5 și 6 TFUE, a articolelor 101 și 102 TFUE, precum și a Regulamentului (CEE) nr. 2454/92 al Consiliului din 23 iulie 1992 de stabilire a condițiilor în care transportatorii nerezidenți pot presta servicii naționale de transport rutier de călători într-un stat membru (JO L 251, p. 1) și a Regulamentului (CE) nr. 12/98 al Consiliului din 11 decembrie 1997 de stabilire a condițiilor în care transportatorii nerezidenți pot presta servicii naționale de transport rutier de călători într-un stat membru (JO L 4, p. 10, Ediție specială, 07/vol. 4, p. 184) — Serviciu de închiriere de vehicule cu șofer — Reglementare națională care condiționează prestarea acestui serviciu de o licență eliberată de comune și care impune titularilor unei astfel de licențe să aibă garajul obișnuit al vehiculelor lor pe teritoriul comunei care le-a eliberat licența, precum și să își înceapă și să își încheie serviciul pe același teritoriu

      Dispozitivul

   Curtea de Justiție a Uniunii Europene nu este competentă să răspundă la cererile de decizie preliminară introduse de Tribunale amministrativo per il Lazio (Italia), prin deciziile din 19 octombrie 2011 și din 1 decembrie 2011, în cauzele conexate C-162/12 și C-163/12, în măsura în care acestea privesc interpretarea articolului 49 TFUE. În măsura în care aceste cereri privesc interpretarea altor dispoziții ale dreptului Uniunii, ele sunt inadmisibile.

      (1)  JO C 165, 9.6.2012.


title: Cauza F-6/10: Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Munch/OAPI

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 63/55

         Acțiune introdusă la 19 ianuarie 2010 — Munch/OAPI
   (Cauza F-6/10)
   2010/C 63/97
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamant: Yannick Munch (Barcelona, Spania) (reprezentant: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Obiectul și descrierea litigiului

   Pe de o parte, anularea clauzei din contractul reclamantului care prevede rezilierea de drept a contractului de muncă în cazul în care reclamantul nu va fi selecționat de OAPI pe baza unei proceduri de concurs extern și, pe de altă parte, declararea faptului că respectivele proceduri de concurs OAPI/AD/01/07, OAPI/AD/02/07, OAPI/AST/01/07 și OAPI/AST/02/02 nu au niciun efect asupra contractului reclamantului. În plus, se solicită daune-interese.

      Concluziile reclamantului

               —

               Anularea comunicării OAPI din 12 martie 2009 și a deciziilor cuprinse în această comunicare, potrivit cărora raportul de muncă al reclamantului încetează începând de la 16 martie 2009, cu un preaviz de reziliere de 7 luni și declararea derulării în continuare a raportului de muncă dintre reclamant și OAPI. În măsura în care Curtea consideră necesar, reclamantul solicită de asemenea anularea comunicării OAPI din 9 octombrie 2009 pe care reclamantul nu o apreciază ca fiind de sine stătător (reclamație respinsă),

               —

               anularea sau declararea nulității clauzei de reziliere prevăzute la articolul 5 din contractul de muncă încheiat de reclamant cu OAPI;
               în subsidiar, declararea faptului că încetarea contractului de muncă al reclamantului nu se poate întemeia nici în viitor pe clauza de reziliere a contractului său de muncă,
               cu titlu mai subsidiar, constatarea faptului că, în orice caz, procedurile de concurs menționate în comunicarea OAPI din 12 martie 2009 nu erau de natură să declanșeze efecte negative ale clauzei de reziliere.

               —

               obligarea OAPI la plata de daune-interese către reclamant într-un cuantum adecvat stabilit de instanță, pentru prejudiciile morale suferite ca urmare a actelor menționate în primul capăt de cerere.

               —

               după stabilirea obligației OAPI de a continua, în aceleași condiții, raportul de muncă cu reclamantul și de a-l reîncadra în serviciu — obligarea acestuia la plata de despăgubiri care să acopere toate prejudiciile materiale suferite, în special prin plata tuturor eventualelor salarii pe care le-ar fi avut de încasat, precum și la plata tuturor cheltuielilor suplimentare suportate de reclamant ca urmare a comportamentului ilegal al OAPI (după deducerea ajutoarelor de șomaj primite),
               în subsidiar, dacă din motive de drept sau de fapt în prezenta cauză nu se realizează reintegrarea reclamantului în serviciu și/sau continuarea raportului de muncă în aceleași condiții, obligarea OAPI la plata de daune-interese către reclamant pentru prejudiciile materiale suferite ca urmare a încetării în mod ilegal a activității sale, daune-interese reprezentând diferența dintre veniturile efective la care se poate aștepta și cele pe care le-ar fi obținut reclamantul în cazul în care contractul s-ar fi derulat în continuare, ținându-se cont și de prestațiile de pensie și de alte drepturi;
               cu toate acestea, obligarea OAPI cel puțin la plata de daune-interese către reclamant pentru prejudiciile materiale suferite ca urmare a încetării în mod ilegal a activității sale, daune-interese reprezentând diferența dintre veniturile obținute până la 15 octombrie 2009 și veniturile pe care le-ar fi obținut reclamantul în cazul în care contractul s-ar fi derulat în continuare până la 15 noiembrie 2009, ținându-se cont și de prestațiile de pensie și de alte drepturi.

               —

               obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurii.


title: Cauza T-275/12: Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2015 – FC Dynamo-Minsk/Consiliul („Politica externă și de securitate comună — Măsuri restrictive adoptate împotriva Belarus — Înghețare a fondurilor — Acțiune în anulare — Termen de adaptare a concluziilor — Inadmisibilitate parțială — Entitate deținută sau controlată de o entitate vizată de măsurile restrictive — Obligația de motivare — Eroare de apreciere”)

text:
               30.11.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 398/29

         Hotărârea Tribunalului din 6 octombrie 2015 – FC Dynamo-Minsk/Consiliul
   (Cauza T-275/12) (1)

   ((„Politica externă și de securitate comună - Măsuri restrictive adoptate împotriva Belarus - Înghețare a fondurilor - Acțiune în anulare - Termen de adaptare a concluziilor - Inadmisibilitate parțială - Entitate deținută sau controlată de o entitate vizată de măsurile restrictive - Obligația de motivare - Eroare de apreciere”))
   (2015/C 398/39)
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamant: Football Club „Dynamo-Minsk” ZAO (Minsk, Belarus) (reprezentanți: D. O’Keeffe, solicitor, B. Evtimov, avocat, și M. Lester, barrister)

      Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: F. Naert și E. Finnegan, agenți)

      Obiectul

   Cerere de anulare a Deciziei de punere în aplicare 2012/171/PESC a Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 87, p. 95), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 265/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus (JO L 87, p. 37), a Deciziei 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 285, p. 1), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus (JO L 307, p. 7), a Deciziei 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642 (JO L 288, p. 69), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 288, p. 1), a Deciziei 2014/750/PESC a Consiliului din 30 octombrie 2014 de modificare a Deciziei 2012/642 (JO L 311, p. 39) și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1159/2014 al Consiliului din 30 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus (JO L 311, p. 2), în măsura în care aceste acte o privesc pe reclamantă

      Dispozitivul

               1)

               Anulează Decizia de punere în aplicare 2012/171/PESC a Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2010/639/PESC privind măsuri restrictive împotriva Belarus, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 265/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus, Decizia 2012/642/PESC a Consiliului din 15 octombrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Belarus, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1017/2012 al Consiliului din 6 noiembrie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsurile restrictive împotriva Belarus, Decizia 2014/750/PESC a Consiliului din 30 octombrie 2014 de modificare a Deciziei 2012/642 și Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1159/2014 al Consiliului din 30 octombrie 2014 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006 privind măsuri restrictive împotriva Belarus, în măsura în care vizează Football Club „Dynamo-Minsk” ZAO.

               2)

               Respinge acțiunea ca inadmisibilă în măsura în care urmărește anularea Deciziei 2013/534/PESC a Consiliului din 29 octombrie 2013 de modificare a Deciziei 2012/642 și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1054/2013 al Consiliului din 29 octombrie 2013 privind punerea în aplicare a articolului 8a alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 765/2006.

               3)

               Respinge în rest acțiunea.

               4)

               Consiliul Uniunii Europene suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Football Club „Dynamo-Minsk”.

      (1)  JO C 250, 18.8.2012.


title: Cauza T-284/12: Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Oro Clean Chemie/OAPI — Merz Pharma (PROSEPT) [ „Marcă comunitară — Procedură de opoziție — Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROSEPT — Marca națională verbală anterioară Pursept — Motiv relativ de refuz — Risc de confuzie — Similitudinea semnelor — Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 — Dreptul la apărare — Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009” ]

text:
               16.11.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 336/21

         Hotărârea Tribunalului din 16 septembrie 2013 — Oro Clean Chemie/OAPI — Merz Pharma (PROSEPT)
   (Cauza T-284/12) (1)

   (Marcă comunitară - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale PROSEPT - Marca națională verbală anterioară Pursept - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Similitudinea semnelor - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 - Dreptul la apărare - Articolul 75 din Regulamentul nr. 207/2009)
   2013/C 336/41
   Limba de procedură: germana

      Părțile

      Reclamantă: Oro Clean Chemie AG (Fehraltorf, Elveția) (reprezentant: F. Ekey, avocat)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (reprezentant: G. Schneider, agent)

      Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI, intervenientă la Tribunal: Merz Pharma GmbH & Co. KGaA (Frankfurt am Main, Germania) (reprezentanți: M. Hirsch și C. Mayerhöffer, avocați)

      Obiectul

   Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei întâi de recurs a OAPI din 29 martie 2012 (cauza R 1053/2011-1) referitoare la o procedură de opoziție între Merz Pharma GmbH & Co. KGaA și Oro Clean Chemie AG

      Dispozitivul

               1.

               Respinge acțiunea.

               2.

               Obligă Oro Clean Chemie AG la plata cheltuielilor de judecată.

      (1)  JO C 258, 25.8.2012.


title: Cauza T-579/08: Acțiune introdusă la 23 decembrie 2008 — Eridania Sadam/Comisia

text:
               21.2.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 44/65

         Acțiune introdusă la 23 decembrie 2008 — Eridania Sadam/Comisia
   (Cauza T-579/08)
   (2009/C 44/111)
   Limba de procedură: italiana
   Părțile

      Reclamantă: Eridania Sadam SpA (Bologna, Italia) (reprezentanți: G. M. Roberti, I. Perego, B. Amabile, M. Serpone, avocați)

      Pârâtă: Comisia Comunităților Europene
   Concluziile reclamantei

               —

               Anularea deciziei atacate;

               —

               cu titlu de măsură de cercetare judecătorească, prezentarea în justiție, în temeiul articolelor 65 și 66 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, a documentației care figurează în dosarul de cercetare al Comisiei;

               —

               obligarea Comisiei Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente
   Prin prezenta acțiune, Eridania Sadam SpA contestă, în temeiul articolului 230 al patrulea paragraf CE, Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind ajutorul de stat C 29/2004 (ex N 328/2003).
   Din această perspectivă, reclamanta invocă patru motive pentru a demonstra că pârâta:

               —

               a aplicat în speță articolul 87 alineatul (1) CE în mod eronat și, în orice caz, a săvârșit o eroare de apreciere a faptelor și nu și-a motivat suficient decizia, în măsura în care a considerat că proiectul de subvenție notificat la momentul respectiv de autoritățile italiene era susceptibil, dacă era acordată subvenția, să aducă prejudicii comerțului intracomunitar și să denatureze concurența;

               —

               a încălcat articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE, liniile directoare aplicabile ajutoarelor de stat în sectorul agricol, precum și propria practică — și, în orice caz, a săvârșit o eroare de apreciere a faptelor și nu și-a motivat suficient decizia — în măsura în care a reținut că proiectul de subvenție notificat la momentul respectiv de autoritățile italiene nu putea beneficia de derogarea prevăzută la articolul 87 alineatul (2) litera (b) CE;

               —

               a încălcat, de asemenea, articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE și, în orice caz, a săvârșit o eroare de apreciere a faptelor și nu și-a motivat suficient decizia, în măsura în care a reținut că proiectul de subvenție notificat la momentul respectiv de autoritățile italiene nu putea beneficia de derogarea prevăzută la articolul 87 alineatul (3) litera (c) CE;

               —

               a încălcat principiile bunei administrări, diligenței și solicitudinii, în special din cauza duratei excesive a procedurii administrative.


title: Cauza F-64/11: Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 20 iunie 2012 — Westeren/Comisia

text:
               16.2.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 46/33

         Ordonanța Tribunalului Funcției Publice din 20 iunie 2012 — Westeren/Comisia
   (Cauza F-64/11) (1)

   2013/C 46/70
   Limba de procedură: engleza
   Președintele Camerei a doua a dispus radierea cauzei.

      (1)  JO C 252, 27.8.2011, p. 57.


title: Cauza T-435/11: Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Universal Display/OAPI (UniversalPHOLED)

text:
               8.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 298/22

         Acțiune introdusă la 8 august 2011 — Universal Display/OAPI (UniversalPHOLED)
   (Cauza T-435/11)
   2011/C 298/41
   Limba de procedură: engleza

      Părțile

      Reclamantă: Universal Display Corp. (New Jersey, USA) (reprezentanți: A. Poulter și C. Lehr, Solicitors)

      Pârât: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale)

      Concluziile

   Reclamanta solicită Tribunalului:

               —

               anularea deciziei Camerei a doua de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele comunitare) din 18 mai 2011 din cauza R 215/2011-2, și

               —

               admiterea cererii de înregistrare a mărcii comunitare, permițând publicarea acesteia.

      Motivele și principalele argumente

      Marca comunitară vizată: marca verbală „UniversalPHOLED” pentru produse din clasa 1 — cererea de înregistrare a mărcii verbale nr. W01015224

      Decizia examinatorului: respinge cererea de înregistrare a mărcii comunitare

      Decizia camerei de recurs:respinge calea de atac.

      Motivele invocate: încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 207/2009 al Consiliului, întrucât camera de recurs a săvârșit o eroare în evaluarea admiterii cererii de înregistrare a mărcii comunitare „UniversalPHOLED”.


title: Cauza C-452/11 P: Recurs introdus la 2 septembrie 2011 de Heineken Nederland BV și Heineken NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 16 iunie 2011 în cauza T-240/07, Heineken Nederland BV și Heineken NV/Comisia Europeană

text:
               19.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 340/9

         Recurs introdus la 2 septembrie 2011 de Heineken Nederland BV și Heineken NV împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea extinsă) pronunțate la 16 iunie 2011 în cauza T-240/07, Heineken Nederland BV și Heineken NV/Comisia Europeană
   (Cauza C-452/11 P)
   2011/C 340/15
   Limba de procedură: olandeza

      Părțile

      Recurente: Heineken Nederland BV și Heineken NV (reprezentanți: T.R. Ottervanger și M.A. de Jong, avocați)

      Cealaltă parte în proces: Comisia Europeană

      Concluziile recurentelor

               —

               Anularea în tot sau în parte a hotărârii atacate, în conformitate cu motivele invocate în prezentul recurs, în măsura în care prin aceasta a fost respinsă acțiunea recurentelor;

               —

               anularea în tot sau în parte a deciziei (1) în măsura în care aceasta privește recurentele;

               —

               anularea sau reducerea amenzii aplicate recurentelor;

               —

               în subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe în conformitate cu aspectele de drept tranșate prin hotărârea Curții;

               —

               obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură, precum și a cheltuielilor de judecată efectuate în fața Tribunalului.

      Motivele și principalele argumente

   În susținerea recursului, recurentele invocă șase motive:

                     În cadrul primului motiv
                  , recurentele susțin că Tribunalul a apreciat în mod eronat că Comisia nu era obligată să acorde acces la răspunsul dat de Inbev la critici.

                     În cadrul celui de al doilea motiv
                  , recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept apreciind că, în mod întemeiat, Comisia a admis, în ceea ce privește sectorul consumului la domiciliu, calificarea comportamentelor întreprinderilor în cauză drept o serie de acorduri și/sau de practici concertate.

                     În cadrul celui de al treilea motiv
                  , recurentele susțin că Tribunalul și-a depășit competența și a săvârșit o eroare de drept în modul de a aprecia constatarea punctului de plecare al încălcării.

                     În cadrul celui de al patrulea motiv
                  , recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că nu a avut în vedere că recurentele au primit o amendă nerezonabil de ridicată exclusiv ca urmare a duratei lungi a procedurii administrative, cauzată de Comisia însăși.

                     În cadrul celui de al cincilea motiv
                  , recurentele susțin că Tribunalul, în special pentru faptul că nu a admis (în orice caz în mod insuficient) comparația cu producătorul de bere belgian Interbrew/Alken-Maes, a săvârșit o eroare de drept admițând că Comisia nu a încălcat principiul egalității.

                     În cadrul celui de al șaselea motiv
                  , recurentele susțin că reducerea amenzii de 5 % acordată de Tribunal, ca urmare a duratei excesive a procedurii administrative, este insuficientă în raport cu amenda deosebit de ridicată care le-a fost aplicată și pentru motivul că depășirea termenului rezonabil nu este justificată în niciun mod de Comisie.

      (1)  Decizia C(2007) 1697 a Comisiei din 18 aprilie 2007 referitoare la o procedură de aplicare a articolului 81 [CE] (cazul COMP/B/37.766 — Piața olandeză a berii).


title: Hotărârea Curții din 18 decembrie 2014 în cauza E-10/14 – Enes Deveci și alții/Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Directiva 2001/23/CE – Transfer de întreprinderi – Convenții colective – Libertatea de a desfășura o activitate comercială)

text:
               4.6.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 183/10

         HOTĂRÂREA CURȚII
   din 18 decembrie 2014
   în cauza E-10/14
   Enes Deveci și alții/Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden
   (Directiva 2001/23/CE – Transfer de întreprinderi – Convenții colective – Libertatea de a desfășura o activitate comercială)
   (2015/C 183/11)
   În cauza E-10/14, Enes Deveci și alții/Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden – CERERE adresată Curții, în temeiul articolului 34 din Acordul dintre statele AELS privind instituirea unei Autorități de Supraveghere și a unei Curți de Justiție, înaintată de către Curtea de Apel Eidsivating (Eidsivating lagmannsrett). Cererea are ca obiect interpretarea Directivei 2001/23/CE a Consiliului privind apropierea legislației statelor membre referitoare la menținerea drepturilor lucrătorilor în cazul transferului de întreprinderi, unități sau părți ale unor întreprinderi ori unități. Curtea, compusă din Carl Baudenbacher, președinte și judecător-raportor, Per Christiansen și Páll Hreinsson, judecători, a pronunțat, la 18 decembrie 2014, hotărârea a cărei parte dispozitivă prevede următoarele:

               1.

               Înlocuirea, în conformitate cu legislația națională, a condițiilor de remunerare de care beneficiază angajații transferați în temeiul convenției colective încheiate cu întreprinderea cedentă, după expirarea acestei convenții, cu condițiile de remunerare stabilite în convenția colectivă în vigoare în cadrul întreprinderii cesionare, este conformă cu dispozițiile articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE.
               Reducerile salariale, fie că sunt sau nu semnificative, nu pot influența această apreciere.
               Cu toate acestea, instanța națională trebuie să stabilească dacă legislația națională aplicabilă prevede menținerea efectelor în anumite situații, cum este cea de față. Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE trebuie să fie interpretat în următorul sens: condițiile de muncă stabilite printr-o convenție colectivă căreia i se aplică menținerea unor asemenea efecte constituie „condiții de muncă convenite printr-o convenție colectivă”, cu condiția ca aceste noi relații de muncă să nu facă obiectul unei noi convenții colective ori să nu se fi încheiat noi acorduri individuale cu angajații în cauză.

               2.

               Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE nu interzice întreprinderii cesionare să le aplice angajaților transferați, la două luni de la efectuarea transferului, convenția colectivă în vigoare în cadrul întreprinderii cesionare, cu condiția ca aplicarea convenției colective să se efectueze în conformitate cu legislația națională.
               Cu toate acestea, articolul 3 alineatul (3) din Directiva 2001/23/CE exclude posibilitatea ca angajații transferați să suporte o pierdere de venituri semnificativă, în comparație cu situația imediat precedentă transferului lor, din cauza faptului că, în momentul în care se stabilește salariul de bază al angajatului transferat, nu este luată în considerare în mod suficient vechimea dobândită în întreprinderea cedentă, atunci când condițiile de remunerare stabilite în temeiul noii convenții colective țin seama, printre altele, de vechimea în serviciu. La stabilirea salariului menționat trebuie să se ia în considerare vechimea comparabilă a personalului deja angajat al întreprinderii cesionare.
               Instanței naționale îi revine sarcina de a examina dacă, la stabilirea condițiilor de remunerare, în temeiul convenției colective încheiate cu întreprinderea cesionară, se ia în considerare în mod corespunzător vechimea în serviciu.