title: Cauza C-268/17: Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Županijski Sud u Zagrebu – Croația) – Emiterea unui mandat european de arestare împotriva lui AY (Trimitere preliminară – Cooperare judiciară în materie penală – Mandat european de arestare – Decizia cadru 2002/584/JAI – Articolul 1 alineatul (2), articolul 3 punctul 2 și articolul 4 punctul 3 – Motive de refuz de executare – Închiderea unei anchete penale – Principiul ne bis in idem – Persoană căutată care a avut calitatea de martor într-o procedură anterioară referitoare la aceleași fapte – Emiterea mai multor mandate europene de arestare împotriva aceleiași persoane)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/18

      Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 25 iulie 2018 (cerere de decizie preliminară formulată de Županijski Sud u Zagrebu – Croația) – Emiterea unui mandat european de arestare împotriva lui AY
      (Cauza C-268/17) (1)

      ((Trimitere preliminară - Cooperare judiciară în materie penală - Mandat european de arestare - Decizia cadru 2002/584/JAI - Articolul 1 alineatul (2), articolul 3 punctul 2 și articolul 4 punctul 3 - Motive de refuz de executare - Închiderea unei anchete penale - Principiul ne bis in idem - Persoană căutată care a avut calitatea de martor într-o procedură anterioară referitoare la aceleași fapte - Emiterea mai multor mandate europene de arestare împotriva aceleiași persoane))
      (2018/C 328/22)
      Limba de procedură: croata

         Instanța de trimitere

      Županijski Sud u Zagrebu

         Partea din procedura principală

      AY

         Dispozitivul

                  1)

                  Articolul 1 alineatul (2) din Decizia cadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299/JAI a Consiliului din 26 februarie 2009, trebuie interpretat în sensul că autoritatea judiciară a statului membru de executare este ținută să adopte o decizie în privința oricărui mandat european de arestare care îi este transmis, chiar și atunci când, în acest stat membru, s a statuat deja cu privire la un mandat european de arestare anterior privind aceeași persoană și referitor la aceleași fapte, însă al doilea mandat european de arestare nu a fost emis decât ca urmare a punerii sub acuzare, în statul membru emitent, a persoanei căutate.

                  2)

                  Articolul 3 punctul 2 și articolul 4 punctul 3 din Decizia cadru 2002/584, astfel cum a fost modificată prin Decizia cadru 2009/299, trebuie interpretate în sensul că o decizie a Ministerului Public, precum cea a Biroului central de anchete maghiar în discuție în litigiul principal, prin care s a pus capăt unei anchete începute față de un autor necunoscut, în cursul căreia persoana care face obiectul unui mandat european de arestare nu a fost ascultată decât în calitate de martor, fără ca o urmărire penală să fi fost efectuată împotriva acestei persoane și fără ca decizia menționată să fi fost luată față de aceasta nu poate fi invocată în vederea refuzării executării acestui mandat european de arestare în temeiul uneia sau al celeilalte dintre aceste dispoziții.

         (1)  JO C 256, 7.8.2017.


title: Cauza T-392/17: Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – TE/Comisia („Acțiune în anulare – Deschiderea unei investigații externe de către OLAF – Act care nu poate fi supus unei căi de atac – Inadmisibilitate”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/49

      Ordonanța Tribunalului din 12 iulie 2018 – TE/Comisia
      (Cauza T-392/17) (1)

      ((„Acțiune în anulare - Deschiderea unei investigații externe de către OLAF - Act care nu poate fi supus unei căi de atac - Inadmisibilitate”))
      (2018/C 328/66)
      Limba de procedură: ceha

         Părțile

         Reclamant: TE (reprezentant: J. Bartončík, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Baquero Cruz și Z. Malůšková, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, având ca obiect anularea deciziei de deschidere a unei investigații externe, efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF), [confidențial] (2), care o privește pe reclamantă în calitate de persoană vizată, referitoare la [confidențial].

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea ca inadmisibilă.

                  2)

                  TE suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.

         (1)  JO C 293, 4.9.2017.

         (2)  Date confidențiale ocultate.


title: Cauza C-481/18: Acțiune introdusă la 23 iulie 2018 – Comisia Europeană/Republica Italiană

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/29

      Acțiune introdusă la 23 iulie 2018 – Comisia Europeană/Republica Italiană
      (Cauza C-481/18)
      (2018/C 328/38)
      Limba de procedură: italiana

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Szmytkowska, C. Sjödin, agenți)

         Pârâtă: Republica Italiană

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curţii:

                  —

                  Constatarea faptului că, prin neadoptarea actelor cu putere de lege și a actelor legislative necesare pentru a se conforma Directivei 2012/39/UE a Comisiei din 26 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/17/CE în ceea ce privește anumite cerințe tehnice pentru testarea țesuturilor și a celulelor umane (1), sau în orice caz prin necomunicarea acestor acte Comisiei, Republica Italiană nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2012/39/UE;

                  —

                  obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În temeiul articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2012/39/UE, statele membre trebuiau să adopte, până la 17 iunie 2014, măsurile naţionale necesare pentru transpunerea în dreptul intern a obligaţiilor care decurg din această directivă. Întrucât Republica Italiană nu a adoptat sau nu a comunicat Comisiei actele cu putere de lege și actele administrative necesare în vederea transpunerii directivei menţionate, Comisia a decis să sesizeze Curtea.

         (1)  JO 2012, L 327, p. 24.


title: Cauza T-769/17: Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2018 – roelliroelli confectionery schweiz/EUIPO – Tanner (ALPRAUSCH) („Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Declararea decăderii din drepturile asupra mărcii invocate în susținerea opoziției – Nepronunțare asupra fondului”)

text:
               17.9.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 328/49

      Ordonanța Tribunalului din 11 iulie 2018 – roelliroelli confectionery schweiz/EUIPO – Tanner (ALPRAUSCH)
      (Cauza T-769/17) (1)

      ((„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Declararea decăderii din drepturile asupra mărcii invocate în susținerea opoziției - Nepronunțare asupra fondului”))
      (2018/C 328/67)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: roelliroelli confectionery schweiz GmbH (St. Gall, Elveția) (reprezentant: S. Overhage și R. Böhm, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: A. Söder, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO: André Tanner (Schindellegi, Elveția)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva deciziei Camerei a cincea de recurs a EUIPO din 1 august 2017 (cauza R 1596/2016-5) privind o procedură de opoziție între André Tanner și roelliroelli confectionery schweiz GmbH

         Dispozitivul

                  1)

                  Nu mai este necesară pronunțarea asupra fondului cauzei.

                  2)

                  roelliroelli confectionery schweiz GmbH și Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO) suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 22, 22.1.2018.


title: Cauza T-485/18: Acțiune introdusă la 9 august 2018 – Compañia de Tranvías de la Coruña/Comisia

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/27

      Acțiune introdusă la 9 august 2018 – Compañia de Tranvías de la Coruña/Comisia
      (Cauza T-485/18)
      (2018/C 381/32)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Compañia de Tranvías de la Coruña, SA (A Coruña, Spania) (reprezentant: J. Monrabà Bagan, avocat)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

                  —

                  anularea Deciziei C(2018) 3780 final a Comisei Europene din 7 iunie 2018 privind accesul la documente;

                  —

                  obligarea pârâtei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă două motive.

                  1.

                  Primul motiv se întemeiază pe faptul că decizia atacată nu respectă normele fundamentale de procedură.

                              —

                              Decizia nu motivează suficient interzicerea accesului sau acordarea doar parțială a accesului la documente având în vedere legătura inexistentă dintre procedurile pendinte la Curte pe care se întemeiază (cauzele conexate C-350/17 Mobit (1) și C-351/17 Autolinee Toscane (2)) și cererea de acces la documente.

                              —

                              Motivarea suficientă reprezintă o normă fundamentală de procedură și trebuie respectată întotdeauna de Comisia Europeană.

                              —

                              Lipsa unei motivări suficiente presupune faptul că decizia atacată nu respectă articolul 296 al doilea paragraf TFUE și, prin urmare, trebuie să fie considerată nulă, în temeiul articolul 264 primul paragraf TFUE.

                  2.

                  Al doilea motiv, invocat cu titlu subsidiar, se întemeiază pe un motiv imperativ de interes general legat de divulgarea documentelor la care decizia atacată a refuzat accesul.

                              —

                              Documentele la care s-a solicitat accesul sunt de interes general, din moment ce acestea ar ajuta la interpretarea unor puncte esențiale din regulamentele UE privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători care au fost aplicate anterior de Comisia Europeană.

                              —

                              Prin urmare, și în situația în care Curtea ar găsi o legătură între cauzele conexate pendinte C-350/17 Mobit și C-351/17 Autolinee Toscane, menționate anterior, și cererea de acces la documente, articolul 4 alineatul (2) in fine din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (3) permite accesul la documente atunci când există un motiv imperativ de interes general.

                              —

                              Relevanța documentelor, nu numai pentru reclamantă, ci și pentru orice autoritate sau parte interesată care dorește să aplice regulamentele UE privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători constituie un motiv imperativ de interes general și, prin urmare, ar trebui acordat accesul la acestea.

         (1)  Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 iunie 2017, Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana (JO 2017, C 330, p. 4)

         (2)  Cerere de decizie preliminară introdusă de Consiglio di Stato (Italia) la 12 iunie 2017, Autolinee Toscane SpA/Mobilit Soc.cons.arl (JO 2017, C 330, p. 5)

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO 2001, L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


title: Cauza T-288/17: Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – Sky/EUIPO – Parrot Drones (Parrot SKYCONTROLLER)

text:
               22.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 381/31

      Ordonanța Tribunalului din 13 iulie 2018 – Sky/EUIPO – Parrot Drones (Parrot SKYCONTROLLER)
      (Cauza T-288/17) (1)

      (2018/C 381/39)
      Limba de procedură: engleza
      Președintele Camerei întâi a dispus radierea cauzei.

         (1)  JO C 231, 17.7.2017.


title: Cauza C-150/18 P: Recurs introdus la 21 februarie 2018 de El Corte Inglés SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 decembrie 2017 în cauza T-212/16, El Corte Inglés/EUIPO

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/2

      Recurs introdus la 21 februarie 2018 de El Corte Inglés SA împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera întâi) din 5 decembrie 2017 în cauza T-212/16, El Corte Inglés/EUIPO
      (Cauza C-150/18 P)
      (2018/C 392/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: El Corte Inglés SA (reprezentant: J. L. Rivas Zurdo, abogado)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Elho Business & Sport Vertriebs GmbH
      Prin Ordonanța din 6 septembrie 2018, Curtea de Justiție (Camera a noua) a declarat acțiunea inadmisibilă.


title: Cauza C-524/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 10 august 2018 – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 10 august 2018 – Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG/Queisser Pharma GmbH & Co. KG
      (Cauza C-524/18)
      (2018/C 392/13)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG

         Pârâtă: Queisser Pharma GmbH & Co. KG

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Se poate considera că „mențiunile specifice de sănătate incluse în listele prevăzute la articolele 13 sau 14” din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 (1)„însoțesc” o trimitere la beneficiile generale, nespecifice, în materie de sănătate, în sensul articolului 10 alineatul (3) din acest regulament, și atunci când trimiterea este amplasată pe rectoul ambalajului exterior, iar mențiunile autorizate pe versoul ambalajului exterior iar, în percepția publicului, mențiunile sunt asociate în mod clar trimiterii din punctul de vedere al conținutului, însă trimiterea nu conține nicio indicație clară, cum ar fi de exemplu un simbol sub formă de steluță, care să facă legătura cu datele de pe verso?

                  2)

                  Este necesar ca în cazul trimiterilor la beneficiile generale, nespecifice, în sensul articolului 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1924/2006, să existe, de asemenea, dovezi, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (1) litera (a) și la articolul 6 alineatul (1) din acest regulament?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1924/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 decembrie 2006 privind mențiunile nutriționale și de sănătate înscrise pe produsele alimentare (JO 2006, L 404, p. 9, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 244).


title: Cauza T-702/16 P: Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2018 – Barroso Truta și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene („Recurs – Funcție publică – Agenți contractuali – Pensii – Transferul către sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor de pensie dobândite anterior în cadrul sistemelor naționale – Prejudiciu rezultat din informațiile pretins insuficiente furnizate recurenților de AAIC cu ocazia transmiterii propunerilor privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii referitoare la aceștia – Respingerea acțiunii în despăgubire în primă instanță – Articolul 77 al patrulea paragraf din Statut – Prejudiciu material”)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/22

      Hotărârea Tribunalului din 18 septembrie 2018 – Barroso Truta și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene
      (Cauza T-702/16 P) (1)

      ((„Recurs - Funcție publică - Agenți contractuali - Pensii - Transferul către sistemul de pensii al Uniunii al drepturilor de pensie dobândite anterior în cadrul sistemelor naționale - Prejudiciu rezultat din informațiile pretins insuficiente furnizate recurenților de AAIC cu ocazia transmiterii propunerilor privind sporul de ani de plată a contribuțiilor la sistemul de pensii referitoare la aceștia - Respingerea acțiunii în despăgubire în primă instanță - Articolul 77 al patrulea paragraf din Statut - Prejudiciu material”))
      (2018/C 392/26)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Recurenți: José Barroso Truta (Bofferdange, Luxemburg), Marc Forli (Lexy, Franța), Calogero Galante (Aix-sur-Cloie, Belgia), Bernard Gradel (Konacker, Franța) (reprezentanți: S. Orlandi și T. Martin, avocat)

         Cealaltă parte din procedură: Curtea de Justiție a Uniunii Europene (reprezentanți: J. Inghelram și Á. Almendros Manzano, agenți)

         Obiectul

      Recurs declarat împotriva Hotărârii Tribunalului Funcției Publice a Uniunii Europene (Camera a treia) din 20 iulie 2016, Barroso Truta și alții/Curtea de Justiție a Uniunii Europene (F-126/15, EU:F:2016:159), prin care se solicită anularea acestei hotărâri.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge recursul.

                  2)

                  Recurenții suportă o pătrime din propriile cheltuieli de judecată.

                  3)

                  Curtea de Justiție a Uniunii Europene suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și trei pătrimi din cheltuielile de judecată efectuate de recurenți.

         (1)  JO C 441, 28.11.2016.


title: Cauza T-534/18: Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek)

text:
               29.10.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 392/38

      Acțiune introdusă la 7 septembrie 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek)
      (Cauza T-534/18)
      (2018/C 392/46)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Germania) (reprezentant: P. Lange, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Solicitantul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „Peek” – cererea de înregistrare nr. 1 915 438

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de opoziție

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 31 mai 2018 în cauza R 115/2005-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și ale articolului 15 alineatul (2) din Legea privind mărcile;

                  —

                  încălcarea articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului și ale articolului 15 alineatul (2) din Legea privind mărcile, în măsura în care s-a reținut existența unui risc de confuzie;

                  —

                  încălcarea dispozițiilor coroborate ale articolului 63 din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 și ale normei 20 alineatul (7) litera (c) din Regulamentul nr. 2868/95 al Comisiei.


title: Cauza C-244/17: Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 septembrie 2018 – Comisia Europeană/Consiul Uniunii Europene [Acțiune în anulare – Decizia (UE) 2017/477 – Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Consiliului de cooperare instituit în temeiul Acordului de parteneriat și cooperare consolidat dintre Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Republica Kazahstan, pe de altă parte, în ceea ce privește modalitățile de lucru ale Consiliului de cooperare, ale Comitetului de cooperare, ale subcomitetelor specializate sau ale oricăror alte organisme – Articolul 218 alineatul (9) TFUE – Decizie de stabilire a pozițiilor care urmează să fie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr un acord internațional – Acord în care anumite dispoziții pot fi legate de politica externă și de securitate comună (PESC) – Regula de vot]

text:
               5.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 399/9

      Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 septembrie 2018 – Comisia Europeană/Consiul Uniunii Europene
      (Cauza C-244/17) (1)

      ([Acțiune în anulare - Decizia (UE) 2017/477 - Poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Consiliului de cooperare instituit în temeiul Acordului de parteneriat și cooperare consolidat dintre Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Republica Kazahstan, pe de altă parte, în ceea ce privește modalitățile de lucru ale Consiliului de cooperare, ale Comitetului de cooperare, ale subcomitetelor specializate sau ale oricăror alte organisme - Articolul 218 alineatul (9) TFUE - Decizie de stabilire a pozițiilor care urmează să fie adoptate în numele Uniunii în cadrul unui organism creat printr un acord internațional - Acord în care anumite dispoziții pot fi legate de politica externă și de securitate comună (PESC) - Regula de vot])
      (2018/C 399/10)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial L. Havas, L. Gussetti și P. Aalto, agenți, ulterior L. Havas și L. Gussetti, agenți)

         Pârât: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Bishop și P. Mahnič Bruni, agenți)

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia (UE) 2017/477 a Consiliului din 3 martie 2017 privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Consiliului de cooperare instituit în temeiul Acordului de parteneriat și cooperare consolidat dintre Uniunea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Republica Kazahstan, pe de altă parte, în ceea ce privește modalitățile de lucru ale Consiliului de cooperare, ale Comitetului de cooperare, ale subcomitetelor specializate sau ale oricăror alte organisme.

                  2)

                  Menține în vigoare efectele Deciziei 2017/477.

                  3)

                  Obligă Consiliul Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 239, 24.7.2017.


title: Cauza C-35/18 P: Recurs introdus la 18 ianuarie 2018 de Carrera Brands Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 noiembrie 2017 în cauza T-419/16, Carrera Brands Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/2

      Recurs introdus la 18 ianuarie 2018 de Carrera Brands Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 noiembrie 2017 în cauza T-419/16, Carrera Brands Ltd/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)
      (Cauza C-35/18 P)
      (2018/C 427/02)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Recurentă: Carrera Brands Ltd (reprezentant: C. Markowsky, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Autec AG
      Prin Ordonanța din 14 iunie 2018, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (Camera a șasea) a respins recursul ca vădit nefondat și a dispus ca recurenta să suporte propriile cheltuieli de judecată.


title: Cauza C-604/18 P: Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Eleni Pavlikka Bourdouvali și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 13 iulie 2018 în cauza T-786/14, Eleni Pavlikka Bourdouvali și alții/Consiliul Uniunii Europene și alții

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/28

      Recurs introdus la 24 septembrie 2018 de Eleni Pavlikka Bourdouvali și alții împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a patra extinsă) din 13 iulie 2018 în cauza T-786/14, Eleni Pavlikka Bourdouvali și alții/Consiliul Uniunii Europene și alții
      (Cauza C-604/18 P)
      (2018/C 427/36)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurenți: Eleni Pavlikka Bourdouvali și alții (reprezentanți: P. Tridimas, Barrister, K. Chrysostomides, avocați)

         Celelalte părți din procedură: Consiliul Uniunii Europene, Comisia Europeană, Banca Centrală Europeană, Eurogrupul, reprezentat de Consiliul Uniunii Europene, Uniunea Europeană, reprezentată de Comisia Europeană

         Concluziile recurenților

      Recurenții solicită Curții:

                  —

                  casarea hotărârii Tribunalului;

                  —

                  acordarea măsurilor solicitate de recurenți în procedurile care s-au aflat pe rolul Tribunalului,

                  —

                  obligarea celorlalte părți din procedură la plata cheltuielilor de judecată efectuate în primă instanță la Tribunal și în apel.

         Motivele și principalele argumente

      Recurenții consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare în drept prin faptul că:

                  a)

                  a constatat că Eurogrupul nu a impus Ciprului să ia măsurile care le-au cauzat pierderi sau că acele măsuri nu erau impuse prin acțiuni care să fie imputate Uniunii Europene;

                  b)

                  a apreciat că comunicatul de presă al BCE din 21 martie 2013 nu a cauzat un prejudiciu recurenților;

                  c)

                  a reținut că, prin alte acte anume, intimații nu au impus Ciprului să continue să implementeze măsurile cauzatoare de prejudicii și/sau nu au impus Ciprului să adopte măsurile cauzatoare de prejudicii introduse prin modificările la decretele cauzatoare de prejudicii din 30 iulie 2013;

                  d)

                  a apreciat că nu toate măsurile cauzatoare de prejudicii au fost impuse prin Decizia 2013/236 a Consiliului (1),

                  e)

                  a constatat că nu a existat o încălcare serioasă a dreptului la proprietate, astfel cum este protejat prin articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a UE și articolul 1 din Protocolul 1 din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor și libertăților fundamentale, principiului protecției încrederii legitime și principiului nediscriminării.

            Recurenții arată că măsurile cauzatoare de prejudicii nu au îndeplinit cerința ca restricțiile la dreptul de proprietate să fie prevăzute de lege și nici cerința proporționalității. Ei consideră că acest comportament al intimaților a dat naștere unei încrederi legitime că nicio măsură de finanțare internă nu va fi luată prin „raderea” bunurilor lor. Recurenții apreciază că, în calitate de deponenți, de acționari și de deținători titluri de valoare la Bank of Cyprus și/sau Laiki au suferit o discriminare, între altele, în raport cu deponenții, cu acționarii sau cu deținătorii de titluri de valoare la bănci din alte state membre ale zonei euro, care au beneficiat de asistență financiară similară cu cea acordată Ciprului.

         (1)  Decizia din 25 aprilie 2013 a Consiliului adresată Ciprului cu privire la anumite măsuri specifice de reinstaurare a stabilității financiare și a creșterii sustenabile (JO 2013, L 141, p. 32).


title: Cauza T-506/18: Acțiune introdusă la 24 august 2018 – Polonia/Comisia

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/78

      Acțiune introdusă la 24 august 2018 – Polonia/Comisia
      (Cauza T-506/18)
      (2018/C 427/105)
      Limba de procedură: polona

         Părțile

         Reclamantă: Republica Polonă (reprezentant: B. Majczyna, agent)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei de punere în aplicare C(2018) 3826 final a Comisiei din 13 iunie 2018, de excludere de la finanțarea de către Uniunea Europeană a anumitor cheltuieli efectuate de statele membre în cadrul Fondului european de garantare agricolă (FEGA) și al Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (1), în măsura în care exclude de la finanțarea de către Uniunea Europeană sumele de 1 421 755,79 EUR și de 1 436 426,23 EUR, plătite de agenția de plăți acreditată de Republica Polonă;

                  —

                  obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii, reclamanta invocă trei motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (2) al Regulamentului nr. 1306/2013 (2) pentru motivul că corecția financiară a fost aplicată pe fondul unor constatări de fapt inexacte și a unei interpretări eronate a dreptului

                              —

                              Republica Polonă susține că sumele excluse de la finanțarea de către Uniune în temeiul deciziei atacate au fost plătite în conformitate cu dispozițiile juridice care definesc normele referitoare la punerea în aplicare a sprijinului specific pentru sectorul tutunului, și anume Regulamentul nr. 73/2009 (3), Regulamentul nr. 1127/2009 (4), precum și Regulamentul nr. 1122/2009 (5). Modalitățile de punere în aplicare a sprijinului de către guvernul polonez corespundeau de asemenea actelor juridice naționale, precum și așa-zisului Program al activităților desfășurate în Polonia, transmis Comisiei în cadrul sprijinului specific prevăzut la articolul 68 din Regulamentul nr. 73/2009.

                              —

                              În ceea ce privește aspectul motivului care privește controlul la fața locului la producător, Republica Polonă observă că nici dreptul Uniunii și nici dreptul național nu prevedea obligația în sarcina producătorului de a livra totalitatea tutunului produs primului transformator. Sistemul polonez de control la fața locului permitea pe deplin să se verifice în mod efectiv respectarea tuturor condițiilor de eligibilitate pentru acordarea sprijinului.

                              —

                              În ceea ce privește aspectul motivului care privește controlul la fața locului, Republica Polonă observă că aceste controale garantează pe deplin verificarea faptului că toate cerințele de calitate pe care trebuie să le îndeplinească materia primă a tutunului eligibil pentru acordarea sprijinului, inclusiv cerințele în ceea ce privește conținutul de umiditate și de impurități.

                              —

                              În ceea ce privește, pe de altă parte, obiecția Comisiei privind lipsa unui sistem specific de reduceri și de excluderi, Republica Polonă observă că sistemul polonez de sancțiuni în materie de sprijin specific pentru sectorul tutunului era în deplină conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din Regulamentul nr. 73/2009. În special, acest sistem era foarte restrictiv și elimina orice risc de pierderi pentru fond.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 52 alineatul (2) al Regulamentului nr. 1306/2013 pentru motivul că cuantumul corecției forfetare aplicate era vădit excesiv în raport cu riscul eventual de pierderi financiare pentru bugetul Uniunii

                              —

                              Republica Polonă afirmă în continuare că aplicarea de către Comisie a unui corecții forfetare până la concurența a 5 % este prea ridicată și depășește pierderea maximă eventuală pe care ar fi suportat-o fondul.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe articolul 296 al doilea paragraf TFUE

                              —

                              În această privință, Republica Polonă subliniază divergențele care decurg din scrisorile transmise de Comisie în cursul anchetei, și deci lipsa de motivare de către Comisie a motivului întemeiat pe încălcarea unei părți a dispozițiilor de drept al Uniunii invocate de aceasta.

         (1)  Decizia de punere în aplicare (UE) 2018/873 a Comisiei (JO 2018, L 152, p. 29).

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 1306/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 352/78, (CE) nr. 165/94, (CE) nr. 2799/98, (CE) nr. 814/2000, (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 485/2008 ale Consiliului (JO 2013, L 347, p. 549).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO 2009, L 30, p. 16).

         (4)  Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 al Comisiei din 29 octombrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în titlul III din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori (JO 2009, L 316, p. 1).

         (5)  Regulamentul (CE) 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (JO 2009, L 316, p. 65).


title: Cauza T-128/14: Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Daimler/Comisia („Acces la documente — Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 — Documente aferente procedurii inițiate în temeiul articolului 29 din Directiva 2007/46/CE care permite unui stat membru să refuze înmatricularea vehiculelor care prezintă un risc serios pentru siguranța rutieră sau dăunează semnificativ mediului înconjurător sau sănătății publice — Refuzul accesului — Excepție referitoare la protecția activităților de inspecție, de anchetă și de audit — Prezumție generală — Convenția de la Aarhus — Refuzul accesului la dosar — Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale”)

text:
               26.11.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 427/36

      Hotărârea Tribunalului din 4 octombrie 2018 – Daimler/Comisia
      (Cauza T-128/14) (1)

      („Acces la documente - Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 - Documente aferente procedurii inițiate în temeiul articolului 29 din Directiva 2007/46/CE care permite unui stat membru să refuze înmatricularea vehiculelor care prezintă un risc serios pentru siguranța rutieră sau dăunează semnificativ mediului înconjurător sau sănătății publice - Refuzul accesului - Excepție referitoare la protecția activităților de inspecție, de anchetă și de audit - Prezumție generală - Convenția de la Aarhus - Refuzul accesului la dosar - Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale”)
      (2018/C 427/44)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Daimler AG (Stuttgart, Germania) (reprezentanți: C. Arhold, B. Schirmer și N. Wimmer, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: inițial F. Clotuche-Duvieusart, ulterior G. Wilms și F. Clotuche-Duvieusart și în final H. Krämer și F. Clotuche-Duvieusart, agenți, asistați inițial de R. Van der Hout, ulterior R. Van der Hout și C. Wagner, avocați)

         Intervenienți în susținerea pârâtei: Consiliul Uniunii Europene (reprezentanți: M. Simm și A. Jensen, agenți), Parlamentul European (reprezentanți: N. Görlitz și L. Visaggio, agenți)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE, prin care se solicită anularea Deciziei Ares(2013) 3715941 a Comisiei din 13 decembrie 2013, prin care s-a refuzat accesul reclamantei la documentele referitoare la procedura inițiată de Republica Franceză în temeiul articolului 29 din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru) (JO 2007, L 263, p. 1).

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Ares(2013) 3715941 a Comisiei Europene din 13 decembrie 2013, prin care se refuză să se acorde Daimler AG accesul la documentele referitoare la procedura inițiată de Republica Franceză în temeiul articolului 29 din Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru).

                  2)

                  Comisia suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Daimler.

                  3)

                  Consiliul Uniunii Europene și Parlamentul European suportă propriile cheltuieli de judecată.

         (1)  JO C 151, 19.5.2014.


title: Cauza C-595/18 P: Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de The Goldman Sachs Group Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-419/14, The Goldman Sachs Group/Comisia Europeană

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/6

      Recurs introdus la 21 septembrie 2018 de The Goldman Sachs Group Inc. împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 12 iulie 2018 în cauza T-419/14, The Goldman Sachs Group/Comisia Europeană
      (Cauza C-595/18 P)
      (2018/C 445/07)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: The Goldman Sachs Group Inc. (reprezentanți: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

         Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

         Concluziile recurentei

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  anularea, în tot sau în parte (de exemplu, începând cu luna mai sau cu luna noiembrie a anului 2007, momentul în care GS Group a achiziționat 45 % și, respectiv, 26 % din acțiunile Prysmian), a articolelor 1, 2, 3 și 4 din Decizia C(2014) 2139 (1) a Comisiei din 2 aprilie 2014, în măsura în care acestea privesc pe recurentă și/sau

                  —

                  reducerea amenzii aplicate recurentei prin articolul 2 din Decizia C(2014) 2139 a Comisiei din 2 aprilie 2014 și

                  —

                  obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prima instanță și în recurs.

         Motivele și principalele argumente

         Primul motiv: Tribunalul a aplicat în mod eronat articolul 101 TFUE și articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1/2003 (2), stabilind în sarcina recurentei răspunderea pentru încălcarea săvârșită de Prysmian în perioada cuprinsă între 29 iulie 2005 și 3 mai 2007 („perioada anterioară OPI”).

         Al doilea motiv: recurenta nu a exercitat o influență decisivă, în sensul cerut de jurisprudență, în perioada cuprinsă între 3 mai 2007 și 28 ianuarie 2009 („perioada ulterioară OPI”).

         Al treilea motiv: recurenta solicită Curții să admită în beneficiul său orice reducere a amenzii care ar fi acordată Prysmian.

         (1)  Decizia Comisiei din 2 aprilie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și al articolului 53 din Acordul privind [SEE] (cazul AT.39610 – Cabluri electrice).

         (2)  Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269).


title: Cauza T-604/18: Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – Google și Alphabet/Comisia

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/21

      Acțiune introdusă la 9 octombrie 2018 – Google și Alphabet/Comisia
      (Cauza T-604/18)
      (2018/C 445/26)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamante: Google LLC (Mountain View, California, Statele Unite), Alphabet, Inc. (Mountain View) (reprezentanți: N. Levy, Solicitor, P. Stuart, Barrister, J. Schindler și A. Lamadrid de Pablo, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană

         Concluziile

      Reclamantele solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea Deciziei Comisiei din 18 iulie 2018 în cazul COMP/AT.40099 – Google Android;

                  —

                  cu titlu subsidiar, anularea sau reducerea amenzii aplicate reclamantelor, prin exercitarea de către Tribunal a competenței sale de fond;

                  —

                  în orice caz, obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de reclamante în legătură cu această procedură.

         Motivele și principalele argumente

      Prin intermediul prezentei acțiuni reclamantele solicită anularea Deciziei C(2018) 4761 final a Comisiei din 18 iulie 2018 privind o procedură în temeiul articolului 102 TFUE și a articolului 54 din Acordul privind SEE (AT.40099 – Google Android).
      În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive.

                  1.

                  Primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată conține erori de apreciere în ceea ce privește definiția pieței și puterea dominantă

                              —

                              Cu privire la acest aspect, reclamantele susțin că în decizia atacată se constată în mod eronat că există o putere dominantă a Android.

                              —

                              Reclamantele susțin de asemenea că în decizia atacată se constată în mod eronat că există o putere dominantă a Play.

                              —

                              Reclamantele arată și că obiecțiunea cuprinsă în decizia atacată, potrivit căreia Google are o poziție dominantă în ceea ce privește serviciile generale de căutare furnizate utilizatorilor, nu corespunde teoriei abuzului dezvoltată în aceasta, care privește aplicațiile de căutare care fac obiectul licențelor acordate producătorilor originali de echipamente.

                  2.

                  Al doilea motiv, întemeiat pe faptul că în decizia atacată s-a constatat în mod eronat că condițiile de preinstalare din contractul de distribuție a aplicațiilor mobile Google sunt abuzive

                              —

                              În această privință, reclamantele arată că în decizia atacată nu s-a demonstrat că condițiile de preinstalare în litigiu sunt susceptibile să elimine concurența.

                              —

                              Reclamantele arată de asemenea că, în mod eronat, în decizia atacată nu s-a luat în considerare că condițiile de preinstalare sunt justificate în mod obiectiv deoarece ele permit Google să furnizeze gratuit platforma Android.

                  3.

                  Al treilea motiv, întemeiat pe faptul că în decizia atacată s-a constatat în mod eronat că singura condiție de preinstalare cuprinsă în acordurile Google privind împărțirea veniturilor bazate pe portofoliu este abuzivă.

                  4.

                  Al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că în decizia atacată s-a constatat în mod eronat că Google a condiționat în mod abuziv licențele pentru aplicațiile Play și Google Search de obligațiile anti-fragmentare cuprinse în acordurile anti-fragmentare

                              —

                              În această privință, reclamantele arată că în decizia atacată s-a constatat în mod eronat că obligațiile anti-fragmentare sunt susceptibile să restrângă concurența.

                              —

                              Reclamantele arată în plus că în decizia atacată nu s-a luat în considerare că obligațiile anti-fragmentare sunt justificate în mod obiectiv deoarece asigură compatibilitatea.

                  5.

                  Al cincilea motiv, întemeiat pe faptul că prin decizia atacată a fost încălcat dreptul la apărare al reclamantelor

                              —

                              În această privință, reclamantele arată că Comisia le-a transmis în mod necorespunzător analiza sa privind „un concurent la fel de eficient” în prezentarea faptelor și le-a refuzat audierea.

                              —

                              Reclamantele arată în plus că Comisia le-a încălcat dreptul de acces la dosar.

                  6.

                  Al șaselea motiv, întemeiat pe faptul că în decizia atacată s-a stabilit și s-a calculat în mod eronat o amendă

                              —

                              În această privință, reclamantele arată că amenda este nelegală deoarece nu ia în considerare lipsa intenției din partea Google sau neglijența acesteia.

                              —

                              Reclamantele arată în plus că amenda este nelegală deoarece nu respectă principiul proporționalității.

                              —

                              Cu titlu subsidiar, reclamantele invocă erori la calcularea amenzii.


title: Cauza C-605/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Austria) la 25 septembrie 2018 – Adler Real Estate AG și alții

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/7

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesverwaltungsgericht (Austria) la 25 septembrie 2018 – Adler Real Estate AG și alții
      (Cauza C-605/18)
      (2018/C 445/08)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesverwaltungsgericht

         Părțile din procedura principală

         Recurenți: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, TZ

         Autoritatea pârâtă: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Articolul 3 alineatul 1a al patrulea paragraf punctul (iii) din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2013/50/UE a Parlamentului European și a Consiliului trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a „supune un deținător de acțiuni sau o persoană fizică sau entitate juridică […] la cerințe mai stricte”, o condiție preliminară este ca „actele cu putere de lege sau actele administrative” în care sunt prevăzute cerințe mai stricte privind publicitatea în legătură cu participațiile să fie „supravegheate” de o autoritate desemnată de statul membru în conformitate cu articolul 4 din Directiva 2004/25/CE (2) […] pentru a controla oferta de preluare, iar acest control cuprinde respectarea cerințelor mai stricte privind publicitatea în legătură cu participațiile prevăzută de Directiva 2004/109/CE?

                  2)

                  Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene se opune unei practici naționale conform căreia o decizie definitivă a autorității de control adoptate în temeiul articolului 4 din Directiva 2004/25/CE, prin care s-a constatat încălcarea de către o persoană a dispozițiilor legislative naționale adoptate în cadrul transpunerii Directivei 2004/25/CE, are efect obligatoriu, de asemenea, în cadrul unei proceduri de sancționare derulate împotriva acestei persoane ca urmare a încălcării normelor naționale corespunzătoare adoptate în transpunerea Directivei 2004/109/CE (Directiva privind transparența), astfel încât acestei persoane îi este interzis să conteste, prin invocarea unor motive de drept și de fapt, încălcarea dreptului deja constatată în decizia definitivă?

         (1)  JO 2004, L 390, p. 38, Ediţie specială, 06/vol. 7, p. 172.

         (2)  Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare (JO 2004, L 142, p. 12, Ediție specială, 17/vol. 2, p. 44).


title: Cauza T-609/18: Acțiune introdusă la 5 octombrie 2018 – Fujifilm Recording Media/EUIPO – iTernity (d:ternity)

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/22

      Acțiune introdusă la 5 octombrie 2018 – Fujifilm Recording Media/EUIPO – iTernity (d:ternity)
      (Cauza T-609/18)
      (2018/C 445/27)
      Limba în care a fost formulată acțiunea: germana

         Părțile

         Reclamantă: Fujifilm Recording Media GmbH (Kleve, Germania) (reprezentanți: R. Härer, C. Schulze, C. Weber, H. Ranzinger și C. Gehweiler, avocați)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs: iTernity GmbH (Freiburg, Germania)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Titularul mărcii în litigiu: reclamanta

         Marca în litigiu: marca Uniunii Europene verbală „d:ternity” – marca Uniunii Europene nr. 11 152 154

         Procedura care s-a aflat pe rolul EUIPO: procedură de anulare

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 25 iulie 2018 în cauza R 2324/2018-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  în subsidiar, constatarea faptului că nu este necesar ca Tribunalul să se pronunțe asupra acțiunii;

                  —

                  obligarea EUIPO și a celorlalte părți în procedurile aflate pe rolul Tribunalului și al camerei de recurs la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  Încălcarea articolelor 18 și 64 din Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-624/18: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2018 – Gres de Aragón/EUIPO (GRES ARAGÓN)

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/23

      Acțiune introdusă la 18 octombrie 2018 – Gres de Aragón/EUIPO (GRES ARAGÓN)
      (Cauza T-624/18)
      (2018/C 445/28)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Gres de Aragón, SA (Alcalñiz, Spania) (reprezentant: J. Learte Álvarez, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu:cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative GRES ARAGÓN – cererea de înregistrare nr. 16 311 938

         Decizia atacată: Decizia Camerei întâi de recurs a EUIPO din 16 august 2018 în cauza R 2269/2017-1

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate prin care se respinge cererea de înregistrare a mărcii Uniunii Europene nr. 16 311 938 GRES ARAGÓN pentru o parte dintre produsele sau serviciile vizate de cerere;

                  —

                  dispune continuarea tratării cererii menționate în ceea ce privește ansamblul produselor și serviciilor vizate de cererea inițială;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c), a articolului 7 alineatele (2) și (3) din Regulamentul (UE) nr. 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului.


title: Cauza T-629/18: Acțiune introdusă la 18 octombrie 2018 – mobile.de/EUIPO (Reprezentarea unui automobil într-o bulă de dialog)

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/23

      Acțiune introdusă la 18 octombrie 2018 – mobile.de/EUIPO (Reprezentarea unui automobil într-o bulă de dialog)
      (Cauza T-629/18)
      (2018/C 445/29)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: mobile.de GmbH (Dreilinden, Germania) (reprezentant: T. Lührig, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative (Reprezentarea unui automobil într-o bulă de dialog) – cererea de înregistrare nr. 15 598 931

         Decizia atacată: Decizia Camerei a patra de recurs a EUIPO din 7 august 2018 în cauza R 2653/2017-4

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  anularea deciziei atacate;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele invocate

                  —

                  încălcarea articolului 49 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 71 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului;

                  —

                  încălcarea articolului 68 alineatul (1) a patra teză din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 23 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei;

                  —

                  încălcarea articolului 68 alineatul (1) a patra teză din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului coroborat cu articolul 23 alineatul (1) litera (e) și cu articolul 22 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei.


title: Cauza C-638/18: Acţiune introdusă la data de 12 octombrie 2018 – Comisia Europeană / România

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/11

      Acţiune introdusă la data de 12 octombrie 2018 – Comisia Europeană / România
      (Cauza C-638/18)
      (2018/C 445/14)
      Limba de procedură: română

         Părţile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanţi: L. Nicolae, K. Petersen, agenţi)

         Pârâtă: România

         Concluziile reclamantei

                  —

                  să constate că, prin nerespectarea în mod sistematic şi constant din anul 2007 a valorilor-limită zilnice pentru concentraţiile de PM10 şi prin nerespectarea în mod sistematic şi constant din anul 2007 până în anul 2014 inclusiv, cu excepţia anului 2013, a valorilor-limită anuale pentru concentraţiile de PM10, în zona RO32101 Bucureşti, România nu şi-a îndeplinit obligaţiile care îi revin în temeiul articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI din Directiva 2008/50/CE (1);

                  —

                  să constate că, în ceea ce priveşte zona RO32101 Bucureşti, România şi-a încălcat, de la data de 11 iunie 2010, obligaţiile prevăzute la articolul 23 alineatul (1) coroborat cu anexa XV secțiunea A din Directiva 2008/50/CE, în special obligaţia prevăzută la al doilea paragraf, de a asigura că perioada de depăşire a valorilor-limită pentru PM10 să fie cât mai scurtă posibil;

                  —

                  să oblige România la plata cheltuielilor de judecată.

         Motive şi argumente principale

      Începând din anul 2007, în zona RO32101 Bucureşti au fost depăşite în mod sistematic şi constant valorile-limită zilnice pentru concentraţiile de PM10. De asemenea, din anul 2007 până în anul 2014 inclusiv, cu excepţia anului 2013, în aceeași zonă au fost depăşite valorile-limită anuale pentru concentraţiile de PM10. Aceste depăşiri sunt suficiente pentru a constata o încălcare a dispoziţiilor articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE coroborate cu cele ale anexei XI la aceasta.
      În ciuda acestor depăşiri, România nu a întocmit planuri pentru această zonă care să respecte dispoziţiile articolului 23 alineatul (1) din directivă, în special obligaţia de a adopta măsuri potrivite astfel încât perioada de depăşire a valorilor-limită pentru PM10 să fie cât mai scurtă posibil. Această încălcare rezultă din perioada îndelungată în care au fost înregistrate depăşiri, termenele lungi prevăzute pentru încetarea depăşirilor, lipsa unora dintre elementele prevăzute în anexa XV secțiunea A din directivă, faptul că planurile nu abordează toate cauzele principale ale depăşirii valorilor-limită şi nici nu prevăd măsuri obligatorii suficiente pentru a asigura respectarea valorilor-limită.

         (1)  JO 2008 L 152, p. 1


title: Cauza C-614/18: Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Slovacă

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/8

      Acțiune introdusă la 28 septembrie 2018 – Comisia Europeană/Republica Slovacă
      (Cauza C-614/18)
      (2018/C 445/10)
      Limba de procedură: slovaca

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: A. Tokár, C. Cattabriga, agenți)

         Pârâtă: Republica Slovacă

         Concluziile reclamantei

      Comisia Europeană solicită Curții:

                  —

                  constatarea faptului că, prin neacordarea dreptului la o cale de atac jurisdicțională, astfel cum este consacrat de dreptul Uniunii, resortisanților unor țări terțe care nu sunt membrii familiei unui cetățean al Uniunii și a căror cerere de acordare a vizei a fost respinsă ori a căror viză a fost anulată sau revocată, Republica Slovacă nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 19 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană și al articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, coroborate cu articolul 32 alineatul (3), cu articolul 34 alineatul (7) și cu articolul 35 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 (1) (Codul de vize)

                  —

                  obligarea Republicii Slovace la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea acțiunii formulate, Comisia Europeană arată că chestiunile de drept în discuție în prezenta cauză au fost tranșate în mod clar prin Hotărârea Curții în cauza C-403/16, El Hassani, în care Curtea a statuat că aticolul 32 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013 (2) al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 coroborat cu articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie să fie interpretat în sensul că impune statelor membre obligația de a prevedea o procedură privind o cale de atac împotriva deciziilor de respingere a cererilor de viză, ale cărei modalități intră sub incidența ordinii juridice a fiecărui stat membru, cu respectarea principiilor echivalenței și efectivității. Această procedură trebuie să garanteze, într-un anumit stadiu al acesteia, o cale de atac jurisdicțională.
      Prin urmare, Comisia consideră că argumentele invocate de Republica Slovacă în cadrul procedurii care precedă introducerea prezentei acțiuni nu pot fi admise și își menține poziția potrivit căreia Republica Slovacă nu își îndeplinește obligațiile cuprinse în cererea introductivă.

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize; JO 2009, L 243, p. 1)

         (2)  Regulamentul (UE) nr. 610/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen, a Regulamentelor (CE) nr. 1683/95 și (CE) nr. 539/2001 ale Consiliului și a Regulamentelor (CE) nr. 767/2008 și (CE) nr. 810/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO 2013, L 182, p. 1)


title: Cauza C-442/18 P: Recurs introdus la 5 iulie 2018 de Banca Centrală Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 26 aprilie 2018 în cauza T-251/15, Espírito Santo Financial (Portugalia), SGPS, SA /Banca Centrală Europeană

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/2

      Recurs introdus la 5 iulie 2018 de Banca Centrală Europeană împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 26 aprilie 2018 în cauza T-251/15, Espírito Santo Financial (Portugalia), SGPS, SA /Banca Centrală Europeană
      (Cauza C-442/18 P)
      (2018/C 445/02)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Banca Centrală Europeană (reprezentanți: F. Malfrère, M. Ioannidis, agenți, H.-G. Kamman, avocat)

         Celelalte părți din procedură: Espírito Santo Financial (Portugalia), SGPS, SA

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea punctului 1 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului din 26 aprilie 2018, Espírito Santo Financial (Portugalia), SGPS, SA/Banca Centrală Europeană (T-251/15, EU:T:2018:234);

                  —

                  respingerea cererii și în ceea ce privește refuzul BCE de a divulga valoarea creditului în extrasele proceselor-verbale privind decizia Consiliului guvernatorilor al BCE din 28 iulie 2014;

                  —

                  în subsidiar față de cererea de mai sus, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal;

                  —

                  obligarea reclamantului din primă instanță și a intimatului să plătească două treimi din cheltuielile de judecată, iar a BCE să plătească o treime din cheltuielile de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Primul și unicul motiv de recurs: încălcarea articolului 10.4 din Statutul Sistemului Europene al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene (denumit în continuare „statutul”) și a articolului 4 alineatul (1) litera (a) prima liniuță din Decizia 2004/258 (1).
      BCE susține că Tribunalul a interpretat și a aplicat eronat articolul 10.4 din statut și articolul 4 alineatul (1) litera (a) prima liniuță din Decizia 2004/258, prin faptul că a reținut în hotărârea atacată, în special la punctele 55, 75-81, precum și 124 și 161, că marja de apreciere a Consiliului guvernatorilor referitoare la divulgarea proceselor-verbale „trebuie să fie exercitată în condițiile și în limitele Deciziei 2004/258” (punctul 80), ceea ce înseamnă că, în speță, BCE este obligată să furnizeze o motivare care să explice în ce modalitate divulgarea informațiilor cuprinse în procesele-verbale ale Consiliului guvernatorilor care conțin decizii ale Consiliului guvernatorilor aduc în mod concret și efectiv atingere interesului public în ceea ce privește confidențialitatea deliberărilor organelor de decizie ale BCE.
      Articolul 10.4 stabilește prezumția că trebuie păstrată confidențialitatea informațiilor cuprinse în deliberările Consiliului guvernatorilor, în vederea protecției independenței și eficacității BCE. Această normă de drept primar, de la care dreptul derivat nu poate deroga, se aplică și părților din aceste procese-verbale care conțin deciziile Consiliului guvernatorilor. Aceasta este reluată la articolul 4 alineatul (1) litera (a) prima liniuță din Decizia 2004/258. Din principiul general al confidențialității deliberărilor Consiliului guvernatorilor, inclusiv al deciziilor, precum cel prevăzut la articolul 10.4 din statut, rezultă că BCE nu trebuie să supună decizia sa de a face public rezultatul deliberărilor normelor de fond și procedurilor stabilite în Decizia 2004/258. În special, ea trebuie să explice de ce divulgarea acestor procese-verbale ar aduce în mod concret și efectiv atingere interesului public în ceea ce privește confidențialitatea deliberărilor Consiliului guvernatorilor.

         (1)  Decizia 2004/258/CE a Băncii Centrale Europene din 4 martie 2004 privind accesul public la documentele Băncii Centrale Europene (JO 2004, L 80, p. 42, Ediție specială, 10/vol. 5, p. 229)


title: Cauza T-631/18: Acțiune introdusă la 17 octombrie 2018 – Herholz Vertrieb/EUIPO (#)

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/24

      Acțiune introdusă la 17 octombrie 2018 – Herholz Vertrieb/EUIPO (#)
      (Cauza T-631/18)
      (2018/C 445/30)
      Limba de procedură: germana

         Părțile

         Reclamantă: Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG (Ahaus, Germania) (reprezentant: D. Sprenger, Rechtsanwalt)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO)

         Datele privind procedura în fața EUIPO

         Marca în litigiu: înregistrarea mărcii Uniunii Europene # – cererea de înregistrare nr. 16 967 267

         Decizia atacată: Decizia Camerei a doua de recurs a EUIPO din 22 august 2018 în cauza R 445/2018-2

         Concluziile

      Reclamanta solicită Tribunalului:

                  —

                  modificarea deciziei atacate în vederea înregistrării mărcii Uniunii Europene;

                  —

                  obligarea EUIPO la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivul invocat

                  —

                  încălcarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului


title: Cauza C-642/18: Acțiune introdusă la 12 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/12

      Acțiune introdusă la 12 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Spaniei
      (Cauza C-642/18)
      (2018/C 445/15)
      Limba de procedură: spaniola

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: S. Pardo Quintillán, E. Sanfrutos Cano și F. Thiran, agenți)

         Pârât: Regatul Spaniei

         Concluziile reclamantei

      Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  declararea, conform articolului 258 primul paragraf TFUE, a faptului că:

                              —

                              prin neadoptarea planurilor de gestionare a deșeurilor, în conformitate cu cerințele Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (1), sau prin nerevizuirea unor asemenea planuri astfel cum prevede această directivă, pentru comunitățile autonome Aragon, Insulele Baleare, Insulele Canare și Madrid și pentru orașul autonom Ceuta, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 28 alineatul (1) și articolului 30 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE, și

                              —

                              prin omisiunea de a notifica Comisiei că au fost adoptate sau revizuite planurile de gestionare a deșeurilor pentru comunitățile autonome Aragon, Insulele Baleare, Insulele Canare și Madrid, precum și pentru orașul autonom Ceuta, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 33 alineatul (1) din Directiva 2003/83/CE.

                  —

                  obligarea Regatului Spaniei la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Comisia consideră că, prin neadoptarea măsurilor necesare înainte de 14 septembrie 2017, și anume termenul stabilit prin avizul său motivat din 14 iulie 2017, Regatul Spaniei nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor și alineatelor menționate mai sus din Directiva 2008/98/CE.

         (1)  JO 2008, L 312, p. 3.


title: Cauza C-506/18 P: Recurs introdus la 1 august 2018 de Parlamentul European împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 17 mai 2018 în cauza T-566/16, Josefsson/Parlamentul European

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/3

      Recurs introdus la 1 august 2018 de Parlamentul European împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 17 mai 2018 în cauza T-566/16, Josefsson/Parlamentul European
      (Cauza C-506/18 P)
      (2018/C 445/03)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurent: Parlamentul European (reprezentanți: Í. Ní Riagáin Düro, V. Montebello-Demogeot, agenți)

         Cealaltă parte din procedură: Erik Josefsson

         Concluziile recurentului

      Recurentul solicită Curții:

                  —

                  anularea hotărârii atacate;

                  —

                  în consecință, respingerea acțiunii formulate în primă instanță;

                  —

                  obligarea părților la suportarea propriilor cheltuieli de judecată aferente prezentei proceduri;

                  —

                  obligarea domnului Josefsson la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prima instanță.

         Motivele și principalele argumente

      În susținerea recursului, Parlamentul invocă următoarele motive:

                  (i)

                  Tribunalul a comis o eroare de drept, a denaturant faptele și a încălcat obligația de motivare atunci când a considerat că cerința privind formarea juridică a fost cauza concedierii reclamantului;

                  (ii)

                  Tribunalul a comis o eroare de drept atunci când a considerat că adoptarea unei organigrame și deciziile referitoare la aceasta și la descrierea posturilor care figurează în aceasta trebuie să respecte dreptul reclamantului de a fi ascultat;

                  (iii)

                  Tribunalul a denaturant faptele, a săvârșit o eroare vădită de apreciere și a încălcat obligația de motivare atunci când a concluzionat că, în cazul în care reclamantul ar fi fost ascultat cu privire la aspectul referitor la deținerea unei formări juridice, această audiere ar fi schimbat în mod efectiv rezultatul procesului decizional în cauză.


title: Cauza T-477/16: Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Epsilon International/Comisia [„Clauză compromisorie – Contracte încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) – Interesul de a exercita acțiunea – Costuri admisibile – Suspendarea plății – Cerere de anulare – Decizie de înscriere a reclamantei în baza de date a sistemului de detectare rapidă și de excludere (EDES) – Act care nu poate fi atacat – Inadmisibilitate”]

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/15

      Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Epsilon International/Comisia
      (Cauza T-477/16) (1)

      ([„Clauză compromisorie - Contracte încheiate în cadrul celui de Al șaptelea program-cadru pentru activități de cercetare, de dezvoltare tehnologică și demonstrative (2007-2013) - Interesul de a exercita acțiunea - Costuri admisibile - Suspendarea plății - Cerere de anulare - Decizie de înscriere a reclamantei în baza de date a sistemului de detectare rapidă și de excludere (EDES) - Act care nu poate fi atacat - Inadmisibilitate”])
      (2018/C 445/19)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Epsilon International SA (Marousi, Grecia) (reprezentanți: D. Bogaert și A. Guillerme, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Estrada de Solà, A Katsimerou și A. Kyratsou, agenți)

         Obiectul

      Pe de-o parte, cerere întemeiată pe articolul 272 TFUE prin care se solicită să se constate, în primul rând, că sumele plătite de Comisia Europeană în favoarea Epsilon în temeiul convențiilor de subvenție Briseide, i-SCOPE și Smart-Islands constituie costuri admisibile, în al doilea rând, că deciziile Comisiei Europene de suspendare a plăților privind proiectele i-Locate, eENV-Plus, GeoSmartCity și c-Space sunt neîntemeiate și, în al treilea rând, că comportamentul nelegal al Comisiei a cauzat un prejudiciu reclamantei și, pe de altă parte, cerere întemeiată, în primul rând, pe articolul 263 TFUE și vizând anularea deciziei Ares (2016) 2835215 a Comisiei din 17 iunie 2016 de înscriere a Epsilon în baza de date a sistemului de detectare rapidă și de excludere (EDES) și, în al doilea rând, pe articolul 268 TFUE și vizând repararea prejudiciului pe care reclamanta l-ar fi suferit ca urmare a acestui act.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Epsilon International SA la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 402, 31.10.2016.


title: Cauza C-527/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 13 august 2018 – Gesamtverband Autoteile-Handel e.V./KIA Motors Corporation

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/4

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Bundesgerichtshof (Germania) la 13 august 2018 – Gesamtverband Autoteile-Handel e.V./KIA Motors Corporation
      (Cauza C-527/18)
      (2018/C 445/04)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Bundesgerichtshof

         Părțile din procedura principală

         Reclamantă: Gesamtverband Autoteile-Handel e.V.

         Pârâtă: KIA Motors Corporation

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Sunt obligați producătorii să pună la dispoziția operatorilor independenți, într-un format care să permită prelucrarea electronică, informațiile vizate la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 715/2007 (1)?

                  2)

                  Constituie o discriminare împotriva operatorilor independenți, într-o manieră interzisă potrivit articolului 6 alineatul (1) prima teză din Regulamentul (CE) nr. 715/2007, faptul că, prin implicarea unui furnizor de servicii informaționale, se creează un canal suplimentar de informare în scopul vânzării de piese de schimb originale de către distribuitori și reparatori agreați?

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 715/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 privind omologarea de tip a autovehiculelor în ceea ce privește emisiile provenind de la vehiculele ușoare pentru pasageri și de la vehiculele ușoare comerciale (Euro 5 și Euro 6) și privind accesul la informațiile referitoare la repararea și întreținerea vehiculelor (JO 2007, L 171, p. 1).


title: Cauza T-63/17: Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Grupo Orenes/EUIPO – Akamon Entertainment Millenium (Bingo VIVA! Slots) [„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de opoziție – Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Bingo VIVA! Slots – Marca Uniunii Europene figurativă anterioară vive bingo – Motiv relativ de refuz – Risc de confuzie – Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Obiect al litigiului”]

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/16

      Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Grupo Orenes/EUIPO – Akamon Entertainment Millenium (Bingo VIVA! Slots)
      (Cauza T-63/17) (1)

      ([„Marcă a Uniunii Europene - Procedură de opoziție - Cerere de înregistrare a mărcii Uniunii Europene figurative Bingo VIVA! Slots - Marca Uniunii Europene figurativă anterioară vive bingo - Motiv relativ de refuz - Risc de confuzie - Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (UE) 2017/1001 - Obiect al litigiului”])
      (2018/C 445/20)
      Limba de procedură: spaniola

         Părţile

         Reclamantă: Grupo Orenes, SL (Murcia, Spania) (reprezentant: M. J. Sanmartín Sanmartín, avocat)

         Pârât: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (reprezentant: S. Palmero Cabezas, agent)

         Cealaltă parte din procedura care s-a aflat pe rolul camerei de recurs a EUIPO, intervenientă la Tribunal: Akamon Entertainment Millenium, SL (Barcelona, Spania)

         Obiectul

      Acțiune formulată împotriva Deciziei Camerei a doua de recurs a EUIPO din 7 noiembrie 2016 (cauza R 453/2016–2), privind o procedură de opoziție între Grupo Orenes și Akamon Entertainment Millenium.

         Dispozitivul

                  1)

                  Respinge acțiunea.

                  2)

                  Obligă Orenes, SL la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 95, 27.3.2017.


title: Cauza C-528/18: Recurs introdus la 13 august 2018 de Outsource Professional Services Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 31 mai 2018 în cauza T-340/16, Flatworld Solutions Pvt Ltd/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/4

      Recurs introdus la 13 august 2018 de Outsource Professional Services Ltd împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 31 mai 2018 în cauza T-340/16, Flatworld Solutions Pvt Ltd/ Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
      (Cauza C-528/18)
      (2018/C 445/05)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Recurentă: Outsource Professional Services Ltd (reprezentant: A. Kempter, avocat)

         Celelalte părţi din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, Flatworld Solutions Pvt Ltd

         Concluziile recurentei

                  —

                  Anularea Hotărârii Tribunalului (Camera a șaptea) din 31 mai 2018 în cauza T-340/16;

                  —

                  confirmarea Deciziei Camerei a patra de recurs a EUIPO din 15 aprilie 2016 în cauza R 611/2015-4;

                  —

                  obligarea Flatworld Solutions Pvt Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

         Motivele și principalele argumente

      Recursul se întemeiază pe încălcarea de către Tribunal a dreptului Uniunii, mai precis a articolului 52 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul 207/2009 (1) al Consiliului privind marca Uniunii Europene, modificat ultima dată prin Regulamentul 2015/2424 (2) al Consiliului.
      Se afirmă că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a reținut că titularul/avândul-cauză al mărcii Uniunii a acționat cu rea-credință atunci când a solicitat înregistrarea mărcii nr. 006035547. Tribunalul a făcut o greșită interpretare a noțiunii de rea-credință. Nu se poate califica drept ilicit sau în contradicție cu etica utilizarea unor termeni descriptivi pentru a descrie o activitate. De aici rezultă că înregistrarea ca marcă nu a intervenit cu rea-credință.

         (1)  Regulamentul (CE) No 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (JO 2009, L 78, p. 1).

         (2)  Regulamentul (UE) 2015/2424 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2015 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 207/2009 privind marca comunitară și a Regulamentului (CE) nr. 2868/95 al Comisiei de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2869/95 al Comisiei privind taxele care trebuie plătite Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (JO 2015, L 341, p. 21).


title: Cauza C-664/18: Acțiune introdusă la 23 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/12

      Acțiune introdusă la 23 octombrie 2018 – Comisia Europeană/Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord
      (Cauza C-664/18)
      (2018/C 445/16)
      Limba de procedură: engleza

         Părțile

         Reclamantă: Comisia Europeană (reprezentanți: J. Norris-Usher, K. Petersen, agenți)

         Pârât: Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord

         Reclamanta solicită Curții:

                  —

                  să declare că: prin faptul că a continuat să depășească valorile-limită anuale de NO2 în zonele UK0001 (Greater London Urban Area), UK0002 (West Midlands Urban Area), UK0003 (Greater Manchester Urban Area), UK 0004 (West Yorkshire Urban Area), UK 0013 (Teesside Urban Area), UK0014 (The Potteries), UK0018 (Kingston upon Hull), UK0019 (Southampton Urban Area), UK0024 (Glasgow Urban Area), UK0029 (Eastern), UK0031 (South East), UK0032 (East Midlands), UK0033 (North West & Merseyside), UK0034 (Yorkshire & Humberside), UK0035 (West Midlands) și UK0036 (North East), precum și valorile-limită orare de NO2 în zona UK0001 (Greater London Urban Area) de la intrarea în vigoare a acestor limite la 1 ianuarie 2010, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord a încălcat articolul 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE (1) coroborat cu anexa XI la această directivă;

                  —

                  să declare că: de la data de 11 iunie 2010, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 23 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE coroborat cu anexa XV la directivă în ceea ce privește zonele menționate anterior și în special obligația, prevăzută la articolul 23 alineatul (1) al doilea paragraf de a se asigura ca perioada de depășire să fie cât mai scurtă cu putință;

                  —

                  obligarea Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la plata cheltuielilor de judecată

         Motivele și principalele argumente

      Începând cu anul 2010, valorile-limită anuale de NO2 au fost depășite în 16 zone și aglomerări, iar valorile-limită orare au fost depășite într-o zonă. Aceste depășiri constituie în sine o încălcare a articolului 13 alineatul (1) din Directiva 2008/50/CE din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa, coroborat cu anexa XI la această directivă.
      În pofida acestei încălcări persistente a articolului 13 alineatul (1) coroborat cu anexa XI la directivă, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord nu a adoptat planuri referitoare la calitatea aerului care să prevadă măsuri potrivite pentru ca perioada de depășire să fie cât mai scurtă cu putință. Insuficiența măsurilor prevăzute de Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord este dovedită de durata depășirii valorilor-limită, de amploarea depășirilor și de evoluția respectării, precum și de o analiză detaliată a fiecăruia dintre planurile referitoare la calitatea aerului aferent celor 16 zone și aglomerări care fac obiectul prezentei acțiuni.

         (1)  Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (JO 2008, L 152, p. 1).


title: Cauza C-584/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Eparchiako Dikastirio Larnakas (Cipru) la 19 septembrie 2018 – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions S.R.L.

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/5

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Eparchiako Dikastirio Larnakas (Cipru) la 19 septembrie 2018 – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions S.R.L.
      (Cauza C-584/18)
      (2018/C 445/06)
      Limba de procedură: greaca

         Instanța de trimitere

      Eparchiako Dikastirio Larnakas

         Părțile din procedura principală

         Reclamant: D. Z.

         Pârâtă: Blue Air – Airline Management Solutions S.R.L.

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Este corectă interpretarea conform căreia Decizia nr. 565/2014/UE (1) produce efecte juridice directe, pe de o parte, sub forma drepturilor resortisanților din țările terțe de a nu fi supuși obligației de a deține viză pentru intrarea în statul membru de destinație și, pe de altă parte, sub forma obligației statului membru de destinație în cauză de a nu solicita o astfel de viză, în cazul în care aceștia dețin o viză sau un permis de ședere cuprins în lista celor care beneficiază de recunoaștere reciprocă în temeiul Deciziei nr. 565/2014/UE, pe care statul membru de destinație s-a angajat să o aplice?

                  2)

                  Dacă un transportator aerian, în aeroportul statului membru de plecare, refuză îmbarcarea unui pasager, în mod direct sau/și prin reprezentanții și agenții săi autorizați, invocând refuzul autorităților din statul membru de destinație de a autoriza intrarea pasagerului în statul respectiv, din cauza presupusei lipse a vizei de intrare (viză), se poate considera că transportatorul aerian îndeplinește o funcție și acționează drept emanație a statului în cauză (emanation of State), astfel încât pasagerul vătămat să poată să îi opună Decizia nr. 565/2014/UE în fața instanței din statul membru de destinație, pentru a demonstra că avea dreptul de a intra fără o viză ulterioară și pentru a solicita despăgubiri pecuniare pentru încălcarea acestui drept și, în consecință, pentru încălcarea contractului său de transport?

                  3)

                  Un transportator aerian poate refuza, în mod direct sau/și prin reprezentanții și agenții săi autorizați, îmbarcarea resortisantului unei țări terțe, pe baza unei decizii a autorităților din statul membru de destinație de a refuza intrarea pe teritoriul statului membru respectiv, fără a emite sau/și a furniza în prealabil resortisantului menționat mai sus o decizie motivată în scris privind refuzul [a se vedea articolul 14 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 2016/399 (2), ex articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006, care stabilește eliberarea unei decizii motivate privind refuzul], pentru a garanta respectarea drepturilor fundamentale și, în special, a protecției jurisdicționale a drepturilor pasagerului vătămat (a se vedea articolul 4 din același regulament)?

                  4)

                  Articolul 2 [litera] (j) din Regulamentul (CE) nr 261/2004 (3) trebuie să fie interpretat în sensul că este exclus din domeniul de aplicare al acestui regulament cazul refuzului la îmbarcare a unui pasager, ori de câte ori transportatorul aerian decide acest lucru pentru motivul unor presupuse „documente de călătorie necorespunzătoare”? Este corectă interpretarea potrivit căreia refuzul la îmbarcare intră în domeniul de aplicare al regulamentului dacă se va decide în instanță, pe baza circumstanțelor specifice fiecărui caz în parte, că documentele de călătorie erau adecvate și că refuzul la îmbarcare era nejustificat sau ilegal prin încălcarea dreptului european?

                  5)

                  Un pasager poate fi lipsit de dreptul la despăgubiri prevăzut la articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr 261/2004, în cazul invocării clauzei de exonerare sau de limitare a răspunderii transportatorului aerian în cazul pretinsei neconformități a documentelor sale de călătorie, atunci când această clauză există în condițiile normale, publicate anterior, referitoare la exercitarea sau/și la furnizarea de servicii ale unui transportator aerian? Articolul 15 coroborat cu articolul 14 din același regulament se opune aplicării acestor clauze restrictive și/sau de exonerare a răspunderii transportatorului aerian?

         (1)  Decizia nr. 565/2014/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de introducere a unui regim simplificat de control al persoanelor la frontierele externe, bazat pe recunoașterea unilaterală de către Bulgaria, Croația, Cipru și România a anumitor documente ca fiind echivalente cu vizele naționale ale acestora pentru tranzitul sau șederea preconizată pe teritoriile lor pentru o perioadă care nu depășește 90 de zile în orice perioadă de 180 de zile și de abrogare a Deciziilor nr. 895/2006/CE și nr. 582/2008/CE (JO 2014, L 157, p. 23).

         (2)  Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) (JO 2016, L 77, p.1).

         (3)  Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (Text cu relevanță pentru SEE) – Declarația Comisiei (JO 2004, L 46, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 218).


title: Cauza T-162/17 RENV: Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Fernández González/Comisia [„Funcție publică – Agenți temporari – Articolul 2 litera (c) din RAA – Anunț pentru ocuparea unui post vacant de agent temporar în temeiul articolului 2 litera (b) din RAA – Respingerea candidaturii – Excepție de nelegalitate – Articolul 8 din RAA – Răspundere – Pierderea unei șanse”]

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/16

      Hotărârea Tribunalului din 24 octombrie 2018 – Fernández González/Comisia
      (Cauza T-162/17 RENV) (1)

      ([„Funcție publică - Agenți temporari - Articolul 2 litera (c) din RAA - Anunț pentru ocuparea unui post vacant de agent temporar în temeiul articolului 2 litera (b) din RAA - Respingerea candidaturii - Excepție de nelegalitate - Articolul 8 din RAA - Răspundere - Pierderea unei șanse”])
      (2018/C 445/21)
      Limba de procedură: franceza

         Părțile

         Reclamantă: Elia Fernández González (Bruxelles, Belgia) (reprezentanți: M. Casado García-Hirschfeld și É. Boigelot, avocați)

         Pârâtă: Comisia Europeană (reprezentanți: G. Berscheid și L. Radu Bouyon, agenți, asistați de D. Waelbroeck și de A. Duron, avocați)

         Obiectul

      Cerere întemeiată pe articolul 270 TFUE având ca obiect pe de o parte, anularea Deciziei Comisiei din 14 noiembrie 2014 de respingere candidaturii reclamantei pentru postul de agent temporar menționat în anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2014/2036, precum și a Deciziei din 22 mai 2015 de respingere a reclamației administrative a reclamantei și, pe de altă parte, repararea prejudiciului pe care reclamanta pretinde că l-ar fi suferit

         Dispozitivul

                  1)

                  Anulează Decizia Comisiei Europene din 14 noiembrie 2014 de respingere a candidaturii doamnei Elia Fernández González pentru postul de agent temporar menționat în anunțul pentru ocuparea unui post vacant COM/2014/2036.

                  2)

                  Obligă Comisia la plata către doamna Fernández González a sumei de 12 000 de euro plus dobânzi de întârziere calculate de la data pronunțării prezentei hotărâri până la plata efectivă, la o rată anuală egală cu rata stabilită de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele sale operațiuni de refinanțare, majorată cu două procente.

                  3)

                  Respinge în rest acțiunea.

                  4)

                  Obligă Comisia la plata cheltuielilor de judecată.

         (1)  JO C 354, 26.10.2015 (cauză înregistrată inițial la Tribunalul Funcției Publice a Uniunii Europene sub numărul F-121/15 și transferată la Tribunalul Uniunii Europene la 1.9.2016).


title: Cauza C-615/18: Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 28 septembrie 2018 – Procedură penală împotriva lui UY

text:
               10.12.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               C 445/9

      Cerere de decizie preliminară introdusă de Amtsgericht Kehl (Germania) la 28 septembrie 2018 – Procedură penală împotriva lui UY
      (Cauza C-615/18)
      (2018/C 445/11)
      Limba de procedură: germana

         Instanța de trimitere

      Amtsgericht Kehl

         Părțile din procedura principală

      Staatsanwaltschaft Offenburg
      împotriva
      UY

         Întrebările preliminare

                  1)

                  Dreptul Uniunii Europene, în special Directiva 2012/13 (1), precum și articolele 21, 45, 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care permite ca în cadrul unui proces penal să se dispună ca inculpatul, pentru simplul motiv că nu are reședința în statul respectiv, ci într-un alt stat membru, să fie obligat să numească un mandatar ad litem căruia să îi fie comunicată ordonanța penală de condamnare emisă împotriva sa, ceea ce are drept consecință faptul că această ordonanță va deveni definitivă și, astfel, se creează condiția juridică prealabilă necesară pentru stabilirea caracterului penal al unei acțiuni ulterioare a inculpatului (caracterul definitiv), chiar dacă inculpatul nu a avut efectiv cunoștință de ordonanța menționată, iar informarea efectivă a inculpatului cu privire la această ordonanță nu este asigurată într-o măsură comparabilă cu situația în care ordonanța penală de condamnare ar fi fost comunicată unui inculpat care are reședința în statul membru respectiv?

                  2)

                  În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, dreptul Uniunii Europene, în special Directiva 2012/13, precum și articolele 21, 45, 49 și 56 TFUE trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări a unui stat membru care permite ca în cadrul unui proces penal să se dispună ca inculpatul, pentru simplul motiv că nu are domiciliul în statul respectiv, ci într-un alt stat membru, să fie obligat să numească un mandatar ad litem căruia să îi fie comunicată ordonanța penală de condamnare emisă împotriva sa, ceea ce are drept consecință faptul că ordonanța penală va deveni definitivă și, astfel, se creează condiția juridică prealabilă necesară pentru stabilirea caracterului penal al unei acțiuni ulterioare a inculpatului (caracter definitiv), iar inculpatului îi sunt impuse, în urmărirea respectivei infracțiuni, obligații mai mari, din punct de vedere subiectiv, pentru a se asigura că va lua efectiv cunoștință de ordonanța penală de condamnare decât obligațiile care i-ar reveni inculpatului în cazul în care acesta ar avea reședința în statul membru, ceea ce face posibilă urmărirea penală pentru neglijență a inculpatului?

         (1)  Directiva 2012/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, JO 2012, L 142, p. 1.